ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.02.2014р.
Справа №905/7434/13

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Довгалюк В.О.,
судді Левшиної Г.В., судді Риженко Т.М.,
при секретарі судового засідання
Паніної С.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
матеріали справи

за позовом: Підприємства об'єднання
громадян «Костянтинівське
учбово-виробниче підприємство
Українського товариства сліпих», м.
Костянтинівка Донецької області

до Відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м.
Костянтинівка Донецької області

про: стягнення з Відповідача
заборгованості з орендної плати в сумі
2 880 грн.

за участю представників сторін:

від Позивача: не з'явився;

від Відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

22 жовтня 2013 року Підприємство
об'єднання громадян «Костянтинівське
учбово-виробниче підприємство
Українського товариства сліпих», м.
Костянтинівка Донецької області,
звернулось до господарського суду
Донецької області з позовною заявою до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.
Костянтинівка Донецької області, про
стягнення з Відповідача
заборгованості з орендної плати в сумі
2 880 грн.

Крім того, Позивач просив суд
стягнути з Відповідача витрати на
правову допомогу.

В обґрунтування заявлених вимог
Позивач посилається на неналежне
виконання Відповідачем зобов'язання по
сплаті орендної плати за договором
оренди від 01.08.2011р., внаслідок чого за
ним утворилась вищевказана
заборгованість.

Ухвалою від 24.10.2013р. господарським
судом порушено провадження по справі
№905/7434/13, судове засідання призначено
на 28.11.2013 року.

Ухвалою від 28.11.2013р. господарським
судом розгляд справи відкладено на
17.12.2013р. відповідно до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України у зв'язку з неявкою
представників сторін та ненаданням
витребуваних документів.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду Донецької області
від 17.12.2013р. справу №905/7434/13 передано на
розгляд колегії суддів у складі
головуючого судді Довгалюк В.О., судді
Левшиної Г.В., судді Риженко Т.М.

В подальшому господарським судом
розгляд справи відкладався згідно
статті 77 Господарського
процесуального кодексу України у
зв'язку з неявкою представників сторін
у судове засідання та ненаданням
витребуваних документів.

Позивач жодного разу в судове
засідання не з'явився, витребувані
ухвалами суду документи не надав,
представника не направив, своїм правом
на участь у судовому засіданні не
скористався.

При цьому, Позивача належним
чином повідомлено про час та місце
розгляду справи, що підтверджується
наявними в матеріалах справи поштовими
повідомленнями.

Відповідач у судові засідання
також жодного разу не з'явився, відзив
на позовну заяву не надав, представника
не направив, своїм правом на участь у
судовому засіданні не скористався.

За висновками суду, Відповідача
належним чином повідомлено про час та
місце розгляду справи, виходячи з
наступного.

Згідно положень частини 1 статті 65
Господарського процесуального кодексу
України ухвала про порушення
провадження у справі надсилається
учасникам судового процесу за
повідомленою ними господарському суду
поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Відповідно до пункту 11 листа №01-8/123 від
15.03.2007р. Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році"
до повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

За змістом позовної заяви
місцезнаходженням Відповідача є:
АДРЕСА_2.

На вказану адресу господарським судом
на виконання приписів Господарського
процесуального кодексу України
направлено ухвалу про порушення
провадження у справі від 24.10.2013р. та
ухвалу про відкладення розгляду справи
від 28.11.2013р. з метою повідомлення
Відповідача про час та місце розгляду
справи.

Однак, направлена господарським судом
на вищевказану адресу Відповідача
поштова кореспонденція повернута
відділенням поштового зв'язку з
відміткою «За спливом терміну
зберігання».

На запит господарського суду від
28.11.2013р. Відділом державної реєстрації
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців Реєстраційної служби
Ворошиловського районного управління
юстиції у м. Донецьку надано витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
№17721197 від 05.12.2013р., згідно якого
місцезнаходженням Відповідача є: 85102,
АДРЕСА_1.

На зазначену адресу Відповідача
господарським судом направлено копії
ухвал про відкладення розгляду справи
від 17.12.2013р., 21.01.2014 року.

Проте, копія ухвали від 17.12.2013р.
повернута органом зв'язку на адресу
господарського суду з відміткою «За
закінченням терміну зберігання», копія
ухвали від 21.01.2014р. - не повернута.

Відповідно до пункту 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
разі, якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, приймаючи до уваги
направлення поштової кореспонденції
Відповідачу за адресою, яка зазначена у
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців №17721197 від 05.12.2013р.,
господарський суд вважає, що
Відповідач належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи.

Одночасно, статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що прийняття участі у
судовому засіданні є правом сторони.
При цьому, норми вказаної статті
зобов'язують сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами.

Відповідно до статті 77 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Згідно пункту 3.9.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Незважаючи на те, що Позивач та
Відповідач в процесі розгляду справи
так і не скористались правами,
передбаченими Господарським
процесуальним кодексом України, за
висновками суду, в матеріалах справи
достатньо документів, які мають
значення для правильного вирішення
спору, внаслідок чого справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами відповідно до вимог статті
75 Господарського процесуального
кодексу України, а неявка вказаних
учасників судового спору не
перешкоджає вирішенню спору по суті.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши надані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, судом ВСТАНОВЛЕНО:

01 серпня 2011 року між Позивачем
(Орендодавець) та Відповідачем
(Орендар) укладено договір, який за
своєю правовою природою є договором
оренди і підпадає під правове
регулювання §1 глави 58 Цивільного
кодексу України, §5 глави
30 Господарського кодексу
України.

Частиною 1 статті 759 Цивільного
кодексу України передбачено, що за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Аналогічні положення закріплені
також в частині 1 статті 283
Господарського кодексу України.

За умовами пункту 1.1 зазначеного
Договору Орендодавець передає, а
Орендар приймає в оренду частину
будівлі за адресою: АДРЕСА_3, загальною
площею 29м.кв.

Проте, Позивачем до позовної заяви не
надано доказів в підтвердження
виконання ним умов пункту 1.1 Договору
щодо передачі відповідачу майна в
оренду.

Господарський суд ухвалами
неодноразово зобов'язував Позивача
надати докази, які підтверджують факт
передачі Відповідачу в оренду
приміщення за договором від 01.08.2011р.,
однак таких доказів Позивачем суду не
надано.

Відповідно до пункту 3.1 Договору
Орендар здійснює орендні платежі в
строк до 28 числа поточного місяця у
розмірі 240 грн. щомісячно.

Вищевказаний Договір укладено
сторонами строком на 1 рік (пункт 4.1
Договору), тобто до 01.08.2012р. включно.

У позовній заяві Позивач вказує, що
після спливу строку дії Договору
Відповідач сплатив орендну плату за
серпень 2012 року, чим відповідно до
пункту 4.2 Договору продовжив його дію
ще на один рік до 01.08.2013р., але незабаром
вивіз власне майно з підприємства і в
порушення пункту 3.1 договору орендну
плату більше не вносив.

У зв'язку з цим Позивач просить суд
стягнути з Відповідача заборгованість
по орендній платі в сумі 2 880 грн. за 12
місяців.

Однак, зі змісту позовної заяви та
матеріалів справи не вбачається, за
який саме період Позивачем заявлено
вимогу про стягнення з Відповідача
вищевказаної заборгованості.

Крім того, зі змісту позовної
заяви та з матеріалів справи неможливо
встановити, чи були продовжені між
сторонами орендні правовідносини за
спірним договором після 01.08.2012 року.

У зв'язку з цим, господарський суд
ухвалами неодноразово зобов'язував
Позивача надати розгорнутий
розрахунок заявленої до стягнення суми
із зазначенням періоду та посиланням
на первинні документи. Крім того,
ухвалою від 21.01.2014р. господарський суд
зобов'язував Позивача надати письмові
пояснення стосовно того, за який саме
період Позивач просить стягнути з
Відповідача заборгованість по
орендній платі в сумі 2 880 грн. по
договору оренди від 01.08.2011р.;
розгорнутий розрахунок заявленої до
стягнення суми із зазначенням періоду
та посиланням на первинні документи;
письмові пояснення та відповідні
докази щодо продовження сторонами
строку дії договору оренди від 01.08.2011р.
після 01.08.2012 року.

Однак, таких доказів Позивачем
суду не надано, тобто всупереч вимог
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України не
доведено ті обставини, на які він
посилається як на підставу своїх вимог.

За таких обставин, господарський
суд відмовляє Позивачу у задоволенні
позовних вимог у зв'язку з
недоведеністю.

Водночас, витрати Позивача на правову
допомогу, сплачені відповідно до
видаткового касового ордеру від
02.07.2013р. в сумі 400 грн. не відносяться до
складу судових витрат в розумінні
статей 44, 48 Господарського
процесуального кодексу України
виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 44
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати складаються з
судового збору, сум, що підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, призначеної господарським
судом, витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

За змістом частини 3 статті 48
Господарського процесуального кодексу
України витрати, що підлягають сплаті
за послуги адвоката, визначаються в
порядку, встановленому Законом України
"Про адвокатуру".

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
передбачено, що адвокатом може бути
фізична особа, яка має повну вищу
юридичну освіту, володіє державною
мовою, має стаж роботи в галузі права не
менше двох років, склала
кваліфікаційний іспит, пройшла
стажування (крім випадків,
встановлених цим Законом), склала
присягу адвоката України та отримала
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю.

Таким чином, статтями 44, 48
Господарського процесуального кодексу
України не передбачено відшкодування
витрат на юридичні послуги, надані їй
іншим, ніж адвокат, фахівцем у галузі
права.

Господарський суд ухвалами
зобов'язував Позивача надати докази,
які підтверджують факт надання та
сплати адвокатських послуг (договір,
ордер, свідоцтво на право зайняття
адвокатською діяльністю, платіжні
доручення, тощо).

З матеріалів справи вбачається, що
згідно видаткового касового ордеру від
02.07.2013р. Позивачем сплачено Фізичній
особі - підприємцю ОСОБА_2 400 грн. за
підготовку позовної заяви та
представництво в суді.

При цьому, будь-які докази в
підтвердження того, що Фізична особа -
підприємець ОСОБА_2 є адвокатом і має
свідоцтво на право зайняття
адвокатською діяльністю в матеріалах
справи відсутні.

Крім того, частиною 4 пункту 6.3
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
21.02.2013р. "Про деякі питання практики
застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" передбачено, що за змістом
частини третьої статті 48 та частини
п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності
можливе покладення на сторони у справі
як судових витрат тільки тих сум, які
були сплачені стороною за отримання
послуг саме адвоката (у розумінні
пункту 1 статті 1 та частини першої
статті 6 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"),
а не будь-якої особи, яка надавала
правову допомогу стороні у справі.
Аналогічну правову позицію викладено у
Рішенні Конституційного Суду України
від 11.07.2013 № 6-рп/2013 у справі №1-4/2013.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 1, 4, 4-2 - 4-6, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову
Підприємства об'єднання громадян
«Костянтинівське учбово-виробниче
підприємство Українського товариства
сліпих», м. Костянтинівка
Донецької області, до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Костянтинівка
Донецької області, про стягнення з
Відповідача заборгованості з орендної
плати в сумі 2 880 грн. в повному обсязі.

2. Рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано, а у разі подання
апеляційної скарги - після розгляду
справи апеляційним господарським
судом, якщо рішення не буде скасовано.

3. Рішення може бути оскаржене до
Донецького апеляційного
господарського суду через
господарський суд Донецької області
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

4. У судовому засіданні 04.02.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

5. Повне рішення складено та
підписано 10.02.2014 року.

Головуючий суддя
В.О. Довгалюк

Суддя
Т.М. Риженко

Суддя
Г.В. Левшина