ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Чернігівської області
РІШЕННЯ

22 січня 2014 року
Справа № 927/1538/13

За позовом: Публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз",

вул. Кловський узвіз 9/1, м. Київ, 01021

в особі: Дніпропетровського
промислового майданчика "Запорізького
лінійного виробничого управління
магістральних газопроводів" Філії
"Управління магістральних
газопроводів "Харківтрансгаз"
Публічного акціонерного товариства
"Укртрансгаз",

Криворізьке шосе, 24, м. Дніпропетровськ,
49035

Відповідач: Приватне виробничо -
комерційне підприємство
"Агроенергоресурс",

вул. Щорса, 23, м. Борзна, Борзнянський
район, Чернігівська область, 16400

про зобов'язання повернути майно

Суддя А.М.Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: не з'явився. (Вагнер Д.В. -
юрисконсульт І категорії, дов. № 331 від
29.01.13 р., присутній в судовому засіданні
17.12.13 р.).

Від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні на підставі ч.2
ст.85 Господарського процесуального
кодексу України оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Публічним акціонерним товариством
"Укртрансгаз" в особі
Дніпропетровського промислового
майданчика "Запорізького лінійного
виробничого управління магістральних
газопроводів" Філії "Управління
магістральних газопроводів
"Харківтрансгаз" Публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз"
подано позов до Приватного виробничо-
комерційного підприємства
"Агроенергоресурс" про зобов'язання
повернути майно, а саме будівельні
матеріали згідно відомості від 01.11.12 р.
залишків матеріалів, переданих за
актами безоплатної передачі для
виконання робіт з ремонту м'якої
покрівлі КЦ-1, КЦ-2, або у разі його
відсутності, повернути його вартість.

Господарським судом Чернігівської
області ухвалою від 02.12.13 р. позовну
заяву прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 927/1538/13 та
розгляд справи призначено на 17.12.13 р.

В обґрунтування позовних вимог в
позовній заяві позивач посилається на
те, що відповідачем було порушено
зобов'язання щодо повернення
безоплатно переданого йому позивачем
згідно актів на безоплатну передачу
майна будівельних матеріалів,
наявність залишків яких
підтверджується відомістю залишків
матеріалів від 01.11.12 р., переданих за
актами безоплатної передачі.

Ухвалою суду від 17.12.13 р. розгляд справи
відкладався на 22.01.14 р.

В судове засідання 17.12.13 р. з'явився
уповноважений представник позивача.

В судове засідання 22.01.14 р. у
повноважений представник позивача не
з'явився.

Про дату, час і місце проведення
судового засідання позивача
повідомлено належним чином, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи розпискою представника
позивача від 17.12.13 р.

Про поважні причини неявки
представника позивача суд не
повідомлено.

Уповноважений представник відповідача
в судові засідання 17.12.13 р. та 22.01.14 р. не
з'явився.

Копії ухвал суду від 02.12.13 р. про
порушення провадження у справі та від
17.12.13 р. про відкладення розгляду справи
з відомостями про дату, час та місце
розгляду справи, що направлялись на
адресу місцезнаходження відповідача,
зазначену в позовній заяві, яка
співпадає з місцезнаходженням
юридичної особи, зазначеною в Витязі з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
щодо відповідача станом на 12.12.13 р., а
саме: вул. Щорса, 23, м. Борзна,
Борзнянський район, Чернігівська
область, 16400, повернулись до суду
неврученими адресату у зв'язку із
закінченням терміну зберігання
рекомендованих поштових відправлень
на підприємстві поштового зв'язку.

Інші дані (адреси), за якими можна
встановити місцезнаходження
відповідача, позивачу невідомі.

Пунктом 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.11 р.
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (далі - Постанова № 18)
передбачено, що за змістом статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

З огляду на приписи ст. 64
Господарського процесуального кодексу
України та п.3.9.1 Постанови № 18 суд
вважає, що відповідач повідомлений про
час і місце розгляду справи судом.

Про поважні причини неявки
уповноваженого представника
відповідача суд не повідомлено.

В судовому засіданні 17.12.13 р. на
виконання вимог ухвали суду від 02.12.13 р.
представником позивача подане
письмове клопотання № 1170 від 17.12.13 р.
про долучення до матеріалів справи
додаткових документів.

Клопотання судом задоволено, документи
до матеріалів справи долучені.

Також в судовому засіданні 17.12.13 р.
представником позивача подані
письмові пояснення № 1169 від 17.12.13 р., які
долучені судом до матеріалів справи.

В письмових поясненнях позивач з
посиланням на ст.1212 та ст. 1213 Цивільного
кодексу України зазначає, що змушений
звертатись за захистом своїх прав до
суду в зв'язку з неповерненням
відповідачем майна, переданого йому на
зберігання. Майно, зазначене у позовній
заяві, фактично вибуло з володіння
позивача, а тому підстава, на якій дане
майно знаходилось на зберіганні у
відповідача, відпала, що унеможливлює
реалізацію всіх правомочностей щодо
нього. Позивач неодноразово звертався
до відповідача з вимогою про
повернення переданого на зберігання
майна, але жодної відповіді від ПВКП
"Агроенергоресурс" не отримав. Також
під час щорічної інвентаризації
відповідач не підтвердив наявність
даних матеріалів.

До початку судового засідання 22.01.14 р.
через канцелярію суду позивачем подане
письмове клопотання № 32/18-18 від 17.01.14 р.,
яке долучено судом до матеріалів
справи.

В клопотанні позивач повідомляє, що ним
надано до суду належні та допустимі
докази знищення договорів №№3/1-3/3 та
3/10, якими на його думку, є акт № 5 від
13.01.09 р. про вилучення та знищення
документів, копія якого наявна в
матеріалах справи.

Стосовно актів № 007257 від 24.09.01 р., № 013176
від 07.10.03 р. позивач зазначає, що взагалі
не посилався на ці документи у своїй
позовній заяві та відповідно не має до
них відношення.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 6 від
23.03.12р. "Про судове рішення" визначено,
що резолютивна частина рішення ні за
яких умов не повинна викладатись
альтернативно (наприклад: стягнути з
відповідача певну суму або в разі
відсутності коштів на його рахунку -
звернути стягнення на належне йому
майно). У випадку, коли такі
альтернативні вимоги містяться у
позовній заяві, господарському суду
слід ухвалою зобов'язати позивача
визначитись з предметом позову і
вирішувати спір у залежності від
характеру зобов'язань відповідача.

На виконання вимог ухвал суду від 02.12.12
р. та 17.12.13 р. щодо визначення позовних
вимог (предмету позову) у відповідності
до правових способів захисту прав та
інтересів, передбачених чинним
законодавством України, а також п. 9
вищевказаної Постанови Вищого
господарського суду України, позивач в
клопотанні № 32/18-18 від 17.01.14 р. підтримав
позовні вимоги в частині зобов'язання
ПВКП „Агроенергоресурс" повернути
позивачу майно відповідно до відомості
залишків матеріалів від 01.11.12 р., що
знаходиться у ПВКП „Агроенергоресурс"
на загальну суму 97175,47 грн.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки
явка представників сторін в судові
засідання обов'язковою не визнавалась,
відповідач не скористався належним
йому процесуальним правом приймати
участь в судових засіданнях,
відповідачем не надано суду відзиву на
позовну заяву, будь-яких письмових
пояснень та інших доказів, що впливають
на вирішення даного спору по суті,
беручи до уваги відсутність
процесуальних заяв та клопотань сторін
на час розгляду справи, суд, на підставі
ст. 75 Господарського процесуального
кодексу України, здійснював розгляд
справи за відсутності представників
сторін, виключно за наявними у справі
матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи учасникам
судового процесу реалізувати свої
процесуальні права на представництво
інтересів у суді та подання доказів в
обґрунтування своїх вимог та
заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходив підстав для відкладення
розгляду справи.

Враховуючи, що представником позивача
не заявлене клопотання про здійснення
технічної фіксації судового процесу
судом, засідання господарського суду
по розгляду даної справи проведено без
фіксації технічними засобами. Судовий
процес відображено у протоколі
судового засідання.

Перед початком розгляду справи 17.12.13 р.
представника позивача було
ознайомлено з правами та обов'язками
відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст.
81-1 Господарського процесуального
кодексу України.

Представник позивача в судовому
засіданні 17.12.13 р. повідомив суд, що
права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представником позивача
не заявлено.

Дослідивши матеріали справи та подані
позивачем докази, з'ясувавши обставини,
що мають значення для вирішення спору,
перевіривши наданими позивачем
матеріалами та оглянувши в судовому
засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Наказом Дочірньої компанії
"Укртрансгаз" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" № 247 від
24.06.2010 року "Про оптимізацію структури
філії „УМГ "Харківтрансгаз" та з метою
підвищення ефективності управління,
раціонального використання трудових
ресурсів, у зв'язку з об'єднанням
виробничих потужностей
Дніпропетровського ЛВУМГ та
Запорізького ЛВУМГ з 01.07.2010 року
Дніпропетровське ЛВУМГ було
ліквідовано. Відповідно до Положення
"Про Запорізьке Лінійне виробниче
управління магістральних
газопроводів" філії „Управління
магістральних газопроводів
„Харківтрансгаз" Дочірньої компанії
„Укртрансгаз" національної
акціонерної компанії „Нафтогаз
України", затвердженого 01.07.10 р.,
Запорізьке ЛВУМГ є правонаступником
прав та обов'язків Дніпропетровського
ЛВУМГ.

„Запорізьке лінійне виробниче
управління магістральних
газопроводів" Філії Управління
магістральних газопроводів
„Харківтрансгаз" Публічного
акціонерного товариства „Укртрансгаз"
згідно Положення про Запорізьке ЛВУМГ
є структурним підрозділом Філії
Управління магістральних газопроводів
„Харківтрансгаз" ПАТ „Укртрансгаз",
який створено у зв'язку з його
перейменуванням.

Запорізьке ЛВУМГ має чотири промислові
майданчики, одним з яких є
Дніпропетровський промисловий
майданчик.

Крім того, розпорядженням Кабінету
Міністрів України від 13.06.2012 р. № 360-р
„Про реорганізацію дочірніх компаній
Національної акціонерної компанії
„Нафтогаз України", наказів
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України від 18.07.2012 р. № 530
"Про реорганізацію Дочірньої компанії
"Укртрансгаз" Національної акціонерної
компанії „Нафтогаз України" та від
21.12.2012 р. № 1074 "Про затвердження
передавального акту ДК "Укртрансгаз",
рішення установчих зборів Публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз"
від 25.12.12 р. Дочірня компанія
"Укртрансгаз" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"
реорганізована шляхом перетворення в
Публічне акціонерне товариство
"УКРТРАНСГАЗ", яке є правонаступником
всіх майнових та немайнових прав та
обов'язків Дочірньої компанії
"Укртрансгаз" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України".

Як зазначено в позовній заяві №
1121/18-18Дп від 21.11.13 р., між
Дніпропетровським лінійно виробничим
управлінням магістральних
газопроводів та ПВКП
„Агроенергоресурс" були укладені
підрядні договори №№ 3/1, 3/2, ... 3/9 та 3/10
від 20.05.04р.

Вказані договори були знищені
позивачем на підставі акту № 5 від 13.01.09
р. Управління магістральних
газопроподів „Харківртансгаз"
Дніпропетровського лінійного
виробничого управління магістральних
газопроводів про вилучення для
знищення документів, не внесених до
національного архівного фонду, що не
підлягають зберіганню, копія якого
знаходиться в матеріалах справи.

Відповідно до тексту акту № 5 від 13.01.09
р. зазначені в акті документи і справи
управління магістральних газопроводів
на підставі Переліку типових
документів, що утворюються у
діяльності органів державної влади і
місцевого самоврядування, інших
установ, організацій, підприємств, із
зазначенням терміну зберігання,
затвердженого Наказом Головного
архівного управління при Кабінеті
Міністрів України від 20.07.98 р. № 41 (далі -
Перелік) вилучені для знищення як такі,
що не мають науково-історичної
цінності і втратили практичне
значення.

Як свідчать матеріали справи,
Дніпропетровським ЛВУМГ були
безоплатно передані ПВКП
„Агроенергоресурс" для ремонту м'якої
крівлі КЦ-1, КЦ-2 та заміни віконних
блоків на Павлоградській КС будівельні
матеріали на загальну суму 923294,28 грн.
згідно актів:

- б/н від 26.05.04 р. на безоплатну передачу
будівельних матеріалів підряднику за
договором № 3/1-3/9 від квітня 2004 р. та №
3/10 від 20.05.04 р. на суму 769324,80 грн.;

- № 43 від 05.09.05 р. на безоплатну передачу
будівельних матеріалів підряднику за
договором № 3/1-3/9 від квітня 2004 р. та №
3/10 від 20.05.04 р. на суму 45412,30 грн.;

- № 3 від 03.11.04 р. на безоплатну передачу
будівельних матеріалів підряднику за
договором № 3/2, 3/6, 3/10 від квітня 2004 р. на
суму 108557,18 грн.,

копії яких знаходяться в матеріалах
справи.

Згідно наданих позивачем копій актів,
матеріали замовника були передані за
довіреностями ЯЗЛ № 081438 від 26.05.04 р., ЯИЖ
№ 683475 від 01.09.05 р. та ЯМЖ № 663330 від 01.11.04
р., виданими на ім'я Лукаш А.А.
відповідно.

Судом встановлено, що вищезазначені
акти підписані керівниками обох сторін
та скріплені печатками підприємств.
Відповідно до тексту актів передані
будівельні матеріали відповідають
стандартам та технічним умовам.

За твердженням позивача, обставина
знаходження спірного майна у
відповідача підтверджується належним
доказом, а саме наданою суду копією
відомості залишків матеріалів,
переданих за актами безоплатної
передачі для виконання робіт з ремонту
м'якої покрівлі КЦ-1, КЦ-2, оскільки
містить в собі відомості щодо
підтвердження ПКВП "Агроенергоресурс"
станом на 01.11.12 року наявності у
відповідача залишків матеріалів,
отриманих під час виконання робіт з
ремонту м'якої покрівлі КЦ-1, КЦ-2, а
також заміни віконних блоків на
Павлоградській КС за договорами №3/1-3/9
від квітня 2004 р., № 3/10 від 20.05.04 р. на
загальну суму 97175,47 грн., з засвідченням
цієї обставини підписом директора ПКВП
"Агроенергоресурс" Лукаша Н.А. та
відбитком мокрої печатки відповідача.

Окрім цього, згідно доданих позивачем
до позовної заяви матеріалів,
Запорізьким ЛВУМГ на адресу ПКВП
"Агроенергоресурс" направлялись вимоги
№ 126/18-01Дп від 25.01.13 р. та № 561/18-01Дп від
28.05.13 р. щодо повернення вказаного майна
у зв'язку із виникненням виробничої
потреби у використанні цього майна у
своїй господарській діяльності, які
задоволені відповідачем не були.
Остання вимога була повернута на
адресу Позивача поштовим відділенням
м. Борзна, Чернігівської області 02.07.2013
року. З цього моменту з боку
Відповідача не було вчинено будь-яких
дій які б свідчили про бажання чи
наміри виконати своє зобов'язання
перед Позивачем.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2
ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3
Господарського процесуального кодексу
України, основними засадами
судочинства є рівність всіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України покладено на сторони та інших
учасників судового процесу.

Тобто, вказана норма Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує доводити свою правову
позицію саме ту сторону, яка на неї
посилається. При цьому, відповідно до
ст. 32 Господарського процесуального
кодексу України доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Суд наголошує, що господарський суд
створює сторонам та іншим особам, які
беруть участь у справі, необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Саме змагальність сторін, яка
реалізується в господарському процесі
через ст. 33 ГПК України дає змогу суду
всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати
всі обставини справи та внаслідок чого
ухвалити законне, обґрунтоване і
справедливе рішення у справі.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Письмовими доказами у відповідності до
ст. 36 Господарського процесуального
кодексу України визнаються документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про інформацію" документ -
матеріальний носій, що містить
інформацію, основними функціями якого
є її збереження та передавання у часі
та просторі.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Жодний доказ не має
для господарського суду заздалегідь
встановленої сили.

Згідно матеріалів справи позивач
позбавлений можливості представити
суду підрядні договори №№ 3/1-3/9 від
квітня 2004 р., № 3/10 від 20.05.04 р., на
підставі яких відбулась безоплатна
передача майна, оскільки вони були
знищені у січні 2009 році після архівації
документів.

Зокрема, в п. 22 акту № 5 від 13.01.09 р. про
вилучення для знищення документів
зазначено: договори господарські,
постачання, підрядні, послуг, за 2003-2005
роки, в кількості 9 справ, із терміном
зберігання 3 роки за ст. 345 Переліку
типових документів, що утворюються у
діяльності органів державної влади і
місцевого самоврядування, інших
установ, організацій, підприємств, із
зазначенням терміну зберігання,
затвердженого Наказом Головного
архівного управління при Кабінеті
Міністрів України від 20.07.1998 р. №41,
строк дії договорів закінчено до 01.01.2006
р. (акти: від 24.09.01 р. № 007257, від 07.10.03 р. №
013176, від 03.08.05 р. у м. Києві № 426/16-6/300019801,
від 23.01.07 р. № 000602).

Проте, зазначених в примітці до п. 22
актів, згідно яких суд мав би
можливість встановити перелік
знищених договорів, як і будь-якого
списку із зазначенням реквізитів
знищених договорів, позивачем суду не
надано.

Окрім того, акти прийняття виконаних
підрядних робіт та інші первинні
документи на підтвердження умов
підрядних договорів, а також порядку їх
виконання, зокрема, щодо строку дії
договорів, умов передачі та повернення
переданих будівельних матеріалів
підрядником на вимогу суду позивачем
також не надані.

Отже, за відсутності необхідних
документів суд позбавлений можливості
забезпечити всебічне, об'єктивне і
повне з'ясування та дослідження прав і
обов'язків сторін, причин виникнення
спору, зокрема, шляхом дослідження
належних доказів, за умови вжиття всіх
передбачених законом заходів для
з'ясування дійсних обставин справи.

При цьому, судом критично оцінюються
надані в якості доказів неповернення
спірного майна відповідачем відомість
ПВКП "Агроенергоресурс" щодо залишків
матеріалів, переданих за актами
безоплатної передачі для виконання
робіт від 01.11.12 р., та складений
позивачем інвентаризаційний опис ТМЦ
від 25.11.13 р., оскільки вказані документи
складалися по спливу тривалого часу
(кількох років) після укладення та
знищення договорів, і ймовірного
завершення виконання відповідачем
робіт за ними, отже, не можуть бути
безперечним та достатнім доказом
нездійснення відповідачем своїх
обов'язків в повному обсязі.

Рішення суду про задоволення позову
може бути прийнято виключно у тому
випадку, коли подані позивачем докази
дозволять суду зробити чіткий,
конкретний та безумовний висновок про
обґрунтованість та законність вимог
позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 №6 "Про судове
рішення" встановлено, що рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Між тим, зважаючи на наведені доводи
позивача щодо відсутності на
сьогоднішній день підстав зберігання у
відповідача майна, що фактично вибуло з
володіння позивача та унеможливлює
реалізацію правомочностей щодо нього,
суд вважає за необхідне вказати
наступне.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України
регулює випадки набуття майна або його
збереження без достатніх правових
підстав, зокрема, її положеннями
передбачено, що особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави,
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 Цивільного кодексу
України застосовуються незалежно від
того, чи безпідставне набуття або
збереження майна було результатом
поведінки набувача майна, потерпілого,
інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про: повернення
виконаного за недійсним правочином;
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння; повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні; відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

Відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу
України набувач зобов'язаний повернути
потерпілому безпідставно набуте майно
в натурі. У разі неможливості повернути
в натурі потерпілому безпідставно
набуте майно відшкодовується його
вартість, яка визначається на момент
розгляду судом справи про повернення
майна.

Аналізуючи наведені законодавчі
положення, суд звертає увагу сторін, що
об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань із набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають: 1) набуття або збереження
майна однією особою (набувачем) за
рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у
вигляді зменшення або незбільшення
майна у іншої особи (потерпілого); 3)
обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або відсутності
збільшення на стороні потерпілого; 4)
відсутність правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб (відсутність положень закону,
адміністративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
Цивільного кодексу України).

Таким чином, передумовою для
задоволення вимог про повернення
безпідставно збереженого майна є,
зокрема, встановлення факту його
збереження за рахунок іншої особи. При
цьому, вказані обставини мають бути
доведені відповідними доказами.

Під відсутністю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказівці закону,
або суперечить меті правовідношення і
його юридичному змісту. Тобто
відсутність правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Відповідно до ч.1, п. 1 ч.2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 177 Цивільного кодексу
України об'єктами цивільних прав є
речі, у тому числі гроші та цінні
папери, інше майно, майнові права,
результати робіт, послуги, результати
інтелектуальної, творчої діяльності,
інформація, а також інші матеріальні і
нематеріальні блага.

У відповідності до ч.1 ст. 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Виходячи з системного аналізу
зазначених положень та ч.1 ст. 1212
Цивільного кодексу України суд
доходить висновку про те, що чинний
договір чи інший правочин є достатньою
та належною правовою підставою набуття
майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками відповідних правовідносин
у майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені частиною
другою статті 11 ЦК України.

Таким чином, загальна умова частини
першої статті 1212 ЦК України звужує
застосування інституту безпідставного
збагачення у зобов'язальних
(договірних) відносинах, або отримане
однією зі сторін у зобов'язанні
підлягає поверненню іншій стороні на
підставі статті 1212 ЦК України тільки за
наявності ознаки безпідставності
такого виконання. Набуття однією зі
сторін зобов'язання майна за рахунок
іншої сторони в порядку виконання
договірного зобов'язання не є
безпідставним.

За таких обставин, у разі виникнення
спору стосовно набуття майна або його
збереження без достатніх правових
підстав договірний характер
правовідносин виключає можливість
застосування до них судом положень
частини першої статті 1212 Цивільного
кодексу України, у тому числі й щодо
зобов'язання повернути майно
потерпілому.

Зазначена правова позиція визначена в
постанові Верховного Суду України від
22.01.2013 р. у справі № 5006/18/13/2012.

Отже, за умови укладення між сторонами
договорів підряду №№3/1-3/9 від квітня
2004р., № 3/10 від 20.05.04 р. та передачі майна
за актами про безоплатну передачу для
виконання робіт згідно умов договорів,
суд дійшов висновку про
безпідставність посилань позивача на
те, що оспорюване майно вважається
отриманим відповідачем безпідставно в
розумінні статті 1212 ЦК України.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
те, що позивач не довів в розумінні ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України ті обставини, на які він
посилається як на підставу своїх
позовних вимог, господарський суд
позбавлений можливості встановити та
дослідити необхідні для ухвалення
обґрунтованого рішення обставини
справи та правовідносини сторін, а тому
вважає за необхідне та правомірне
відмовити позивачу у задоволенні
позову з огляду на його
необґрунтованість та недоведеність.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції
України, ст. ст. 4-2, 4-3, 22, 32-34, 36, 43, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повний текст рішення складений та
підписаний 27 січня 2014 року.

Суддя
А.М.Селівон