ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2014 р.
Справа № 914/3875/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді
Матущака О.І.

Дубник О.П.

суддів
Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу
приватного акціонерного
товариства "Галичина" м.Радехів

на рішення
господарського суду Львівської
області від 29.10.2013 р.

у справі №914/3875/13

за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
с.Жуків Хмельницької області

до відповідача
приватного акціонерного товариства
"Галичина" м.Радехів

про
стягнення 290401, 12 грн. заборгованості

за участю представників сторін від:

позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3 - за
довіреністю від 25.10.2013 р.;

відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 29.10.2013 р. (суддя
Іванчук С.В.) позов задоволено частково.
Стягнуто з приватного акціонерного
товариства «Галичина» на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 224 651,20
грн. основного боргу, 5 133,40грн. 3% річних,
4 595,69 грн. судового збору. Позовні
вимоги в частині відшкодування
вартості молока в розмірі 60 616,52 грн.
залишено без розгляду.

Рішення суду мотивоване тим, що
відповідач всупереч умов договору свої
зобов'язання в повному обсязі не
виконав, в результаті чого, утворилась
заборгованість. Рішення суду в частині
стягнення 3% річних обґрунтоване
простроченням виконання зобов'язання
боржником. Рішення суду в частині
залишення позовних вимог без розгляду
мотивоване тим, що позивач не подав
суду належних та допустимих доказів в
підтвердження ціни та загальної
вартості поставленого молока,
переданого відповідачу у березні 2013
року.

Відповідачем подано апеляційну скаргу,
в якій просить рішення місцевого суду
скасувати, прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог. В своїй апеляційній скарзі
скаржник в цілому посилається на те, що
підпис генерального директора Петрини
В.Б. на актах виконаних робіт не
відповідає його підпису на договорі, а
тому, дані акти не можуть вважатися
належними доказами в підтвердження
прийняття відповідачем послуг з
заготівлі молока. Окрім цього, скаржник
вказує, що у наявних у справі накладних
за березень 2013 р. відсутня печатка
отримувача, при цьому немає жодної
довіреності на уповноваження особи
відповідача прийняти молоко від
позивача.

Позивачем подано відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
рішення місцевого суду без змін. Свої
заперечення позивач обґрунтовує тим,
що факт здійснення господарських
операцій щодо заготівлі молока
позивачем для потреб відповідача
підтверджується, зокрема, тим, що
відповідач частково розрахувався з
молокоздавачами за здане ними молоко в
кількості 515 418 кг шляхом перерахування
на розрахунковий рахунок позивача
цільових коштів в сумі 748 885,89 грн., а
також 19.03.2013 р. частково розрахувався із
позивачем за надані послуги щодо
заготівлі молока в кількості 515 418кг
шляхом погашення заборгованості в
розмірі 80 000 грн.

У судовому засіданні позивачем та
представником позивача викладено
заперечення на апеляційну скаргу,
просять суд, апеляційну скаргу
залишити без задоволення, рішення без
змін, з підстав, викладених в ньому.
Відповідач явку в судове засідання
представника не забезпечив, причини
неявки суд не повідомив, вимог ухвали
суду від 16.01.2014 р. не виконав.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
давши належну оцінку доводам
апеляційної скарги, відзиву на неї,
заслухавши пояснення позивача та
представника позивача у судовому
засіданні, колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційну скаргу необхідно
задоволити частково, рішення місцевого
суду в частині залишення позову без
розгляду скасувати, в цій частині
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог, в решті
рішення суду залишити без змін.

Як встановлено господарським судом
першої інстанції та перевірено
апеляційним господарським судом, між
приватним акціонерним товариством
«Галичина» (довіритель) та фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_2 (повірений)
укладено договір доручення № 58/09 від
01.09.2012 р.

У відповідності до п.п.1, 1.2, 3.1, 4.1, 5.1, 5.2
вказаного договору, повірений
зобов'язується від імені і за рахунок
довірителя здійснювати юридичні дії,
пов'язані з закупівлею у населення
молока цільного коров'ячого, а саме:
здійснювати для довірителя дії щодо
заготівлі (збирання) якісного сирого
товарного коров'ячого молока від
тварин, які утримуються в особистих
підсобних господарствах населення та
дрібних фермерських господарствах. Всі
юридичні дії, вчинені повіреним,
створюють, змінюють, припиняють
цивільні права та обов'язки довірителя.

За здійснення дій, зазначених у пункті
1.1 даного договору доручення,
довіритель зобов'язується виплачувати
повіреному винагороду в обсязі та на
умовах, визначених даним Договором.

Повірений зобов'язаний: проводити
збирання (заготівлю) якісного сирого
товарного коров'ячого молока від
тварин, які і утримуються в особистих
підсобних господарствах населення та
дрібних фермерських господарствах;
виконувати дане доручення відповідно
до вимог довірителя на умовах, найбільш
вигідних для довірителя виключно
згідно з окремими письмовими
вказівками довірителя; повідомляти
довірителю на його вимогу всі
відомості про хід виконання доручення;
надавати довірителю для погодження та
підписання акти приймання-передачі
виконаних робіт (наданих послуг), які є
підставою для проведення оплати за
договором відповідно до розділу 5
даного договору; дотримуватися
належного режиму експлуатації
належних довірителю молокоприймальних
пунктів з дотриманням
ветеринарно-санітарних вимог,
передавати довірителю зібране молоко,
належне довірителю.

Довіритель зобов'язаний проводити
повіреному оплату за договором
відповідно до пункту 1.2. даного
договору на підставі підписаних
сторонами актів приймання-передачі
виконаних робіт (наданих послуг).

За виконання повіреним передбачених
пунктом 1.1 даного договору юридичних
дій, довіритель зобов'язується
проводити повіреному оплату згідно
виставлених повіреним рахунків на
підставі погоджених довірителем та
підписаних сторонами актів
приймання-передачі виконаних робіт
(наданих послуг).

Оплата повинна проводитись повіреним
в двадцятиденний строк з моменту
підписання відповідно акту приймання
передачі виконаних робіт (наданих
послуг) шляхом перерахування грошових
коштів на поточний банківський
рахунок довірителя, повідомлений ним.

Місцевим господарським судом
встановлено, що на виконання умов
договору доручення № 58/09 від 01.09.2012 р.
упродовж вересня 2012 р.- березня 2013 р.
позивачем для відповідача здійснено
заготівлю молока базисного на
загальну суму 304 651,20 грн., що
підтверджується підписаними обома
сторонами без будь - яких застережень
та скріпленими печатками актами
виконаних робіт від 30.09.2012 р. на суму 120
560 грн., від 31.10.2012 р. на суму 91 710,60 грн.,
від 30.11.2012 р. на суму 33 439 грн., від 31.12.2012
р. на суму 11 343,20 грн., від 31.01.2013 р. на суму
8 557,60 грн., від 28.02.2013 р. на суму 15 776,80 грн.,
від 31.03.2013 р. на суму 23 264 грн.

Наявними матеріалами справи
підтверджується, що відповідачем
здійснено лише часткову оплату послуг
по збиранню молока по зазначеному
договору на суму 80 000 грн., що
підтверджується довідкою ПАТ Банку
«Фінанси та кредит» №46 від 24.09.2013 р.

Таким чином, заборгованість
відповідача за послуги по збиранню
молока згідно зазначеного договору
складає 224 651,20 грн., що і стало підставою
звернення з позовом до суду.

Відповідно до ст. 193, 265 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору. А за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються положення ЦК України з
урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Згідно ст.ст.901, ч.1 903 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть
застосовуватись до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Таким чином, місцевий господарський
суд прийшов до обґрунтованого висновку
про задоволення позовних вимог та
стягнення основної суми
заборгованості за надані послуги у
сумі 224 651,20 грн.

Що стосується стягнення 3% річних, то
необхідно зазначити наступне.

Згідно ст.ст. 526, 610, 625 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання є невиконання
або виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи з вимог п.5.2 договору та
правильно проведеного розрахунку
позивачем 3% річних, за період після
закінчення 20-денного строку,
встановленого договором для оплати по
24.09.2013 р., судом першої інстанції
правомірно задоволено позовні вимоги в
частині стягнення 3% річних в сумі 5 133,40
грн.

Крім цього, судова колегія звертає
увагу на наступне.

Згідно ч.2 ст.207, 241 ЦК України, правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою,
яку представляють, створює, змінює і
припиняє цивільні права та обов'язки з
моменту вчинення цього правочину.

Виходячи з вищевикладеного, сам факт
вчинення правочину юридичними особами
підтверджується наявністю печатки
(печаток) на документі, що має письмову
форму, в даному випадку, на актах
виконаних робіт (послуг). Окрім цього,
частково погашена заборгованість
відповідачем свідчить про схвалення
даного правочину.

Таким чином, твердження скаржника про
те, що вищезазначені акти не можуть
бути належними доказами, оскільки їх
підписала не та особа, яка підписувала
договір, є безпідставними та
необґрунтованими.

Разом з тим, щодо залишення позовних
вимог без розгляду в сумі 60 616,52 грн. за
передане відповідачу молоко у березні
2013 року, судова колегія зазначає
наступне.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК
України, господарський суд залишає
позов без розгляду, зокрема, якщо
позивач без поважних причин не подав
витребувані господарським судом
матеріали, необхідні для вирішення
спору, або представник позивача не
з'явився на виклик у засідання
господарського суду і його нез'явлення
перешкоджає вирішенню спору.

При вирішенні питання щодо залишення
позову без розгляду слід мати на увазі,
що застосування пункту 5 статті 81 ГПК
України можливо лише за наявності
таких умов:

- додаткові документи вважаються
витребуваними тільки тоді, коли про це
зазначено у відповідному
процесуальному документі;

- витребувані документи чи явка
представника позивача дійсно
необхідні для вирішення
господарського спору;

- позивач не подав витребувані
документи чи не направив свого
представника в засідання
господарського суду без поважних
причин.

Отже, перш ніж залишити позов без
розгляду господарський суд
зобов'язаний з'ясувати причини
невиконання його вимог позивачем і
об'єктивно оцінити їх поважність.

Відповідно до ст. 38 ГПК України, сторона
або прокурор у разі неможливості
самостійно надати докази вправі подати
клопотання про витребування
господарським судом доказів.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем не долучено до матеріалів
справи належних та допустимих доказів
в підтвердження ціни та загальної
вартості поставленого молока
переданого відповідачу у березні 2013
року, у зв'язку з їх відсутністю у нього
взагалі.

Під час апеляційного провадження, у
зв'язку з відсутністю підтверджуючих
документів, які б свідчили про
здійснення господарських операцій
щодо передання молока відповідачу у
березні 2013 року, позивачем подано
клопотання в порядку ст.38 ГПК України
про витребування відповідних
документів у відповідача.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 16.01.2014 р. було
зобов'язано відповідача подати
зазначені документи суду.

Однак, користуючись своїм правом на
захист, відповідач вказаних документів
не подав.

Кожна сторона обґрунтовує свої вимоги,
доводи та заперечення як вважає за
потрібне, а господарський суд за
результатами оцінки доказів, поданих
сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, приймає судове
рішення у справі. Якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею, не подавалося клопотання про
витребування їх судом (ч.1 ст. 38 ГПК
України), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами.

Отже, з огляду на вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
залишивши частково позов без розгляду,
місцевий господарський суд фактично
ухилився від вирішення спору в цій
частині по суті, результатом розгляду
якого, відповідно до ст. 82 ГПК України,
може бути задоволення позовних вимог
чи відмова в задоволенні позовних
вимог повністю або частково.
Відповідно, суд ухилився від
здійснення правосуддя, що суперечить
ст. ст. 124, 129 Конституції України.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, судова колегія
прийшла до висновку про наявність
підстав для задоволення апеляційної
скарги частково, скасування рішення
суду першої інстанції в частині
залишення позовних вимог без розгляду
та прийняття нового рішення в цій
частині про відмову в задоволенні
позовних вимог в сумі 60 616, 52 грн. В
решті рішення про задоволення позовних
вимог в частині стягнення 224 651,20 грн.
основного боргу та 5 133,40 грн. 3% річних
необхідно залишити без змін.

При скасуванні рішення суду
проводиться новий розподіл судових
витрат на підставі ст.49 ГПК України.

Під час прийняття оскаржуваного
рішення, судом першої інстанції не
враховано вимог п.4 ч.1 ст. 7 Закону
України «Про судовий збір» і
відповідно не повернуто з державного
бюджету позивачу сплачений судовий
збір у сумі 1 212,34 грн. за частину
позовних вимог у сумі 60 616,52 грн., позов у
якій залишено без розгляду, оскільки
таке залишення позову без розгляду не
пов'язане із повторним неприбуттям
позивача чи за його клопотанням.

Тому, сплачений позивачем судовий збір
у сумі 1 212.34 грн., підлягає поверненню з
державного бюджету.

Також, оскільки відповідачем до
апеляційного господарського суду
оскаржувалося в цілому рішення суду
першої інстанції, згідно п.п. 1, 4 ч.2 ст. 2
Закону України «Про судовий збір», ним
повинно було бути сплачено 50% ставки, що
підлягала сплаті при поданні позовної
заяви майнового характеру, тобто із
суми 5 808,03 грн., сума 2 904,02 грн. Оскільки
скаржником під час подання апеляційної
скарги згідно платіжного доручення №
29885 від 12.11.2013 р. сплачено лише 2 297,85 грн.,
відповідно ним не доплачено 606,16 грн.
судового збору, який підлягає
достягненню до державного бюджету.

Тому, відповідно до ст. 49 ГПК України,
судовий збір належить покласти на
сторони пропорційно до задоволених
позовних та апеляційних вимог, а саме:

- стягнути з відповідача на
користь позивача 4 595, 69 грн. судового
збору за розгляд справи в суді першої
інстанції;

- повернути з державного бюджету
позивачу суму 1 212,34 грн. сплаченого
судового збору за частину позовних
вимог, які залишені без розгляду;

- стягнути з відповідача в користь
державного бюджету суму 606,16 грн.
судового збору, недоплаченого ним за
подання апеляційної скарги;

- стягнути з позивача на користь
відповідача 606,16 грн. судового збору за
розгляд справи в суді апеляційної
інстанції в частині позовних вимог, у
задоволенні яких відмовлено.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК
України, -

Львівський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу задоволити
частково.

2. Рішення господарського суду
Львівської області від 29.10.2013 р.
скасувати в частині залишення позовних
вимог без розгляду в розмірі 60 616, 52 грн.
В цій частині прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В решті рішення залишити без змін.

3. Стягнути з приватного
акціонерного товариства «Галичина»
(80200, м.Радехів, Львівська область, вул.
Б.Хмельницького, 120, ) 606,16
грн. недоплаченої суми судового збору в
дохід державного бюджету України за
розгляд справи в суді апеляційної
інстанції.

4. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1) на
користь приватного акціонерного
товариства «Галичина» (80200, м.Радехів,
Львівська область, вул.
Б.Хмельницького, 120, ) 606,16
грн. судового збору за розгляд справи в
суді апеляційної інстанції.

5. Повернути з державного бюджету
позивачу - фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1) суму
1 212,34 грн. сплаченого судового збору за
частину позовних вимог, які залишені
без розгляду.

Господарському суду Львівської
області видати накази на виконання
даної постанови.

6. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

7. Матеріали справи скеровуються в
господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 10.02.2014 р.

Головуючий-суддя
Матущак О.І.

Судді
Дубник О.П.

Скрипчук О.С.