КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р. Справа№ 910/21316/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Агрикової О.В.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання
Анісімовій М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги № 032-032-8946 від 16.12.2013 року
публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобуання» в особі філії
Бурове управління «Укрбургаз» на
рішення господарського суду міста
Києва від 25.11.2013 року

у справі № 910/21316/13 (суддя - Ковтун
С. А.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Український папір»

до Публічного акціонерного
товариства «Укргазвидобування» в
особі філії Бурове управління
«Укрбургаз»

про стягнення 45 620, 32 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Омельченко О.М.,
представник за довіреністю №2 від
02.01.2014 року,

відповідача: Оберемко С.В. представник
за довіреністю №2-72д від17.12.2013 року.

ВСТАНОВИВ:

05.11.2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Український папір»
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування» в особі філії
Бурове управління «Укрбургаз» про
стягнення 45 620, 32 грн., що становить: 44 526,
00 грн. боргу по оплаті поставленого
товару, 80, 59 грн. - пені, 1 013, 73 грн. - 3 %
річних (а.с.4-10).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за договором
поставки № УБГ198/021-12 від 03.07.2012 року, а
саме, відповідачем не в повному обсязі
та несвоєчасно здійснено оплату
вартості поставленого товару.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 25.11.2013 року у справі № 910/21316/13
позовні вимоги задоволено повністю.
Стягнуто з публічного акціонерного
товариства «Укргазвидобування» на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Український папір»
44 526, 00 грн. боргу, 80, 59 грн. пені, 1 013, 73
грн. 3 % річних, 1 720, 50 грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач, публічне акціонерне
товариство «Укргазвидобування» в
особі філії Бурове управління
«Укрбургаз» 16.12.2013 року через
господарський суд міста Києва подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення місцевого
господарського суду та постановити
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи. Апелянт
стверджує, що місцевий господарський
суд не прийняв до уваги доводи про те,
що позовна заява подана до юридичної
особи, яку представляє уповноважений
нею відособлений підрозділ, відтак,
позивач не дотримався вимог ГПК щодо
територіальної підсудності, а саме, ч.4
ст.15 ГПК України.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014 року
апеляційну скаргу ПАТ
«Укргазвидобування» в особі філії
Бурове управління «Укрбургаз»
прийнято до провадження та призначено
до розгляду у судовому засіданні за
участю представників сторін на 03.02.2014
року.

Представник апелянта у судовому
засіданні 03.02.2014 року підтримав вимоги
апеляційної скарги.

Позивач у судовому засіданні та у
відзиві на апеляційну скаргу заперечив
доводи скаржника, просив рішення
місцевого господарського суду
залишити без змін.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи, апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши представлені докази в їх
сукупності, перевіривши правильність
застосування місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права встановила
наступне.

03.07.2012 року між товариством з обмеженою
відповідальністю «Український папір»
та дочірньою компанією
«Укргазвидобування» (змінено на ПАТ
«Укргазвидобування», у зв'язку з
реорганізацією) в особі філії бурового
управління «Укрбургаз» було укладено
договір поставки № УБГ198/021-12
(далі-договір), відповідно до п. 1.1. якого
ТОВ «Український папір» (постачальник
за договором, позивач у справі)
зобов'язався передати, а ДК
«Укргазвидобування» в особі філії
бурового управління «Укрбургаз»
(покупець за договором, відповідач у
справі) прийняти та оплатити товар,
визначений в специфікації, що
додається до договору і є його
невід'ємною частиною.

Умови і строк поставки товару, перелік
вантажовідправників і
вантажоотримувачів вказуються в
Спеціфікації до договору (п.3.1.
договору).

Відповідно до п. 3.3. договору датою
поставки товару є дата акту
приймання-передачі товару, підписаного
уповноваженими представниками сторін.

Розділом 5 договору сторони обумовили,
що замовник проводить оплату по факту
поставки товару на підставі рахунку,
акту приймання-передачі або накладної
на умовах, зазначених у специфікації
(п.5.1. договору).

Договором сторони передбачили майнову
відповідальність за порушення
зобов'язань у вигляді сплати пені за
порушення строків оплати (п. 7.8
договору).

Згідно п. 11.1. договору він набирає
чинності з дати його підписання
сторонами та діє до 31.12.2013 року, а в
частині взаєморозрахунків - до повного
виконання зобов'язань.

Відповідно до п.3 Додатку № 1 до
договору «Специфікація №1» визначено
строк поставки товару - протягом 15
календарних днів після отримання
письмової заявки покупця і до 31.12.2012
року (а.с.37).

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання які мають ознаки
договору поставки, згідно якого в силу
вимог ст. 712 ЦК України, продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки
є консенсуальним, двостороннім і
оплатним. Як консенсуальний договір
він вважається укладеним з моменту
досягнення сторонами згоди щодо всіх
істотних умов. Двосторонній характер
договору поставки зумовлює взаємне
виникнення у кожної сторони прав та
обов'язків.

У відповідності до вимог частини 2
статті 692 ЦК України, покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. Оплата
проводиться у строки визначені умовами
договору.

Відповідно до вимог ст.ст. 174, 193 ГК
України, ст. ст. 11, 509, 526, 626, 629 ЦК України
підставою виникнення зобов'язання є
договір укладений між сторонами,
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до вимог
закону, умов договору. Статтею 525 ЦК
України передбачено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як вбачається із матеріалів справи, на
виконання умов договору, позивач
поставив відповідачу товар згідно
видаткової накладної № Х-03646 від 15.11.2012
року на суму 313 425,70 грн. (а.с.39), яку
підписану представниками сторін без
будь-яких зауважень, позивач поставив,
а відповідач прийняв товар на вказану
суму відповідно довіреності №89 від
15.11.2012 року на право отримання ТМЦ
виданої на ім'я Ковтуна О.М. (а.с.40), що
також підтверджується актом приймання
матеріальних цінностей на
відповідальне зберігання за кількістю
та якістю, які надходять автомобільним
транспортом № 646 від 15.11.2012 року (а.с.41-42).

Відповідач частково оплатив вартість
отриманого товару на суму 268 899, 70 грн.

18.06.2013 року позивач направив на адресу
відповідача претензію № 104/юр/13 з
вимогою оплати боргу в сумі 45 586, 80 грн.
(а.с.14-15). Факт направлення претензії
підтверджується копіями поштового
чеку та опису вкладення у цінний лист
(а.с.16). Дана претензія залишена без
відповіді та задоволення, що
спричинило звернення позивача до суду
за захистом свого порушеного права з
позовом про стягнення заборгованості в
сумі 44 526,00 грн., пені в сумі 80, 59 грн. та 1
013, 73 грн. - 3 % річних.

Відповідач не заперечив наявності
боргу, не надав суду належних доказів
сплати заборгованості в повному
обсязі.

Відтак, колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, про обґрунтованість та
правомірність вимог позивача щодо
стягнення боргу в сумі 44526,00 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача
пеню в сумі 80,59 грн. за порушення
строків оплати за період з 22.01.2013 року
по 21.07.2013 року.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Згідно із положень ст.ст. 546, 548, 549
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, різновидом якої є пеня.

Пунктом п. 7.8. договору встановлено, що
за порушення строків оплати відповідач
сплачує позивачу пеню в розмірі 0,001% від
суми простроченого платежу, за кожний
день прострочення платежу, але не
більше подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, перевіривши
розрахунок пені, визнає правомірним
висновок місцевого господарського
суду про задоволення позовної вимоги
та стягнення пені в сумі 80,59 грн.

Позивачем заявлені вимоги щодо
стягнення з відповідача 1 013, 73 грн. - 3 %
річних, нарахованих в порядку ст. 625 ЦК
України за період з 22.01.2013 року по 25.10.2013
року.

Інфляційні збитки та проценти згідно
зі статтею 625 ЦК України нараховуються
за неправомірне користування чужими
коштами, а отже, є платою за
користування чужими коштами, що не
носить, на відміну від неустойки,
штрафного характеру, а має
компенсаційний характер заходів
впливу.

Таким чином у цивільно-господарських
відносинах кредитор вправі вимагати
компенсації збитків, що виникають у
випадку неправомірного використання
його коштів боржником, з урахуванням
приписів статті 625 ЦК України, тобто у
розмірі 3 % річних у поєднанні з
інфляційними втратами, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3 % річних,
колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що вимоги позивача про
стягнення 3 % річних в сумі 1 013, 73 грн. є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Колегія суддів апеляційної інстанції
визнає помилковим твердження апелянта
про порушення судом територіальної
підсудності спору з огляду на наступне.

Враховуючи вимоги ст.22 ГПК України
сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.1 ГПК України підприємства,
установи, організації, інші юридичні
особи (у тому числі іноземні),
громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Пунктом 1.7. Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» відповідно до
чинного законодавства, зокрема,
Цивільного та Господарського кодексів
України, Законів України «Про
господарські товариства», «Про
акціонерні товариства», «Про банки і
банківську діяльність», юридичні особи
для здійснення своїх функцій мають
право створювати філії,
представництва, відділення та інші
відокремлені підрозділи, які не є
юридичними особами.

Коло повноважень відокремленого
підрозділу юридичної особи стосовно
здійснення у господарському суді
повноваження сторони у справі від
імені цієї особи визначається
установчими документами останньої,
положенням про відособлений підрозділ,
яке затверджено юридичною особою, або
довіреністю, виданою нею ж у
встановленому порядку керівникові
цього підрозділу. При цьому слід мати
на увазі, що стороною у справі є
юридична особа, від імені якої діє
відособлений підрозділ, і рішення
приймається саме стосовно
підприємства чи організації -
юридичної особи, але в особі її
відокремленого підрозділу.

Згідно ст.108 ЦК України перетворенням
юридичної особи є зміна її
організаційно-правової форми. У разі
перетворення до нової юридичної особи
переходять усе майно, усі права та
обов'язки попередньої юридичної особи.

Наказом Міністерства енергетики та
вугільної промисловості України від
18.07.2012 року № 529 було прийнято рішення
про припинення діяльності ДК
«Укргазвидобування» в особі філії
бурового управління «Укрбургаз» () шляхом її реорганізації, а
саме перетворення у ПАТ
«Укргазвидобування». Згідно Статуту
ПАТ «Укргазвидобування» (а.с.116-118)
державну реєстрацію юридичної особи
проведено 27.12.2012 року.

Згідно Положення про Філію Бурове
управління «Укрбургаз» ПАТ
«Укргазвидобування» (долучено до
апеляційної скарги), управління не є
юридичною особою(а.с.119-121).

Враховуючи наведене, а також, що
сторонами не надано доказів
відступлення юридичною особою філії
права виступати в судових спорах , які
випливають з діяльності філії, від
імені ПАТ, господарським судом
правомірно визначено підсудність
спору.

Оскільки ПАТ «Укргазвидобування» є
юридичною особою, місцезнаходження
якої (юридична адреса) є м. Київ, вул.
Кудрявська, 26/28 позов був правомірно
поданий до господарського суду м.
Києва, що відповідає вимогам ч.2 ст. 15
ГПК України, згідно якої справи у
спорах, що виникають при виконанні
господарських договорів та з інших
підстав, а також спори про визнання
недійсними актів розглядаються
господарським судом за
місцезнаходженням відповідача.

Враховуючи наведене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду вважає, що
місцевим господарським судом належним
чином досліджено обставини справи та
надано цим обставинам відповідну
правову оцінку, тому рішення
господарського суду міста Києва від
25.11.2013 року у справі № 910/21316/13
відповідає фактичним обставинам
справи та не суперечить чинному
законодавству України, а відтак
передбачених законом підстав для
скасування оскаржуваного рішення
місцевого господарського суду не
вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові
витрати із сплати судового збору за
розгляд апеляційної скарги
покладаються на відповідача у справі
(апелянта).

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобуання» в особі філії
Бурове управління «Укрбургаз» на
рішення господарського суду міста
Києва від 25.11.2013 року у справі № 910/21316/13
залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду
господарського міста Києва від 25.11.2013
року у справі № 910/21316/13 залишити без
змін.

3.Справу № 910/21316/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у
касаційному порядку відповідно до
вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя
Г.А. Жук

Судді
О.В. Агрикова

А.О. Мальченко