ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2014 р.Справа № 922/5025/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання
Дородіної І.А.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДиканькаМлин", смт.
Диканька до Приватного акціонерного
товариства "Хлібозавод "Салтівський", м.
Харків про стягнення 59577,75 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Буренко А.Ю., довіреність від
14.02.2013 року;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ДиканькаМлин"
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовною заявою,
в якій просить стягнути з Приватного
акціонерного товариства "Хлібзавод
"Салтівський" суму основного боргу у
розмірі 58247,00 грн. та 3% річних у розмірі
1330,75 грн. (з урахуванням заяви від 14.01.2014
року за вх. № 886). Позовні вимоги
обґрунтовані невиконанням
відповідачем зобов'язань взятих на
себе за Договором перевезення вантажу
№ 2912/Т від 29.12.2012 року. Витрати по сплаті
судового збору у розмірі 1720,50 грн.
позивач просить покласти на
відповідача.

У судовому засіданні 30 січня 2014 року
представник позивача наполягає на
задоволенні позовних вимог.

Відповідач свого повноважного
представника у судове засідання 30
січня 2014 року не направив. До
канцелярії суду від відповідача
надійшло клопотання за вх.№3164, в якому
відповідач просить розглядати справу
за відсутності представника
відповідача у зв'язку із неможливістю
прибуття представника останнього. У
попередньому засіданні, а саме 22 січня
2014 року, представником відповідача
були визнані позовні вимоги у сумі
основного боргу у розмірі 58247,00 грн.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Розглянувши матеріали справи,
повно та всебічно дослідивши обставини
та докази на їх підтвердження,
вислухавши уповноваженого
представника позивача, судом
встановлено наступне.

29 грудня 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Диканька
Млин" (Перевізник) та ПрАТ "Хлібзавод
"Салтівський" (Замовник) був укладений
Договір перевезення вантажу № 2912/Т.

Відповідно до п. 1.1. Договору,
Перевізник зобов'язується перевозити
вантажі, які належать Замовникові від
пунктів завантаження до пунктів
призначення та видавати їх
уповноваженим на одержання вантажів
особам. Замовник зобов'язується
сплачувати встановлені цим Договором
послуги.

Відповідно до п. 3.1. Договору,
розрахунки між Перевізником та
Замовником здійснюються шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок Перевізника.

Відповідно до п. 3.2. Договору, оплата
послуг провадиться відповідно до
виставленого рахунку та на підставі
підписаного акту виконаних робіт,
товарно-транспортної накладної на
перевезення товару на протязі 5 (п'яти)
банківських днів з моменту підписання.

Пунктом 3 ст. 3, ст. 627 Цивільного кодексу
України закріплено принцип свободи
договору, який передбачає, що сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлене договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Частинами 1-3 ст. 909 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату, Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням транспортної накладної
(коносамента або іншого документа,
встановленого транспортними кодексами
(статутами).

Так, на виконання умов Договору
позивачем було здійснено перевезення
вантажу 30.12.2012 року, 15.01.2013 року, 16.01.2013
року, 18.01.2013 року, 24.01.2013 року, 25.01.2013 року,
26.01.2013 року, 29.01.2013 року, 30.01.2013 року,
31.01.2013 року, 02.02.2013 року, 05.02.2013 року,
26.02.2013 року, 01.03.2013 року, 03.03.2013 року,
05.03,2013 року, 07.03.2013 року, 11.03.2013 року,
25.03.2013 року, 29.03.2013 року, 02.04.2013 року.На
підтвердження вказаного позивачем
надані до суду Акти надання послуг.

Одже, позивач свої зобов'язаня за
Договором виконав в повному обсязі, що
підтверджується товарно-транспортними
накладними та Актами надання послуг,
які підписані сторонами по справі та
скріплені печаткою або штампом.

Також, між сторонами 30.04.2013 року був
підписаний Акт звірки взаємних
розрахунків, відповідно до якого
загальна заборгованість за даними обох
підприємств складала 264077,00 грн.

20 червня 2013 року на адресу відповідача
позивачем було направлено
Претензію-вимогу № 1 від 31.05.2013 року за
вих. № 14, але відповіді позивачем
отримано не було.

Станом на 27 листопада 2013 року сума у
розмірі 58247,00 грн. відповідачем
позивачу сплачена не була, що
підтверджується банківською випискою
по рахунку позивача по справі, в якій
зазначено, що всі платежі, які
здійснювались за період дії Договору
перевезення вантажу контрагентом були
проведені із призначенням платежу "за
борошно згідно Договору 2111 від 21.11.2012
року").

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, сума
заборгованості відповідачем не
сплачена. За таких обставин, враховуючи
доведеність факту порушення
відповідачем умов діючого
законодавства та договору, те, що
позовні вимоги обґрунтовані,
правомірні, доведені матеріалами
справи, визнані відповідачем, суд
задовольняє позовні вимоги в сумі
основної заборгованості у розмірі 58247,00
грн.

Також позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача за
прострочення виконання зобов'язань за
Договором перевезення вантажу № 2912/Т
від 29 грудня 2012 року 3% річних у розмірі
1330,75 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Згідно ч. 2
вказаної статті боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
так само три відсотки річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
відсотків не встановлений договором
або законом. Передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Перевіривши вірність розрахунків
наданих позивачем та на підставі
вказаного, суд задовольняє позовні
вимоги в частині стягнення 3% річних у
розмірі 1330,75 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судовий збір у даній справі
покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 509, 526, ч.1 ст.530, 610, 625, 627, 901, 909 ЦК
України, ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, ст.ст.82-85 ГПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Хлібзавод "Салтівський"
(61153, м. Харків, вул. Гвардійців
Широнінців, б.1, ,
п/р 173 в ПАТ "Златобанк", МФО 380612) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДиканькаМлин" (38500,
Полтавська обл., Диканський р-н, смт.
Диканька, вул. Тельмана, 21, р/р 9014 в
Центральному відділенні Філії ПАТ
"ФІДОБАНК" в м. Полтаві, МФО 380009, ) - 58247,00 грн. основного
боргу, 1330,75 грн. 3% річних, 1720,50 грн.
судових витрат.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 03.02.2014 р.

Суддя Суслова В.В.

справа № 922/5025/13