Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "11" лютого 2014 р.
Справа № 906/1850/13

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Гансецького В.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Слюсар М.О., дов. від 30.12.13р.
№ 40/10

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (м.Київ)

до Комунального підприємства
"Теплосервіс" (м.Коростишів
Житомирської області)

про стягнення 1230878,08 грн.

Позивач звернувся з позовом про
стягнення на свою користь з
відповідача 1230878,08 грн., з яких 1018532,03
грн. боргу за поставлений природний газ
згідно договору № 06/10-2205БО-10 від 20.12.10р.
про закупівлю природного газу за
державні кошти, 97805,20 грн. пені, 86911,94 грн.
3% річних, 27628,91 грн. інфляційних
нарахувань.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві. Також заперечив щодо можливості
зменшення заявленої суми пені з
підстав, викладених у письмових
"запереченнях" від 27.01.14р. №31/10-466 на
відзив відповідача (а.с.55-58).

Відповідач у відзиві від 22.01.14р. № 20-01-11
(а.с.44,45) позовні вимоги визнав у повному
обсязі та просив суд зменшити розмір
пені до 10000,00 грн. з підстав, викладених
у додаткових обгрунтуваннях від 30.01.14р.
№ 33-01-11 щодо зменшення пені,
посилаючись, зокрема, на скрутне
фінансове становище підприємства
(а.с.63,64).

Від представника відповідача на адресу
господарського суду по факсу надійшло
клопотання від 10.02.14р. № 84-01-11 в якому
зазначив, що відповідач підтримує
викладені у своєму відзиві на позов
заперечення та просить розгляд справи
здійснювати без участі відповідача
(а.с.68).

Заслухавши представника позивача,
дослідивши матеріали справи,
господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до укладеного між сторонами
договору № 06/10-2205БО-10 від 20.12.10р. про
закупівлю природного газу за державні
кошти та додатку № 1 від 20.12.10р. до
даного договору (а.с.12-19), позивач
поставив відповідачу в період з січня
по квітень 2011р. природний газ на
загальну суму 1429537,59 грн., що
підтверджується відповідними актами
передачі - приймання природного газу за
вказаний період (а.с.24-27).

Відповідно до пп.1.1 договору,
постачальник (позивач) зобов'язався
поставити покупцеві імпортований
природний газ, а покупець (відповідач)
зобов'язався прийняти і оплатити
природний газ в обсязі, зазначеному у
договорі.

Згідно з пп.4.1 даного договору,
розрахунки проводяться шляхом
поетапної оплати у такому порядку:

- перша оплата в розмірі 34 (тридцять
чотири) відсотки від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу проводиться не пізніше
10 числа місяця поставки;

- подальші оплати проводяться
плановими платежами по 33 (тридцять три)
відсотки від вартості запланованих
місячних обсягів постачання газу до 20
та 30 (31) числа місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично
спожиті обсяги газу здійснюється па
підставі акта приймання-передачі газу
до 20 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Згідно даних позивача, відповідач свої
договірні зобов'язання щодо оплати
отриманого природного газу виконав
частково, в сумі 411005,56 грн. (а.с.2,11).

Внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх договірних
зобов'язань утворилась заборгованість
перед позивачем в сумі 1018532,03 грн., що
підтверджується розрахунком позивача
(а.с.11), підписаним позивачем актом
звіряння розрахунків станом на 31.10.13р.
(а.с.28), підписаним сторонами актом
звіряння розрахунків станом на 31.10.13р.
(а.с.52) та визнається відповідачем
(а.с.44,45).

Згідно з ч.1 ст.712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст.655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язань настають правові
наслідки, зокрема, сплата неустойки
(штраф, пеня).

Згідно з ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.624 ЦК України, якщо
за порушення зобов'язання встановлено
неустойку, то вона підлягає стягненню у
повному розмірі, незалежно від
відшкодування збитків.

Згідно з ст.230 ГК України, штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст.231 ГК України передбачено,
що у разі якщо розмір штрафних санкцій
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому, розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконання частини
зобов'язання, або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюється у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою НБУ, за весь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачений
законом або договором.

Відповідно до пп.7.3.1 договору, у разі
порушення покупцем умов пп.4.1 цього
договору, покупець зобов'язується (крім
суми заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Згідно з пп.9.3 договору, строк позовної
давності за цим договором та до вимог
про стягнення неустойки
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три відсотки річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
відсотків не встановлений договором
або законом.

Згідно розрахунків позивача, розміри
пені, 3% річних та інфляційних
нарахувань становлять, відповідно,
97805,20 грн., 86911,94 грн. та 27628,91 грн. (а.с.3-5).

Розрахунки обгрунтовані та
відповідають чинному законодавству.

Відповідно до ст.610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ст.ст.525 і 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач доказів сплати боргу не
подав.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає позовні вимоги
обгрунтованими, заявленими відповідно
до чинного законодавства і укладеного
договору та такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі - з
відповідача стягується на користь
позивача 1018532,03 грн. боргу за
поставлений природний газ згідно
договору № 06/10-2205БО-10 від 20.12.10р. про
закупівлю природного газу за державні
кошти, 97805,20 грн. пені, 86911,94 грн. 3% річних
та 27628,91 грн. інфляційних нарахувань.

Як вже зазначалося, відповідач у
відзиві від 22.01.14р. № 20-01-11 на позов
(а.с.44,45), додаткових обгрунтуваннях від
30.01.14р. № 33-01-11 (а.с.63,64) просив суд
зменшити розмір пені до 10000,00 грн.

Обгрунтовуючи своє клопотання,
відповідач, зокрема, вказав на те, що
Комунальне підприємство "Теплосервіс"
знаходиться у скрутному фінансовому
становищі, яке виникло у зв'язку з
переходом підприємствами, установами,
організаціями та населенням на
індивідуальне опалення, тому послуги з
теплопостачання надаються лише 16
споживачам; при постійному зростанні
цін на природний газ тарифи на
теплопостачання залишаються
незмінними, внаслідок чого
підприємство не має можливості
своєчасно здійснювати в повній мірі
розрахунки з постачальниками газу,
перераховувати обов'язкові платежі до
бюджету, сплачувати заробітну плату та
нарахування на неї, а також утримувати
в належному стані котельні та теплові
мережі. Компенсація різниці в тарифах
здійснюється державою несвоєчасно та
не в повній мірі, внаслідок чого
підприємство несе значні збитки,
пов'язані з нарахованими штрафними
санкціями, пенею, інфляційними та
річними за рішенням судів.

Вищевказане відповідач підтвердив
інформацією списку кредиторів та
дебіторів КП "Теплосервіс" станом на
17.01.14р. (а.с.48), звітом про фінансові
результати за 2011, 2012 роки, за перше
півріччя 2013 року (а.с.49-51).

Господарський суд відмовляє у
задоволенні клопотання відповідача
про зменшення розміру заявленої пені з
наступних підстав.

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до пп.3.17.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3
ст.83 ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Позивач, обгрунтовуючи свої
заперечення на клопотання відповідача
про зменшення розміру пені, вказав, що
загальний розмір заборгованості ДК
"Газ України" перед НАК "Нафтогаз
України" за спожитий протягом 1998 - 2010
років природний газ становить більше 31
млрд. 740 тис. грн.

Тому, на думку позивача, вказану
заборгованість відповідач в силу
статей 525, 526, 617 ЦК України зобов'язаний
сплачувати незалежно від рівня
розрахунків своїх контрагентів.

Крім того, позивач зауважив, що
відсутність вини відповідача у
виникненні боргу, його важкий
фінансовий стан не є винятковим
випадком в розумінні ст.233
Господарського кодексу України та п.3
ст.83 ГПК України та підставою для
зменшення неустойки, яка підлягає до
стягнення.

За таких обставин, господарський суд
відмовляє у задоволенні клопотання
відповідача щодо зменшення розміру
стягуваної пені.

Сплата судового збору покладається на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства
"Теплосервіс", 12501, м.Коростишів
Житомирської області, вул.Миру 3,
ідентифікаційний код 33165653:

- на користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", 04116, м.Київ,
вул.Шолуденка 1, ідентифікаційний код
31301827 - 1018532,03 грн. боргу за поставлений
природний газ згідно договору №
06/10-2205БО-10 від 20.12.10р. про закупівлю
природного газу за державні кошти, 97805,20
грн. пені, 86911,94 грн. 3% річних, 27628,91 грн.
інфляційних нарахувань та 24617,56 грн.
судового збору.

3. У задоволенні клопотання відповідача
про зменшення розміру заявленої пені
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 11.02.14

Суддя
Гансецький В.П.

Друк: 2 прим.:

1 - у справу,

2 - відповідачу (рек. з повід. про вруч.).