ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 р.
Справа № 917/2365/13

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро-Союз-Миколаїв",
54028, м. Миколаїв, вул.
Новозаводська, 42Д

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Жовтень", 39503,
Полтавська область, Карлівський район,
м. Карлівка, вул. Полтавська, 159

про стягнення 54429,86 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: Половецький А.Г.

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 30.01.2014 року після
виходу з нарадчої кімнати на підставі
ст. 85 ГПК України судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Суть справи: розглядається позовна
заява про стягнення 54429,86 грн.
заборгованості за договором № 01/13 від
15.01.2013 року, в т.ч. 49727,95 грн. основної
заборгованості, 3455,07 грн. пені та 1246,84
грн. 3% річних.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач уповноваженого
представника в судове засідання не
направив, докази отримання ним копії
ухвали від 21.01.2014 року станом на 30.01.2014
року до суду не повертались. Разом із
тим, в матеріалах справи містяться
повідомлення про вручення поштових
відправлень (а.с. 21, 35), які свідчать про
те, що відповідач знаходиться за
вказаною у позові адресою та одержує
поштову кореспонденцію. За таких
обставин, враховуючи встановлені
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України № 1149 від 12.12.2007 року
нормативні строки пересилання
поштових відправлень, відповідач
вважається належним чином
повідомленим про дату, час і місце
розгляду справи.

У зв'язку з тим, що необхідних для
вирішення спору доказів, наявних в
матеріалах справи, достатньо і
господарський суд повідомляв належним
чином відповідача про час, дату та
місце проведення судового засідання, а
його неявка не перешкоджає розгляду
справи по суті, справа розглядається за
наявними у ній матеріалами на підставі
ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, суд
встановив:

15.01.2013 року Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агро-Союз-Миколаїв"
(позивач, постачальник) із Товариством
з обмеженою відповідальністю "Жовтень"
(відповідач, покупець) був укладений
договір № 01/13 (а.с. 8), згідно якого
постачальник зобов'язався поставити, а
покупець - прийняти та оплатити
продукцію в асортименті, кількості та
за ціною, вказаним у рахунках та/або
накладних, що є невід'ємними частинами
договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 6.1. договору № 01/13 від
15.01.2013 року (далі - договір) цей договір
вступає в силу з моменту підписання
сторонами та скріплення печатками
сторін і діє по 31.12.2013 року.

У відповідності до приписів п. п. 2.1., 2.2.
договору поставка продукції
здійснюється партіями згідно з
правилами "Інкотермс-2000" на умовах: EXW
склад постачальника: м. Нова Каховка,
вул. Фабрична, 6в.

На виконання умов договору позивачем
було поставлено відповідачеві
продукцію на загальну суму 89727,95 грн., у
т.ч. за наступними накладними (а.с. 9-12):

- № 142 від 31.01.2013 року на суму 21843,12 грн.;

- № 143 від 31.01.2013 року на суму 27063,07 грн.;

- № 172 від 05.02.2013 року на суму 14736,53 грн.;

- № 173 від 05.02.2013 року на суму 26085,23 грн.

Вказана продукція була отримана
відповідачем через уповноваженого
представника Пушкара Сергія
Анатолійовича на підставі довіреності
№ ЖВЖВ0000005 від 24.01.2013 року (а.с. 13).

Згідно п. 3.1. договору покупець здійснює
оплату кожної партії продукції на
протязі 25 днів з дати поставки партії
продукції.

Як зазначається у позовній заяві, в
порушення взятих на себе зобов'язань
відповідач отриману за договором
продукцію оплатив лише частково на
суму 40000,00 грн., про що свідчить наявна у
справі копія платіжного доручення № 2822
від 15.03.2013 року (а.с.17).

За таких обставин позивач просить суд
стягнути з відповідача залишок боргу
за поставлену продукцію в сумі 49727,95
грн., а також нараховані на нього пеню в
розмірі 3455,07 грн. за період з 01.05.2013 року
по 31.10.2013 року та 3% річних в розмірі 1246,84
грн. за період з 31.01.2013 року по 31.10.2013
року.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174
ГК України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші угоди (правочини),
передбачені законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

За змістом приписів ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно ст. ст. 509, 510 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості. Сторонами у
зобов'язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК
України та ст. 193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином, в установлений строк,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається, крім передбачених
законом випадків.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Згідно ст. 694 ЦК України договором
купівлі-продажу може бути передбачений
продаж товару в кредит з відстроченням
або з розстроченням платежу.

Як вже зазначалось, обов'язок
відповідача своєчасно і в повному
обсязі здійснювати оплату продукції та
момент його виникнення встановлено п.
п. 1.1., 3.1. спірного договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, воно підлягає
виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 610-612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Наданими до справи доказами
підтверджуються факт існування між
сторонами заснованих на договорі
правовідносин щодо поставки продукції,
обсяги та вартість поставленої згідно
договору продукції, факт наявності
заборгованості в розмірі 49727,95 грн. за
поставлену на виконання умов договору
продукцію та факт прострочення
виконання грошових зобов'язань
відповідачем. Крім того, факт наявності
заборгованості у вказаному розмірі не
заперечується й відповідачем у
підписаних сторонами актах звірки
взаємних розрахунків (а.с. 14, 15).

З урахуванням вищенаведеного позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача 49727,95 грн. боргу є
правомірними та обгрунтованими,
внаслідок чого підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом.

Перевіривши за допомогою ІАЦ "Ліга"
правильність нарахування позивачем 3%
річних, суд дійшов висновку про
необхідність здійснення власного
перерахунку, оскільки розрахунок
позивача виконаний без урахування
приписів п. 3.1. спірного договору в
частині строків оплати продукції. За
результатами перерахунку сума 3%
річних, що підлягає стягненню, склала
1060,83 грн.

За змістом положень ст. ст. 216, 218, 229, 230, 231
ГК України боржник несе
господарсько-правову відповідальність
за невиконання ним грошового
зобов'язання шляхом застосування до
нього господарських санкцій.

Згідно приписів ст. ст. 546, 549, 550 ЦК
України зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою
(штрафом або пенею) - грошовою сумою або
іншим майном, яке боржник повинен
передати кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання.

У відповідності до вимог ст. ст. 547-548 ЦК
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вичиняється у
письмовій формі. Виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Відповідно до п. 5.3. договору за
прострочку оплати покупець сплачує
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла у період
прострочення, від простроченої суми за
кожний день прострочення.

За результатами перевірки за допомогою
ІАЦ "Ліга" здійсненого позивачем
розрахунку пені суд дійшов висновку, що
позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Клопотання про витребування
додаткових доказів по справі в порядку
ст. 38 ГПК України від сторін не
надходили.

Відповідності до п. 4 ст. 129 Конституції
України, ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Сторони вільні у
наданні до суду своїх доказів та у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Таким чином, господарський суд,
застосовуючи основні конституційні
засади судочинства, принцип
верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у даному спорі та чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спорів, дійшов висновку про часткове
задоволення позову.

Судові витрати у відповідності до ст. 49
ГПК України покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 32-34, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Жовтень" (39503,
Полтавська область, Карлівський район,
м. Карлівка, вул. Полтавська, 159, код
згідно ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро-Союз-Миколаїв"
(54028, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 42Д,
код згідно ) - 49727,95 грн.
основної заборгованості, 3455,07 грн. пені,
1060,83 грн. 3% річних та 1714,62 грн. судового
збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 04.02.2014 року.

Суддя
Гетя Н.Г.