м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Національного університету
оборони України імені Івана
До Фізичної особи-підприємця
Борбришева Сергія Івановича
Суддя Ващенко Т.М.
Представники сторін:
Від позивача: Свистільник І.А.
представник за довіреністю № 182/69 від
Від відповідача: Бобришев С.І. особа
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Національного університету оборони
України імені Івана Черняховського
(далі - позивач) до Фізичної
особи-підприємця Бобришева Сергія
Івановича (далі - відповідач) про
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилається на те, що
відповідач користується нежитловим
приміщенням загальною площею 247,9 кв.м,
що знаходиться за адресою: м. Київ, вул.
Тополева,7, військове містечко № 157,
будівля інв. № 66, після закінчення
строку дії договору оренди, укладеного
між позивачем і відповідачем.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.09.13. порушено провадження у
розгляду на 15.10.13.
15.10.13. представником відповідача через
відділ діловодства суду подано
письмовий відзив на позовну заяву, в
якому проти позову заперечує з підстав,
викладених в відзиві.
В судовому засіданні 15.10.13. на підставі
ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошено перерву
13.11.13. представником позивача через
відділ діловодства суду подано
письмові пояснення по справі.
14.11.13. представником відповідача через
відділ діловодства подано письмові
заперечення по справі.
В судовому засіданні 14.11.13. на підставі
ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошено перерву
В зв'язку з перебуванням судді Ващенко
призначено до розгляду на 17.12.13.
20.11.13. позивачем через відділ
діловодства суд подано письмові
пояснення по справі.
17.12.13. представником відповідача через
відділ діловодства суду подано
письмові пояснення по справі.
В судовому засіданні 17.12.13. на підставі
ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошено перерву
В судовому засіданні 16.01.14.
представником позивача підтримано
свої позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому
засіданні 16.01.14. проти позову
За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд в
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення
В судовому засіданні 16.01.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
08.08.97. між Академією Збройних сил
України (реорганізовано шляхом
перетворення в Національний
університет оборони України та
присвоєно ім'я Івана Черняхівського на
підставі постанови Кабінету Міністрів
України від 17.12.08. № 1089, указу
Президента України від 30.12.08. № 1217/2008,
наказу Міністра оборони України від
28.01.09. № 39, указу Президента України від
22.02.13. № 85/2013) (далі - Орендодавець) та
відповідачем (далі - Орендар) було
укладено Договір № 156/1997 оренди нежилих
приміщень гуртожитку розташованого в
Київському гарнізоні за адресою: м.
Київ, вул. Топольова, 7 (далі - Договір),
відповідно до умов якого (п. 1.1, 3.1)
Орендодавець здав, а Орендар прийняв в
строкове платне користування та
володіння нежитлове приміщення
загальною площею 247,2 кв.м за адресою: м.
Київ, вул. Топольова, 7 (далі - майно).
Відповідно до п. 1.4 Договору, вступ
Орендаря у володіння та користування
майном настає одночасно із підписанням
сторонами Договору та акту
прийому-передачі майна.
На виконання умов Договору між
сторонами складено ат підписано акт
прийому-передачі нежитлових приміщень
до Договору № 156/1997 від 04.08.97. за адресою:
м. Київ, вул. Топольова, 7.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилається на те, що
відповідач користується нежитловим
приміщенням загальною площею 247,9 кв.м,
що знаходиться за адресою: м. Київ, вул.
Тополева,7, військове містечко № 157,
будівля інв. № 66, після закінчення
строку дії договору оренди, укладеного
між позивачем і відповідачем.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам
на підставі чинного законодавства і не
зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу
України договір є однією із підстав
виникнення зобов'язань та обов'язковим
для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України
та ст. 193 Господарського кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

За своє правовою природою Договір є
договором оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного
кодексу України, за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Тобто, згідно із положеннями чинного
законодавства України, правовою
підставою користування певним майном є
відповідний договір оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного
кодексу України, договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", відносини щодо оренди майна, що
перебуває у комунальній власності
регулюються договором оренди, цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Частина 1 ст. 17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" визначає, що термін договору
оренди визначається за погодженням
сторін.

Згідно ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу
України визначено, що при укладенні
господарського договору сторони
зобов'язані у будь-якому разі погодити
предмет, ціну та строк дії договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 627 Цивільного
кодексу України передбачено, що згідно
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України встановлено що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Строк оренди за Договором встановлено
по 31.12.12. (п. 3.4 Договору).

Положеннями п. 2.2.1 Орендодавець
зобов'язаний за три місяці до
закінчення строку Договору подавати
заяву Орендарю про припинення або
зміну Договору. У випадку відсутності
заяви Договір вважається продовженим
зі згоди обох сторін на той же термін на
тих же умовах.

Листом № 182/2794 від 04.09.12. Орендодавець
звернувся до Орендаря з пропозицією
провести оцінку вартості майна,
погодити новий розмір орендної плати
та вказав на те, що за вказаних умов
розгляне можливість продовження
договірних відносин.

В разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну
Договору після закінчення строку його
чинності протягом одного місяця, він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені Договором (п. 3.4 Договору, з
врахуванням Додаткового Договору №
123д/2002/Голов КЄУ, за яким вказаний п. 3.4
Договору став п. 7.3).

Частиною 2 ст. 17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" передбачено, що у разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну умов договору
оренди протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той же самий
строк і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Вищевказана стаття також
кореспондується зі статтею 764 ЦК
України, в якій зазначено, що у разі,
якщо наймач продовжує користуватися
майном після закінчення строку дії
договору найму, то за відсутності
заперечень наймодавця протягом одного
місяця, договір вважається поновленим
на строк, який був раніше встановлений
договором.

Таким чином, бажання наймача
продовжувати відносини найму
висловлюється конклюдентними діями -
шляхом продовження користування
майном після закінчення строку
договору найму. Що ж стосується
наймодавця, то підставою для
продовження відносин найму є його
мовчазна згода, яка виражається у
відсутності заперечень та вимог до
наймача повернути орендоване майно
протягом одного місяця після
закінчення строку дії договору найму.
Якщо протягом цього строку наймодавець
заявить про своє бажання припинити
відносини найму, наймач зобов'язаний
буде повернути йому майно у строки та в
порядку, передбаченому договором.

Статтею 17 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
встановлено місячний термін, протягом
якого орендодавець або орендар можуть
заявити про припинення або зміну умов
договору після закінчення його строку.

З даної статті вбачається, що строк
звернення з такою заявою не обмежений
місяцем саме після закінчення дії
договору, а заінтересована сторона
може подати заяву і до закінчення
строку дії договору оренди, оскільки
такі дії не суперечать вказаному
закону та узгоджується з іншими
нормативно-правовими актами (правова
позиція викладена в постанові ВГСУ від
27.01.09. у справі № 51/17).

При цьому, пункт 12 роз'яснення президії
Вищого господарського суду України від
25.05.00. № 02-5/237 "Про деякі питання
практики застосування Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна", із змінами і доповненнями,
внесеними роз'ясненням президії Вищого
господарського суду України від 31.05.02.
№ 04-5/609, передбачає, що у разі
закінчення строку, на який було
укладено договір оренди, за
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну договору він
вважається продовженим на той самий
строк і на тих самих умовах, які були
передбачені договором. Частиною другою
статті 17 Закону встановлено місячний
термін, протягом якого орендодавець
або орендар можуть заявити про
припинення або зміну умов договору
після закінчення його строку. Таку
заяву заінтересована сторона може
також подати і до закінчення строку дії
договору оренди.

Як вбачається з матеріалів справи,
Орендодавцем Орендарю було направлено
лист № 182/145 від 15.01.13. (направлений
відповідачу 16.01.13. та вручений
останньому 19.01.13.), в якому позивач
зазначає, що 31.12.12. закінчився термін
дії Договору та запропоновано
відповідачу повернути орендоване
майно в термін до 31.01.13.

За необхідності надання правової
оцінки вказаному листу, судом
враховано наступне.

Ані Законам України "Про оренду
державного та комунального майна", ані
іншими нормативно-правовими актами не
встановлено форми та змісту заяви про
припинення договору оренди. Разом з тим
частина друга статті 17 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" передбачає вимогу щодо змісту
такої заяви, а саме, що така заява
повинна містити вимогу щодо припинення
договору після закінчення його строку.

Як встановлено судом, листом № 182/145 від
15.01.13., який не містить назви „заява про
припинення договору оренди" (що не
суперечить законодавству), позивач
зазначив, що 31.12.12. закінчився термін
дії Договору та запропонував
відповідачу повернути орендоване
майно. Проте, вказаний лист не містить
вимоги про припинення Договору, а тому
не може розглядатись як така заява.

Проте, навіть за умови оцінки листа №
182/145 від 15.01.13. як заяви про припинення
договору, вже Додатковим Договором №
5/3/13 від 29.01.13. до Договору, строк дії
Договору продовжено до 31.01.13.,
зобов'язано Орендаря сплачувати
орендну плату у відповідності до нової
незалежної оцінки об'єкта оренди, яка
має бути проведена останнім до 31.01.13.
Крім того, вказаним Додатковим
Договором від 29.01.13. встановлено, що у
разі не проведення оцінки об'єкта
оренди Договір розривається.

Як вбачається з матеріалів справи,
оцінку об'єкта оренди за спірним
Договром відповідачем було проведено,
про що свідчить Звіт про незалежну
оцінку нежитлових приміщень загальною
площею 178,5 кв.м, що розташовані по вулю
Тополева,7 в місті Києві станом на 30.11.12.

Крім того, на продовження Договору до
31.01.13. позивач посилається в своєму
листі № 182/371 від 06.02.13.

Після 31.01.13. позивач до відповідача з
вимогою щодо припинення Договору після
закінчення його строку не звертався, як
і не звертався із заявою про розірвання
Договору.

Лист № 182/3783 від 16.09.13. не може
розцінюватись як така заява, оскільки в
ній Орендодавець посилається на
закінчення строку дії Договору 31.12.12. та
на лист № 185/145 від 15.01.13.

Окремо суд звертає увагу на те, що
положеннями п 10.6 Додаткового договору
№ 255/1/07 від 03.07.07. встановлено, що у разі
відсутності заяви Орендаря про
припинення чи укладення Договору на
новий строк протягом місяця до
закінчення строку оренди, дія Договору
припиняється після закінчення строку,
на який його було укладено.

Як вбачається з листа № 182/3056 від 01.10.12.,
направленого позивачем Регіональному
відділенню Фонду державного майна
України по місту Києву, на адресу
позивача від відповідача станом на
жовтень 2012 року надійшло звернення про
продовження терміну дії Договору.

Посилання позивача на те, що відповідач
підлягає виселенню в зв'язку з
недійсністю правочину, суд відзначає,
що вказане не є предметом спору в даній
справі. Крім того, з позовної заяви не
вбачається за можливе дійти висновку
чи посилається позивач на недійсність
основного Договору № 156/1997 оренди
нежилих приміщень гуртожитку
розташованого в Київському гарнізоні
за адресою: м. Київ, вул. Топольова, 7 від
08.08.97., чи Додаткового договору № 255/1/07
від 03.07.07., оскільки в позовній заяві №
182/3814 від 17.09.13. Національний
університет оборони України імені
Івана Черняхівського Додатковий
договір № 255/1/07 від 03.07.07. називає
основним договором оренди спірних
нежитлових приміщень та не посилається
на обставини наявності між позивачем і
відповідачем Договору № 156/1997 від 08.08.97.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Згідно зі ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Враховуючи вищевикладене, з наведеного
вбачається, що до господарського суду
вправі звернутися кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється.

Приписами ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський суд
порушує справи за позовними заявами
підприємств та організацій, які
звертаються до господарського суду за
захистом своїх прав та охоронюваних
законом інтересів.

Отже, необхідною умовою для звернення
до суду із відповідним позовом є
порушення прав та охоронюваних законом
інтересів особи - позивача у справі, в
даному випадку - Національного
університету оборони України імені
Івана Черняхівського.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем належними засобами
доказування не доведено суду порушення
з боку відповідача законних та
охоронюваних інтересів позивача, а
саме, перебування Фізичної
особи-підприємця Борбришева Сергія
Івановича в спірних нежитлових
приміщеннях без належних на те
правових підстав.

Враховуючи все викладене вище в
сукупності, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 21.01.14.

Суддя
Т.М.
Ващенко