РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2014 р.
Справа № 924/1286/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Мельник О.В.

суддя
Розізнана І.В. ,

суддя
Грязнов В.В.

секретар судового засідання
Мухомеджанов Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Берегиня"
на рішення господарського суду
Хмельницької області від 24.12.2013р. у
справі № 924/1286/13

за позовом державного публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Украгролізинг"

до сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю
"Берегиня"

про стягнення 28557,59 грн. заборгованості

за участю представників сторін:

позивача - Куляша О.І.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Державне публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Украгролізинг" звернулось до
місцевого господарського суду із
позовом до сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Берегиня" про
стягнення 28557,59 грн. заборгованості, з
яких: 27246,05 грн. сума лізингових
платежів, 1074,16 грн. пеня, 237,38 грн. 3%
річних.

Рішенням господарського Хмельницької
області від 24.12.2013 року (суддя Музика
М.В.) вказаний позов задоволено
повністю.

В обґрунтування свого рішення суд
першої інстанції вказав, що на
виконання договору фінансового
лізингу №22-12-158стз-фл/569 від 04.12.2012 року
ВАТ "Національна акціонерна компанія
"Украгролізинг" (змінено найменування
на ДПАТ "Національна акціонерна
компанія "Украгролізинг") передало, а
сільськогосподарське ТОВ "Берегиня"
прийняло предмет лізингу, а саме,
універсальний дисковий агрегат УДА-4,5-20
зав №6288,6599 в кількості 2 шт. на суму
208782,00грн. Поряд з тим, відповідач свої
зобов'язання належним чином не виконав,
допустивши прострочення сплати
лізингових платежів у розмірі 27246,05 грн.
З огляду на приписи ст.ст. 174, 193
Господарського кодексу України, ст.ст.
526, 530, 806 Цивільного кодексу України, суд
дійшов висновку про доведеність вимог
в частині стягнення лізингових
платежів та комісії.

Крім того, суд перевірив правильність
нарахування 3% річних та пені, з огляду
на їх обґрунтованість, позовні вимоги в
цій частині також задоволив.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
відповідач звернувся із апеляційною
скаргою, в якій просить його скасувати
в частині стягнення пені та 3% річних.

Апелянт зокрема зазначає, що
відмовляючи у задоволенні клопотання
відповідача про зменшення пені, суд
першої інстанції безпідставно не
врахував скрутний матеріальний стан
СТОВ "Берегиня".

Позивач надав відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить залишити
рішення господарського суду
Хмельницької області від 24.12.2013 року
без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

У відзиві вказує, що суд повно та
об'єктивно надав оцінку наявним
обставинам справи, виходячи із
інтересів сторін, а також встановив, що
даний випадок не є винятковим, з огляду
на що правомірно відмовив у зменшенні
пені.

Розглянувши апеляційну скаргу та
відзив на неї, вивчивши матеріали
справи, наявні в ній докази, заслухавши
пояснення представника позивача,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла наступного висновку.

Статтею 806 Цивільного кодексу України,
з якою кореспондуються положення ч. 2
ст. 1 Закону України "Про фінансовий
лізинг", передбачено, що за договором
лізингу одна сторона (лізингодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (лізингоодержувачеві) у
користування майно, що належить
лізингодавцю на праві власності і було
набуте ним без попередньої
домовленості із лізингоодержувачем
(прямий лізинг), або майно, спеціально
придбане лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Як правильно встановлено судом першої
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, 04.12.2012 року ДПАТ "Національна
акціонерна компанія "Украгролізинг"
(лізингодавець) та
сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю "Берегиня"
(лізингоодержувач) уклали договір
фінансового лізингу №22-12-158стз-фл/569,
згідно п. 1.1 якого лізингодавець
передає лізингоодержувачу у
користування на визначений договором
строк предмет лізингу, який
набувається ним у власність у
постачальника, самостійно обраного
лізингоодержувачем, та визначений у
додатку до договору "Найменування,
кількість, ціна та вартість предмета
лізингу", що є специфікацією предмета
лізингу, а останній сплачує за це
лізингові платежі на умовах договору
(далі - договір) (а.с. 9-16).

Відповідно до п. 2.2 договору строк
лізингу відраховується з дати
підписання акту приймання - передачі
між сторонами.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що за
користування предметом лізингу
лізингоодержувач сплачує лізингодавцю
лізингові платежі, що включають:
попередній лізинговий платіж в частині
відшкодування вартості предмету
лізингу у розмірі 10% його вартості, на
який не нараховується лізинговий
платіж в частині одноразової комісії
за організацію поставки предмета
лізингу; відшкодування вартості
предмета лізингу рівними частинами за
весь термін лізингу від суми
невідшкодованої попереднім лізинговим
платежем вартості предмета лізингу;
комісію за організацію поставки
предмета лізингу в розмірі 7% (без ПДВ)
від невідшкодованої попереднім
лізинговим платежем вартості предмету
лізингу, відповідно до законодавства
України щодо оподаткування податком на
додану вартість; комісію за
супроводження договору у розмірі 7%
річних від невідшкодованої вартості
предмету лізингу.

Згідно із п.4.3 договору з моменту
підписання акту приймання-передачі
предмету лізингу лізингоодержувач за
користування останнім сплачує чергові
лізингові платежі, що включають:
відшкодування вартості предмету
лізингу рівними частинами за весь
термін лізингу від суми
невідшкодованої попереднім платежем
вартості предмету лізингу та комісію
за супроводження договору в розмірі,
визначеному пунктом 4.1. договору.
Черговість внесення лізингових
платежів кратна 6-ти місяцям, термін
сплати кожного лізингового платежу
встановлюється числом дати підписання
акту. Перший лізинговий платіж
сплачується через 6 місяців з дати
підписання акту, подальші платежі -
через кожні 6 місяців.

Додатком № 1 до договору сторони
погодили найменування, кількість, ціну
і вартість предмету лізингу (а.с.17), а
додатком № 2 також узгодили графік
сплати лізингових платежів (а.с.18).

ТОВ НВП "Білоцерківмаз" на умовах
договору поставки (купівлі-продажу)
№12-10СтС/279 від 03.08.2012р., укладеного з НАК
"Украгролізинг" передало, а СТОВ
"Берегиня" на умовах договору
фінансового лізингу №22-12-158стс-фл/569 від
04.12.2012р., прийняло універсальний
дисковий агрегат УДА-4, 5-20, зав.№ 6288; 6599,
що підтверджуються актом №1 від 12.12.2012
року (а.с. 19).

Таким чином, позивач належним чином
виконав свої зобов'язання за договором
та передав предмет лізингу
відповідачу, що не заперечується
сторонами.

Пунктом 3.4.3 договору передбачено
обов'язок лізингоодержувача своєчасно
та в повному обсязі сплачувати
лізингові платежі відповідно до умов
договору

Натомість, у порушення умов договору,
відповідач свої зобов'язання щодо
сплати лізингових платежів виконав
частково, допустивши з 12.06.2013 року
прострочення сплати 27246,05 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
правильно врахував положення ст.ст. 173,
174 193 ГК України, ст.ст. 11, 509, 526 ЦК України
щодо законодавчого визначення поняття
зобов'язання, його порушення
відповідачем та недопустимості
односторонньої відмови від виконання
зобов'язання.

Встановивши факт прострочення
відповідачем з 12.06.2013 року лізингового
платежу в сумі 27246,05 грн., місцевий
господарський суд дійшов вірного
висновку щодо правомірності та
обґрунтованості позовних вимог про
стягнення з СТОВ "Берегиня" боргу у
вказаній сумі.

Що стосується стягнення з відповідача
пені та 3 % річних, апеляційний суд
виходить з наступного.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, якими зокрема є
сплата неустойки.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми, (неустойка, штраф, пеня),
які учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі, зокрема,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України
визначено, що якщо предметом неустойки
є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Як слідує зі змісту п. 7.1 договору
сторони передбачили, що за порушення
строків сплати лізингових платежів
лізингоодержувач за кожний
календарний день прострочення від
несплаченої суми сплачує лізингодавцю
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
нараховується пеня.

Позивачем за прострочення
відповідачем сплати лізингових
платежів здійснено нарахування пені за
період з 13.06.2013 року по 26.09.2013 року
виходячи із суми боргу 27246,05 грн.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок пені, колегія суддів
встановила, що він є арифметично
вірним, проведений у відповідності до
положень п. 7.1 договору, з дотриманням
вимог ч. 6 ст. 232 ГК України щодо строку
нарахування штрафних санкцій, а тому
відповідна вимога правомірно
задоволена судом першої інстанції.

Крім того, нарахування 3% річних також
здійснено позивачем обґрунтовано, тому
позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

Твердження апелянта про те, що
господарський суд Хмельницької
області безпідставно відхилив
клопотання СТОВ "Берегиня" про
зменшення пені, не заслуговують на
увагу, з огляду на наступне.

Вирішуючи, у тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Суд першої інстанції обґрунтовано
врахував положення ст. 233 ГК України, ч.3
ст.551 ЦК України за якими, при вирішенні
питання про можливість зменшення
неустойки, суд бере до уваги майновий
стан сторін і оцінює співвідношення
розміру заявлених штрафних санкцій,
зокрема, із розміром збитків кредитора,
враховує інтереси обох сторін.

Апеляційним судом встановлено, що
розмір нарахованої позивачем пені
порівняно із сумою боргу є незначним,
що відповідає принципу співмірності
розміру заявленої санкції розміру
збитків позивача, а також з огляду на
те, що стягнення пені у відповідній
сумі стимулює господарську дисципліну
відповідача, враховуючи інтереси обох
сторін, колегія суддів не вбачає
підстав для переоцінки вірно
встановлених судом першої інстанції
обставин справ, тому погоджується із
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для зменшення
розміру пені.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи і дав їм правильну юридичну
оцінку. Порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права при розгляді
спору судом першої інстанції, судовою
колегією не встановлено, тому мотиви, з
яких подана апеляційна скарга не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення, а наведені
в ній доводи не спростовують висновків
суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Хмельницької області від 24.12.2013р. у
справі №924/1286/13 залишити без змін,
апеляційну скаргу
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Берегиня" -
без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

3. Справу №924/1286/13 повернути до
господарського суду Хмельницької
області.

Головуючий суддя
Мельник О.В.

Суддя
Розізнана І.В.

Суддя
Грязнов В.В.