ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.02.2014
Справа № 905/8759/13

Господарський суд Донецької
області у складі судді Зекунова Е.В.,
при секретарі Павленко М.С., розглянув
справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Альфа Страхування» до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія АСКА», за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_1 про відшкодування
шкоди в порядку регресу у розмірі 5977
грн. 85 коп.,-

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився.;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія «Альфа
Страхування» звернувся до
господарського суду з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія АСКА» (далі ПАТ «УАСК АСКА»),
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди в порядку регресу
у розмірі 5977 грн. 85 коп..

В правове обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на статтю 9, 27
Закону України «Про страхування»,
статті 993, 1191 Цивільного кодексу
України.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином. Заявою від 03.02.2014 року
просили розглянути справу за
відсутності представника позивача.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином. Через канцелярію суду
24.12.2013р. надав відзив на позовну заяву, в
якому посилався на відсутність
підстав для відшкодування збитків в
порядку регресу, а саме:

- на необґрунтоване перерахування
позивачем страхувальнику податку на
додану вартість в порушення вимог п.36.2
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів»;

- на відсутність підтвердження дії
договору страхування на момент
страхової події, у зв'язку з
відсутністю доказів сплати
страхувальником страхового платежу;

- не врахування позивачем суми франшизи
за полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності №
АВ/4459376;

Третя особа, або її представник у
судове засідання не з'явився, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи, те що сторони були
повідомлені про розгляд справи
належним чином, проте правом бути
присутніми в судовому засіданні не
скористалися, тому справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами згідно статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

19 лютого 2013 року між Приватним
акціонерним товариством «Страхова
компанія «Альфа Страхування»
(Страховик) та ОСОБА_2 (Страхувальник)
було укладено договір № 046.0417537.121
добровільного страхування наземного
транспорту (надалі - Договір
страхування), за яким Страховик
застрахував майнові інтереси
Страхувальника, пов'язані з володінням,
користуванням і розпорядженням
наземним транспортним засобом, а саме
автомобілем «Renault Logan», державний номер
НОМЕР_1 (надалі - застрахований
автомобіль). Строк дії договору з
20.02.2013р. по 19.02.2014.(а.с.8).

25 березня 2013 року на а/ш
Знам`янка-Луганськ_Ізварине сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Renault Logan», державний номер
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та
автомобіля «КРАЗ», державний номер
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1.

25 березня 2013 року страхувальник
звернувся до позивача із заявою про
настання страхового випадку та виплату
страхового відшкодування (а.с.16-17).

Вищезазначене дорожньо-транспортна
пригода визнана позивачем страховою
подією, з настанням якої у ПАТ «СК
«Альфа Страхування» виник обов'язок
виплатити страхувальнику страхове
відшкодування.

Статтею 25 Закону України "Про
страхування" визначено, що здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Для визначення розміру матеріального
збитку, заподіяного внаслідок ДТП
власникові застрахованого автомобіля,
суб'єктом оціночної діяльності ТОВ
«Універсал Асістанс» проведено
оцінювання автомобіля та складено звіт
№ 2809/1254 від 30.04.2013р. Згідно висновку
звіту - вартість відновлювального
ремонту автомобіля «Renault Logan»,
державний номер НОМЕР_1 складає 6580 грн.
72 коп. (а.с.20-27). Відповідно до рахунку на
оплату від 04.04.2013р., складеного ТОВ
«Прайм кар» вартість ремонтних робіт
цього автомобіля склала 6592 грн. 35 коп. (у
тому числі ПДВ у розмірі 1098,73 грн.)
(а.с.19).

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Пунктом 36.4 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції чинній станом на
час виплати позивачем страхового
відшкодування) передбачено право
страховика за договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності в разі настання
страхового випадку здійснювати
виплату страхового відшкодування
безпосередньо потерпілому (іншій
особі, яка має право на отримання
відшкодування) або погодженим з ним
особам, які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна.

У зв'язку з настанням страхової події,
на виконання умов договору
страхування, на підставі страхового
акту від 02.07.2013р.. та розрахунку до нього
(а.с.9-11) позивачем здійснено виплату
страхового відшкодування у розмірі 5977
грн. 85 коп. на користь ТОВ «Прайм кар»
(призначення платежу страхове
відшкодування за а/м «Renault Logan», НОМЕР_1
стр. ОСОБА_2), що підтверджується
платіжним дорученням № 13279 (а.с.36).

Отже доводи відповідача щодо
необґрунтованого перерахування
позивачем страхувальнику податку на
додану вартість в порушення вимог п.36.2
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» спростовані
матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного
кодексу України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Отже, до позивача перейшло право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Постановою Єнакіївського міського
суду Донецької області від 02.04.2013р.
встановлено, що ДТП трапилась у зв'язку
з порушенням ОСОБА_1 Правил дорожнього
руху України, що призвело до механічних
пошкоджень застрахованого автомобіля,
внаслідок чого ОСОБА_1 був визнаний
винним у вчиненні правопорушення та
притягнутий до адміністративної
відповідальності за статтею 124 КУпАП у
вигляді штрафу. (а.с.15).

Цивільно-правова відповідальність
власника наземного транспортного
засобу автомобіля «КРАЗ», державний
номер НОМЕР_2, станом на час вчинення
ДТП була застрахована в ПрАТ «УАСК
«Аска», що підтверджується полісом
№АВ/4459376, зі строком дії з 24.10.2012р. по
23.10.2013р. (а.с.64). Цим полісом встановлено
ліміт відшкодування за майнову шкоду у
розмірі 50000 грн. та франшиза 1000 грн.

Таким чином, відповідач є
відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля «Renault Logan»,
державний номер НОМЕР_1, відповідно до
положень Закону України "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" в межах,
передбачених договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності (поліс №АВ/4459376), а до
позивача, як страховика, який виплатив
страхове відшкодування відповідно до
договору №046.0417537.121, перейшло право
вимоги, яке потерпіла особа мала до
відповідача як особи, відповідальної
за завдані збитки.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся із регресною вимогою
до відповідача про виплату страхового
відшкодування в порядку регресу на
суму 5977 грн. 85 коп., (а.с.41-42). Проте,
відповідач, кошти не перерахував, що
стало підставою для звернення позивача
до суду з вказаним позовом.

Відповідно до положень ст. 35 (п. 35.1), ст. 36
(п. 36.2) Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" (в редакції
чинній з 19.09.2011.) виплата страхового
відшкодування здійснюється
страховиком не пізніш як через 90 днів з
дня отримання заяви про страхове
відшкодування (п. 36.2).

Згідно частин 1-3 статті 25 Закону
України "Про страхування" здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертіфіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком. Аварійні
комісари - особи, які займаються
визначенням причини настання
страхового випадку та розміру збитків,
кваліфікаційні вимоги до яких
встановлюються актами чинного
законодавства України. Страховик та
страхувальник мають право залучити за
свій рахунок аварійного комісара до
розслідування обставин страхового
випадку.

У своїх запереченнях представник
відповідача зазначав про відсутність у
позивача підстав для виплати
страхового відшкодування, оскільки
позивачем не надано доказів сплати
страхувальником страхового платежу,
тобто відсутнє підтвердження дії
договору страхування на момент події,
який по суті є підтвердженням того, що
виплата страхового відшкодування була
здійснена без порушень умов
страхування.

Судом розглянуті та відхилені ці
доводи відповідача з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 3 Закону України "Про
страхування" встановлено, що
страхувальниками визнаються юридичні
особи та дієздатні фізичні особи, які
уклали із страховиками договори
страхування або є страхувальниками
відповідно до законодавства України.

У відповідності до статті 9 Закону
України "Про страхування" страхова
виплата - грошова сума, яка
виплачується страховиком відповідно
до умов договору страхування при
настанні страхового випадку.

Статтею 979 Цивільного Кодексу України
передбачено, що за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Статтею 18 Закону України "Про
страхування" передбачено, що договір
страхування набирає чинності з моменту
внесення першого страхового платежу,
якщо інше не передбачено договором
страхування.

Згідно до статті 983 Цивільного Кодексу
України договір страхування набирає
чинності з моменту внесення
страхувальником першого страхового
платежу, якщо інше не встановлено
договором.

Нормами статті 28 Закону України "Про
страхування" визначено, що дія договору
страхування припиняється та втрачає
чинність за згодою сторін, а також у
разі несплати страхувальником
страхових платежів у встановлені
договором строки. При цьому договір
вважається достроково припиненим у
випадку, якщо перший (або черговий)
страховий платіж не був сплачений за
письмовою вимогою страховика протягом
десяти робочих днів з дня пред'явлення
такої вимоги страхувальнику, якщо інше
не передбачено умовами договору.

Такими чином, вимоги щодо необхідності
внесення страхових платежів для
набрання чинності договором
страхування або для запобігання його
припиненню викладені у статті 983 ЦК
України та статті 28 Закону України "Про
страхування".

Як вбачається з матеріалів справи,
страхувальником були сплачені
визначені договором страхові внески у
розмірі 7312,55 грн., що підтверджується
довідкою за підписом головного
бухгалтера ПАТ «СК «Альфа Страхування»
(а.с.97). Крім того, у ч. 2 страхового акту
№ 1004.206.13.01.01 від 02.07.2013р. загальна премія
за договором у розмірі 7312,55 грн.
сплачено у повному обсязі (а.с.9).

У відповідності до пункту 22.1 статті 22
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, з урахуванням приписів статей
Цивільного кодексу України та Закону
України «Про страхування», Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», відповідно до полісу №АВ/4459376
у позивача виникло право регресної
вимоги до відповідача в межах ліміту за
шкоду майну з врахуванням франшизи в
сумі 4977 грн. 85 коп. (5997 грн. 85 коп. - 1000
грн. франшиза за полісом = 4977 грн. 85 коп.).

Згідно зі статтею 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до частини 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, перелічені
обставини справи, оцінивши відповідно
до статті 43 ГПК України наявні в
матеріалах справи докази та обставини
справи за своїм внутрішнім
переконанням, суд дійшов висновку про
те, що позивач частково довів заявлену
до стягнення з відповідача суму
страхового відшкодування, а відтак
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню на суму 4977,85 грн.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Альфа Страхування» до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія АСКА», за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_1 про стягнення на
відшкодування шкоди в порядку регресу
у розмірі 5977 грн. 85 коп. - задовольнити
частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія АСКА» (пр.-т.
Ілліча,100, м.Донецьк, 83052, ) на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Альфа Страхування» (01025,
м.Київ, вул.. Десятинна, 4/6, ) суму страхового відшкодування в
розмірі 4977 (чотири тисячі дев'ятсот
сімдесят сім) грн. 85 коп. та витрати по
сплаті судового збору у сумі 1432 (одна
тисяча чотириста тридцять дві) грн. 69
коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті,
його вступну та резолютивну частини
проголошено у судовому засіданні 4
лютого 2014 року.

Повний текст рішення складено та
підписано 7 лютого 2014 року.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили за
правилами, встановленими частиною 5
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов