ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.01.14р. Справа № 904/9162/13

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Новомосковський завод
залізобетонних виробів", смт.
Меліоративне, Новомосковський район,
Дніпропетровська область

до Приватного підприємства "АСК- Сервіс
Плюс", м. Дніпропетровськ

про визнання договору відступлення
права вимоги та договору позики
недійсними

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Бондик Є.В.

Представники:

Від позивача: Бобошко О.А., довіреність
№ 684 від 14.11.2013 р.

Від відповідача: Рогачинська А.С.,
довіреність № б/н від 01.10.2013 р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Новомосковський завод залізобетонних
виробів" звернулося до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовом, у якому просить:

- визнати договір відступлення права
вимоги № 28/07/11 від 28.07.2011р., укладений
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ДН-ГРУП» та
Приватним підприємством «АСК-Сервіс
Плюс» недійсним;

- визнати договір позики №15 (договір
поворотної фінансової допомоги) від
01.02.2011р., укладений між Відкритим
акціонерним товариством
«Новомосковський завод залізобетонних
виробів» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «ДН-ГРУП» недійсним.

В ході судового розгляду справи
позивач підтримав позовні вимоги,
викладені в позовній заяві, в повному
обсязі.

Відповідач надав письмовий відзив на
позов, у якому проти задоволення позову
заперечує та вважає, що договори
відступлення права вимоги та позики
укладені належним чином. Позивачем
отримано по договору позики кошти та
частково їх повернуто, що є
підтвердженням укладення договору
позики. Відповідачем кредиторові-1 було
передано товар на суму 550 000,00 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ РН-0000024 від 11.07.2011р. Також відповідач
зазначив, що договір відступлення
права вимоги було підписано до моменту
виключення ТОВ «ДН-Груп» з державного
реєстру, оскільки рішення суду про
ліквідацію юридичної особи не є
підставою для того, щоб вважати
недійним правочини, вчинені такою
юридичною особою з іншими особами до
моменту виключення її з державного
реєстру.

Ухвалою господарського суду від 17.12.13р.
розгляд справи відкладався до 23.12.13р.,
23.12.13р. у судовому засіданні
оголошувалась перерва до 27.01.14р.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу сторонами не
подавалось.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, в
судовому засіданні 27.01.14р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
Позивача, Відповідача, господарський
суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2011 року між Відкритим акціонерним
товариством "Новомосковський завод
залізобетонних виробів", найменування
якого змінено на Публічне акціонерне
товариство "Новомосковський завод
залізобетонних виробів" (далі - позивач,
позичальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «ДН-ГРУП»
(далі - позикодавець) укладено договір
позики № 15 (далі - Договір позики).

Згідно п.1.1. Договору позики
позикодавець передає у власність
позичальнику грошові кошти у розмірі,
встановленому договором, а позичальник
зобов'язується їх повернути у
встановлений договором строк.

Сума позики по договору складає 550 000,00
грн. (п. 2.1. Договору позики).

По цьому договору відсотки не
нараховуються та не сплачуються (п. 2.2.
Договору позики).

Пунктом 3.1. Договору позики
встановлено, що позикодавець надає
позичальнику суму позики шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахункові рахунки позичальника.
Після повернення суми позики, до
закінчення строку дії договору,
позичальник має право отримати
повторно позику.

Строк повернення позики до 30.12.2012р. (п.
4.1. Договору позики).

Цей договір вступає в силу з дня
підписання та діє до 31.12.2012р.

28.07.2011 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ДН-ГРУП» (далі
-кредитор-1) та Приватним підприємством
«Аск-Сервіс Плюс» (далі - відповідач,
кредитор-2) укладено договір
відступлення права вимоги № 28/07/11 (далі
- Договір відступлення права вимоги).

Відповідно п.1 Договору відступлення
права вимоги Відкрите акціонерне
товариство «Новомосковський завод
залізобетонних виробів» ()
(ділі за текстом цього договору
боржник) має зобов'язання перед
кредитором -1. Ці зобов'язання виникли
відповідно на підставах договору б/н
поворотної фінансової допомоги від
01.02.2011р. На момент укладання цього
договору відступлення права вимоги
сума заборгованості боржника перед
кредитором -1 складає 550 000,00 грн.

Згідно п. 2. Договору відступлення права
вимоги кредитор-1, керуючись вимогами
цивільного законодавства, в у повному
обсязі передає кредитору -2 право
вимагання погашення зобов'язань
боржника, які виникли відповідно
договору б/н поворотної фінансової
допомоги від 01.02.2011р. з ВАТ
«Новомосковський завод залізобетонних
виробів». На підставі п. 1. ст. 512 ГК
України цей договір є договором про
заміну кредитора у зобов'язаннях.

Кредитор -1 та кредитор -2 у цьому
договорі дійшли згоди про те, що право
вимагання погашення заборгованості
боржника перед кредитором -1 у розмірі
550 000,00 грн. у повному обсязі передається
кредитору -2 (п. 3. Договору відступлення
права вимоги).

У відповідності до п. 4. Договору
відступлення права вимоги з моменту
підписання цього договору право вимоги
оплати заборгованості та виконання
других зобов'язань до боржника
відповідно договору б/н поворотної
фінансової допомоги від 01.02.2011р.
виникає виключно у кредитора -2, а у
кредитора -1 вважається погашеним.

Пунктом 5 Договору відступлення права
вимоги встановлено, що з моменту
підписання цього договору взаємні
зобов'язання кредитора-1 та боржника,
які виникли відповідно договору б/н
поворотної фінансової допомоги від
01.02.2011р. вважаються виконаними та
погашеними.

Відповідно п. 6. Договору відступлення
права вимоги в порядку ст. 516 Цивільного
кодексу України сторони підтверджують,
що кредитор-2 самостійно та у будь-якій
прийнятній формі зобов'язаний
повідомити боржника про зміну
кредитора-1 на кредитора -2 у вказаних
зобов'язаннях. Таке повідомлення
допускається також шляхом відправки
боржнику факсимільної копії цього
договору.

Згідно п. 7. Договору відступлення права
вимоги кредитор-1 на протязі 5 робочих
днів з дня підписання цього договору
зобов'язується передати кредитору-2
документи, пов'язані з виконанням
зобов'язання, фінансову та іншу
необхідну кредитору-2 документацію.

Цей договір вступає в силу з моменту
його підписання та діє до виконання
сторонами своїх зобов'язань (п. 8.
Договору відступлення права вимоги).

28.07.2011р. між ТОВ «ДН-Груп» та ПП
«Аск-Сервіс Плюс» укладено додаткову
угоду до Договору №28/07/11 відступлення
права вимоги (далі - Додаткова угода).

Відповідно до п. 1. Додаткової угоди у
кредитора-1 є зобов'язання перед
кредитором-2. Ці зобов'язання виникли на
підставі договору купівлі-продажу № 15
від 05.07.2011р. На момент укладення цього
договору відступлення права вимоги
сума заборгованості кредитора-1 перед
кредитором-2 складає 550 000,00 грн.
відповідно до накладної № 24 від 11.07.2011р.

Згідно п. 2 Додаткової угоди сторони
підтверджують, що у відповідності до
ст. 604 ГК України, у кредитора-1
припиняються зобов'язання перед
кредитором-2 по договору
купівлі-продажу № 15 від 05.07.2011р.

Ця додаткова угода до договору №28/07/11
від 28.07.2011р. набирає законної сили з
моменту її підписання та діє до
виконання сторонами своїх зобов'язань
(п. 3 Договору).

Між Приватним підприємством
«АСК-Сервіс Плюс» (далі - продавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ДН-Груп» (далі -
покупець) укладено договір
купівлі-продажу № 15 від 05.07.2012р. (далі -
Договір купівлі-продажу).

Відповідно до п. 1.1. Договору
купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати покупцю товар,
а покупець - прийняти й оплатити його.

Вартість товару становить 550 000.00 грн. (п.
1.2. Договору купівлі-продажу).

Згідно п. 2.1. Договору купівлі-продажу
продавець зобов'язаний:

- після підписання договору в
строк, не пізніше 5 банківських днів,
передати покупцеві названий у п. 1.1.
договору товар (за необхідності
залежно від виду товару - документи про
його експлуатацію);

- попередити покупця про всі права
третіх осіб на товар (права наймача,
права застави тощо).

Оплата товарів покупцем здійснюється
за договірною ціною шляхом 100%
перерахування грошей на розрахунковий
рахунок продавця (п. 5.1. Договору
купівлі-продажу).

Даний договір набирає чинності в день
підписання його обома сторонами та діє
до повного виконання сторонами своїх
зобов'язань.

Приватним підприємством «АСК-Сервіс
Плюс» Товариству з обмеженою
відповідальністю «ДН-Груп» був
поставлений товар на суму 550 000,00 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ РН-0000024 від 11.07.2011р.

Отримання товару по вказаній накладній
підтверджується підписом повноважного
представника покупця.

Позивач в позовній заяві зазначив, що
договір відступлення права вимоги не
містить всіх істотних умов, зокрема не
містить відомостей про оплатний
характер такого договору та обсяг прав,
що передаються за договором. Договір
позики № 15 від 01.02.2011р. (договір про
надання поворотної фінансової
допомоги) позивач також вважає
недійсним, оскільки цей договір не міг
бути укладений від імені ВАТ
«Новомосковський завод залізобетонних
виробів» виконуючим обов'язки голови
правління Просол В.Л., оскільки така
особа не працювала на цій посаді станом
на дату укладення цього договору
позики, а була призначена лише 12.10.2011р.
Також позивач зазначає, що згідно п. 5
Договору відступлення права вимоги від
28.07.2011р. встановлено, що з моменту
укладення цього договору взаємні
зобов'язання ТОВ «ДН-Груп» та ВАТ
«Новомосковський ЗЗВ», що виникли
відповідно договору б/н поворотної
фінансової допомоги від 01.02.2011р.,
вважаються виконаними та погашеними.
Також відповідач зазначає, що він не
був повідомлений про укладення
договору про відступлення права вимоги
№ 28/07/11 від 28.07.2011р.

Крім того, позивач зазначає, що з огляду
на те, що ТОВ «ДН-Груп», відповідно до
постанови господарського суду
Дніпропетровської області по справі №
34/5005/8405/2011 від 14.07.2011р., було визнано
банкрутом, то договір відступлення
права вимоги не мав права укладати
директор ТОВ «ДН-Груп» від імені
товариства, оскільки діяв ліквідатор -
ТОВ «РОС-ІНВЕСТ». На підставі чого
позивач відмовляється від виконання
договору відступлення права вимоги та
договору позики, що і є причиною спору.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
представників сторін та оцінивши
надані докази в їх сукупності та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд прийшов до висновку
про відмову в задоволенні спору на
підставі наступного.

Статтею 203 ЦК України встановлено,
зокрема, що особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності (ч. 2),
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі (ч. 3), правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом (ч. 4).

За загальним правилом, встановленим ст.
208 ЦК України, правочини між юридичними
особами належить вчиняти у письмовій
формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ч. З ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору, якими є умови
про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Аналогічні положення містить частина
друга статті 180 Господарського кодексу
України, так, ч. 3 ст. 180 ГК України
передбачено, що при укладенні
господарського договору сторони
зобов'язані у будь-якому разі погодити
предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

За ч.2 ст.1046 Цивільного кодексу України,
договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

На виконання умов Договору позики
Позикодавець всього перерахував
Позичальнику грошових коштів на суму 1
300 000,00 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями № 113 від 01.02.2011
р., № 124 від 04.02.2011 р., № 163 від 01.03.2011 р., №
177 від 02.03.2011 р., № 218 від 01.04.2011 р., який
суму позики повернув Позикодавцю
частково - в сумі 750 000,00 грн.

У відповідності до ч. 1 ст.512 Цивільного
кодексу України, кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок, зокрема, передання
ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

За ст. 514 Цивільного кодексу України, до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до п.2 Договору про
відступлення права вимоги, товариство
з обмеженою відповідальністю «ДН-ГРУП»
(Кредитор-1) керуючись вимогами,
цивільного законодавства, в повному
обсязі передав ПП «АСК-СЕРВІС ПЛЮС»
(Кредитору-2) право вимоги погашення
зобов'язань Боржника, що виникли на
підставі договору позики від 01.02.2011р. з
ВАТ «Новомосковський завод
залізобетонних виробів». Кредитор-1 та
Кредитор-2 в даному Договорі дійшли
згоди про те, що право вимоги погашення
заборгованості Боржника перед
Кредитором-1 в розмірі 550 000,00 грн. в
повному обсязі передається Кредитору-2
(п. З Договору про відступлення права
вимоги).

Зазначеним підтверджується фактичне
виконання сторонами спірних договорів
своїх зобов'язань.

Відповідно до ст. 241 ЦК України
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою,
яку представляють, створює, змінює і
припиняє цивільні права та обов'язки з
моменту вчинення цього правочину.

Отже, наступне схвалення юридичною
особою угоди, укладеної від її імені
представника, який не мав на це
належних повноважень, робить її
дійсною з моменту укладення. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення до
другої сторони угоди чи до її
представника (лист, телеграма,
телетайпограма тощо) або вчинення дій,
які свідчать про схвалення угоди
(прийняття її виконання, здійснення
платежу другій стороні і таке інше). У
такому випадку вимога про визнання
угоди недійсною з причин відсутності
належних повноважень представника на
укладення угоди задоволенню не
підлягає.

В свою чергу, ПП «АСК-СЕРВІС ПЛЮС»
передало товар ТОВ «ДН-ГРУП», що
підтверджується договором
купівлі-продажу № 15 від 05.07.2012 р. та
видатковою накладною від 11 липня 2011 р.
№ РН-0000024.

Відповідно до додаткової угоди до
договору № 30/07/11 уступки права вимоги
від 28.07.2011 р. у Кредитора-1 є зобов'язання
перед Кредитором-2, які виникли на
підставі договору купівлі-продажу № 15
від 05.07.2011 р. на загальну суму 550 000,00 гри.
відповідно до накладної № РН-0000024 від 11
липня 2011 р. Сторони підтвердили, що
відповідно до ст. 604 І'К України у
Кредитора-1 зобов'язання перед
Кредитором-2 за договором
купівлі-продажу № 15 від 05.07.2012 р. на
загальну суму 550 000,00 грн. припиняються.

Щодо посилання Позивача про те, що
Кредитора-1 (ТОВ "ДН-ГРУП") ухвалою
господарського суду Дніпропетровської
області від 14.07.2011 р. у справі №
34/5005/8405/2011 ТОВ "ДН-ГРУП" визнано
банкрутом, а отже директор ТОВ "ДН-ГРУП"
не міг укладати договори, що свідчить
про недійсність Договору про
відступлення права вимоги, суд вважає
за необхідне зазначити наступне.

Стаття 203 Цивільного кодексу України
передбачає загальні вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину: 1. Зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. 2. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. 3. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі. 4.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. 5. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Установчим документом товариства з
обмеженою відповідальністю є статут.
Статут товариства з обмеженою
відповідальністю, крім відомостей,
передбачених статтею 88 цього Кодексу,
мас містити відомості про: розмір
статутного капіталу, з визначенням
частки кожного учасника; склад та
компетенцію органів управління і
порядок прийняття ними рішень; розмір і
порядок формування резервного фонду;
порядок передання (переходу) часток у
статутному капіталі (ст. 143 ЦК України).

Відповідно до приписів ст. 92 ЦК України
юридична особа набуває цивільних прав
та обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону, у
відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження.

Згідно з ч.2 ст. 207 Цивільного кодексу
України, правочин, який вчиняє юридична
особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Постановою пленуму Вищого
господарського суду України №11 від
29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" (п.3.3.) встановлено, що
припис абзацу першого частини третьої
статі 92 ЦК України зобов'язує орган або
особу, яка виступає від імені юридичної
особи не перевищувати своїх
повноважень. Водночас саме лише
порушення даного обов'язку не є
підставою для визнання недійсними
правочинів, вчинених цими органами
(особами) від імені юридичної особи з
третіми особами, оскільки у відносинах
із третіми особами обмеження
повноважень щодо представництва
юридичної особи не має юридичної сили,
крім випадків, коли юридична особа
доведе, що третя особа знала чи за всіма
обставинами не могла не знати про такі
обмеження.

Позивачем не було надано доказів, що на
момент укладення Договору про
відступлення права вимоги Відповідач
знав, або повинен був знати про факт
визнання ТОВ "ДН-ГРУП" банкрутом та
призначення ліквідатора. Також
Позивачем не доведено, що про
відповідні обмеження було вміщено
відомості у відкритому доступі на
офіційному веб-сайті розпорядника
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців.

Крім того, як зазначено в п.3.14 Постанови
пленуму Вищого господарського суду
України №11 від 29.05.2013 р., саме лише
прийняття господарським судом рішення
про ліквідацію юридичної особи не є
підставою для того, щоб вважати
недійсним правочини, вчинені такою
юридичною особою з іншими особами до
моменту виключення її з державного
реєстру.

Щодо відступлення права вимоги, яке за
твердженням Позивача не може бути
здійснено без згоди боржника, слід
зазначити, що відповідно до ч.1 ст.516
Цивільного кодексу України договір
відступлення права у відповідності до
положень статті 516 Цивільного кодексу
України здійснюється без згоди
боржника, а тому боржник не вправі
посилатися на обставини, які не
впливають на порушення його прав.
Перехід прав вимоги становить предмет
відносин тільки старого кредитора та
нового кредитора, а боржнику повинно
бути байдуже, кому саме виконувати
зобов'язання і, оскільки боржник не є
стороною цього договору, він у
відповідності до статей 1 і 2
Господарського процесуального кодексу
України може оспорювати цей договір,
якщо той порушує його права та
охоронювані законом інтереси.

Договір займу від 01.02.2011 р., який було
надано Відповідачем Кредитору-1, не
містить будь-яких застережень про те,
що передача прав і обов'язків за цим
договором можлива лише за письмовим
погодженням сторін.

Слід зазначити, що вищевикладені
висновки щодо дійсності спірних
Договорів встановлені й рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 28.11.13р. у справі № 904/8576/13 за
позовом ПП «АСК-Сервіс плюс» до
Новомосковського заводу
залізобетонних виробів» про стягнення
грошових коштів за договором позики
від 01.02.2011р. Зазначене рішення залишене
в силі постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
25.12.2013р. (а.с. 97-101).

Відповідно до приписів ст. 35
Господарського процесуального кодексу
України факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Факти, які відповідно до закону
вважаються встановленими, не
доводяться при розгляді справи. Таке
припущення може бути спростовано в
загальному порядку.

В силу положень, передбачених ст.ст. 33, 34
ГПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи, що Позивач не довів
належними та допустимими доказами
наявність обставин, на які він
посилається, як на підставу позову, у
суду відсутні підстави для задоволення
вимог позивача.

Відповідно до приписів ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати у справі слід
покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 512-517, 526, 527, 530
Цивільного кодексу України, ст.ст. 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати у справі покласти на
позивача.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя Н.Г. Назаренко Дата підписання
рішення, оформленого відповідно до
вимог ст. 84 ГПК України, - 30.01.2014р.