ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2014
Справа № 905/9197/13

Господарський суд Донецької області у
складі: судді Фурсової
С.М.,

при секретарі судового засідання
Степанян К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні господарського
суду справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «НК
Артеміда Трейд» (86117, Донецька область,
місто Макіївка, вулиця Антропова,
будинок № 15-А; код ЄДРПОУ - 38176827)

до Великоновосілківського
професійного ліцею (85500, Донецька
область, Великоновосілківський район,
смт Велика Новосілка, вулиця Заречна,
будинок № 29; код ЄДРПОУ - 05536359)

про стягнення 109 602,72 гривень, -

за участю представників сторін:

від позивача: Іванов О.О.
(довіреність б/н від 06.01.2014)

від відповідача: не з'явився

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «НК Артеміда Трейд»
звернулося до господарського суду
Донецької області з позовом, в якому
просить стягнути з
Великоновосілківського професійного
ліцею заборгованість у розмірі 108 607,12
гривень та пеню у розмірі 905,60 гривень.

Позовні вимоги, з посиланням на статті
526, 526, 536, 610-612, 615, 625, 692, 694 Цивільного
кодексу України, статті 188, 193, 230-232, 265
Господарського кодексу України,
обґрунтовані порушенням відповідачем
умов договору поставки № А-00000034 від 30
вересня 2013 року в частині своєчасної та
повної оплати вартості отриманого
товару.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 26 грудня 2013 року (суддя
Соболева С.М.) позовна заява прийнята до
розгляду, порушено провадження у
справі та її призначено до розгляду у
судовому засіданні на 10 січня 2014 року.

Розгляд справи відкладався за
правилами статті 77 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України).

Склад суду змінювався.

Розпорядженням за підписом в.о. голови
господарського суду Донецької області
від 21 січня 2014 року справу
передано на розгляд судді Фурсовій С.М.
(а.с. 38).

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
мотивів, викладених у позовній заяві,
просить суд позов задовольнити.

Відповідач явку уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечив, про час і місце розгляду
справи повідомлений своєчасно та
належним чином; на попередньому
судовому засіданні представник
відповідача повідомив про сплату
основної суми заборгованості; в
задоволенні позову в частині стягнення
пені просив відмовити.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції», у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Матеріали справи є достатніми для
прийняття рішення за заявленими
вимогами при зазначених підставах
позову.

Розглянувши подані документи,
дослідивши матеріали справи,
господарський суд -

В С Т А Н О В И В :

Частиною першою статті 67
Господарського кодексу України (далі
по тексту - ГК України) передбачено, що
відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності здійснюються
на основі договорів. Підприємства
вільні у виборі предмета договору,
визначенні зобов'язань, інших умов
господарських взаємовідносин, що не
суперечать законодавству України
(частина друга статті 67 ГК України).

Згідно зі статтями 11, 629 Цивільного
кодексу України (далі по тексту - ЦК
України), договір є однією з підстав
виникнення зобов'язань та є
обов'язковим для виконання сторонами.

30 вересня 2013 року між товариством з
обмеженою відповідальністю «НК
Артеміда Трейд» (далі по тексту -
позивач або учасник) та
Великоновосілківським професійним
ліцеєм (далі по тексту - відповідач або
замовник) укладено договір поставки №
А-00000034 (далі по тексту - Договір), за
умовами якого учасник зобов'язується у
2013 році поставити замовникові товари,
зазначені в пункті 1.2 Договору, а
замовник - прийняти і оплатити такі
товари. Обсяги закупівлі можуть бути
зменшені залежно від реального
фінансування видатків (пункти 1.1, 1.3
Договору) (а.с. 9-11).

Якість товарів, робіт чи послуг
визначено розділом ІІ Договору.

Ціна Договору становить 244 850,00 гривень
з ПДВ (пункт 3.1 Договору).

Пунктом 4.1 Договору визначено, що
розрахунки проводяться шляхом оплати
замовникові після отримання товару та
пред'явлення учасником рахунку на
оплату та видаткових документів. Строк
відстрочення платежів складає 60
календарних днів без застосування до
замовника штрафних санкцій.

За умовами Договору відповідач
(замовник) зобов'язався: своєчасно та в
повному обсязі сплачувати поставлені
товари з урахуванням пункту 4.1
Договору; приймати поставлені товари
згідно видаткових документів (пункти
6.1.1, 6.1.2 Договору).

У свою чергу позивач (учасник)
зобов'язався: забезпечити поставку
товарів у строки, встановлені цим
Договором; забезпечити поставку
товарів, якість яких відповідає умовам,
установленим розділом ІІ цього
Договору (пункти 6.3.1, 6.3.2 Договору).

Пунктом 6.4 Договору передбачено, що
учасник має право своєчасно та в
повному обсязі отримувати плату за
поставлені товари з урахуванням пункту
4.1 Договору.

Договір набирає чинності з моменту
підписання і діє до 31 грудня 2013 року
(пункт 10.1 Договору).

Договір на момент спірної поставки був
чинним.

Відповідний договір, в силу статей 173,
174, частини першої статті 175 ГК України,
є підставою для виникнення у сторін
майново-господарських зобов'язань.

Враховуючи статус сторін та характер
правовідносин між ними, останні
(правовідносини) регулюються
насамперед відповідними положеннями
Господарського і Цивільного кодексів
України та укладеним між ними
Договором.

Договір підписаний без розбіжностей та
скріплено печатками підприємств, а
тому зазначені зобов'язання сторін є
чинними, та в силу положень статей 525, 526
ЦК України обов'язковими до виконання.

Предметом позову, як вимоги про захист
порушеного чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу, є
спосіб захисту цього права чи інтересу.
Підстава позову - це фактичні
обставини, на яких ґрунтується вимога
позивача.

Спір у даній справі виник у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань за вищевказаним Договором.

Предмет позову у даній справі
становить вимога про стягнення
заборгованості за договором поставки
№ А-00000034 від 30 вересня 2013 року у розмірі
108 607,12 гривень.

Згідно видаткової накладної № А-
від 30 вересня 2013 року, підписаної
уповноваженими особами сторін та
скріпленої печатками підприємств,
позивач передав, а відповідач прийняв
товар на загальну суму 142 753,00 гривень
(а.с. 14).

У накладній сторонами узгоджені: назви
та реквізити продавця та покупця,
найменування товару, його кількість,
одиниця виміру, ціна за одиницю та
загальна сума товару.

Повноваження особи відповідача на
отримання від товариства з обмеженою
відповідальністю «НК Артеміда Трейд»
товару підтверджується довіреністю
виданою на ім'я уповноваженої особи
(а.с. 12-13).

Статтею 688 ЦК України на покупця
покладено обов'язок повідомити
продавця про порушення договірних
зобов'язань щодо кількості,
асортименту, якості, комплектності
товару в розумний строк після того, як
порушення могло бути виявлене
відповідно до характеру і призначення
товару.

Господарський суд приймає до уваги, що
покупцем (замовником) при отриманні
товару не подавалося жодних заперечень
щодо неналежного виконання учасником
(позивачем) прийнятих договірних
зобов'язань з поставки товару,
відповідачем не надано доказів щодо
встановлення позивачу строку для
передання документів, що стосується
товару.

Оскільки суду не надано доказів
незгоди відповідача щодо належності
виконання позивачем прийнятих на себе
зобов'язань, не надано доказів відмови
від цього товару та прийняття його в
установленому порядку, господарський
суд дійшов висновку, що свої
зобов'язання позивач виконав належним
чином.

Враховуюче вищенаведене,
господарський суд вважає, що
зобов'язання сторін виникли в порядку
статті 11 ЦК України з дій юридичних
осіб, які в силу загальних начал і
змісту цивільного законодавства
породжують зазначені права та
обов'язки, а укладений між ними
правочин за своєю правовою природою є
договором поставки та підпадає під
правове регулювання норм статей 712, 655-697
ЦК України та статей 264-271 ГК України.

До виконання господарських договорів
застосовується відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей
встановлених цим Кодексом, що
передбачено приписами абзацу другого
пункту 1 статті 193 ГК України.

Частиною другою статті 11 ЦК України
передбачено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 712
ЦК України та частини першої статті 265
ГК України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупцю для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з його особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Саме такі взаємні права та обов'язки
були передбачені Договором між
сторонами.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

За приписами статті 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частиною першою статті 173 ГК України
передбачено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплати гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до статті 175 ГК України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямованих на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (стаття 626
ЦК України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язання є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За приписами статей 525, 526 ЦК України та
статті 193 ГК України, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загально-господарського інтересу.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599 ЦК
України).

Відповідно до частини першої статті 530
ЦК, якщо в зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За відсутності інших підстав,
передбачених договором або законом,
зобов'язання припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (стаття 610 ЦК
України).

Господарським судом встановлено, що
позивач договірні зобов'язання виконав
належним чином, а саме поставив
відповідачу товар, що підтверджується
матеріалами справи, у тому числі
підписаною видатковою накладною, а
відповідач порушив договірні
зобов'язання, та не здійснив своєчасну
та повну оплату вартості отриманого
товару, що й зумовило звернення до
господарського суду з цим позовом.

Посилаючись на неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
оплати переданого товару, позивач
просить стягнути з відповідача виниклу
заборгованість у розмірі 142 753,00 - 34 145,88 =
108 607,12 гривень, де:

- 142 753,00 гривень - вартість
поставленого відповідачу товару;

- 34 145,88 гривень - сума оплаченого
товару.

Відповідно до частини другої статті 34
ГПК України, обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доказами поставки товару є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій,
тобто документи, що підтверджують факт
поставки позивачем товару визначеної
вартості та факт прийняття вказаного
товару відповідачем.

Визначаючи обґрунтованість доводів
позивача щодо поставки ним товару на
загальну вартість 142 753,00 гривень,
господарський суд виходить з наявного
в матеріалах справи первинного
документу (видаткової накладної №
А- від 30 вересня 2013 року), що
підтверджує вказану обставину.

Надавши оцінку вказаному первинному
документу, господарський суд дійшов
висновку, що він має необхідні
реквізити відповідно до пункту 2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, тому є
належним доказом того, що фактично
відбулась господарська операція (в
даному випадку - передача/прийняття
товару за договором поставки № А-00000034
від 30 вересня 2013 року), і, відповідно - є
доказом зобов'язання відповідача перед
позивачем відповідно до положень
статті 509 ЦК України та статей 173-174, 193
ГК України.

Зі змісту видаткової накладної
вбачається, що переданий товариством з
обмеженою відповідальністю «НК
Артеміда Трейд» товар був прийнятий
представником Великоновосілківського
професійного ліцею, про що свідчить
скріплений печаткою відповідача
підпис на накладній.

Відтиск печатки відповідача, наявний
на первинному документі (видатковій
накладній), є свідченням участі такого
підприємства, як юридичної особи, у
здійсненні певної господарської
операції (у даному випадку - прийнятті
переданого товариством з обмеженою
відповідальністю «НК Артеміда Трейд»
товару).

Частиною першою статті 222 ГК України
унормовано, що учасники господарських
відносин, що порушили майнові права або
законні інтереси інших суб'єктів,
зобов'язані поновити їх, не чекаючи
пред'явлення їм претензії чи звернення
до суду.

З приводу відсутності в матеріалах
справи рахунку на оплату товару,
господарський суд зазначає, що у даному
випадку рахунок є документом, який
містить тільки платіжні реквізити, на
які потрібно перерахувати кошти (такі
реквізити також зазначено у видатковій
накладній № А- від 30 вересня 2013
року); ненадання рахунку не є
відкладальною умовою у розумінні
статті 212 ЦК України та не є
простроченням кредитора в розумінні
статті 613 ЦК України; тому наявність або
відсутність рахунку не звільняє
відповідача від обов'язку сплатити
належним чином поставлений товар.

Відповідно до матеріалів справи дії
сторін, зокрема, передача позивачем
товару відповідачу за видатковою
накладною, прийняття товару
відповідачем, свідчать про виникнення
між ними правовідносин поставки.

За таких обставин факт отримання
товару відповідачем і видаткова
накладна, надана позивачем на
підтвердження своїх вимог, є
самостійними підставами для
виникнення обов'язку у відповідача
здійснити розрахунки за отриманий
товар.

30 січня 2014 року через відділ
діловодства господарського суду
Донецької області надійшла заява, в
якій товариство з обмеженою
відповідальністю «НК Артеміда Трейд»
просить залишити без розгляду подану
заяву про зменшення розміру позовних
вимог; припинити провадження у справі в
частині основного боргу у зв'язку з
погашенням такої заборгованості.

З наявних в матеріалах справи
платіжних доручень № 393 від 19 листопада
2013 року на суму 10 480,30 гривень (платіж
проведено 26 грудня 2013 року) та № 393 від
26 грудня 2013 року на суму 98
126,82 гривень (платіж проведено 30 грудня
2013 року) вбачається, що під час розгляду
справи відповідачем здійснено оплату
суми заборгованості у розмірі 108 607,12
гривень (а.с. 44-45).

Пунктом 30.1 статті 30 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні» визначено, що моментом
виконання грошового зобов'язання є
дата зарахування коштів на рахунок
кредитора або видачі їх йому готівкою.

З картки рахунку: 3611 за 2013 рік
(контрагент: Великоновосілківський
професійний ліцей) вбачається, що
грошові кошти зараховано на рахунок
позивача 26 грудня 2013 року та 30
грудня 2013 року відповідно (а.с. 34-35).

Таким чином, предмет спору в частині
позовних вимог щодо стягнення суми
заборгованості у розмірі 108 607,12 гривень
відсутній, а провадження у справі в цій
частині підлягає припиненню в порядку
пункту 1-1 статті 80 ГПК України.

Щодо позовних вимог про стягнення пені
у розмірі 905,60 гривень, господарський
суд зазначає наступне.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у
разі невиконання або несвоєчасного
виконання зобов'язань при закупівлі
товарів (робіт або послуг) за бюджетні
кошти учасник сплачує замовнику
штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня)
у розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діє в
час, таких невиконань.

Згідно з частиною першою статті 216 ГК
України, учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання
(стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено пеню.

За приписами статей 611, 612 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки. Зобов'язання можуть
забезпечуватись неустойкою, якою є
відповідно до статті 549 ЦК України, сума
або інше майно, які боржник повинен
передати кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання.

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено частиною третьою статті 549
ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК
України, статтями 1, 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та
частиною шостою статті 232 ГК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(стаття 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання, що
передбачено частиною першою статті 550
ЦК України.

Частиною першою статті 230 ГК України
передбачено, що штрафними санкціями
визначаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» від 22
листопада 1996 року № 543-96-ВР, платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (стаття 3 вказаного Закону).

Щодо посилань відповідача на
відсутність належного бюджетного
фінансування, то господарський суд
вважає, що така обставина не звільняє
відповідач від виконання договірних
зобов'язань з огляду на наступне.

Господарським судом встановлено, що
згідно з практикою Європейського суду
з прав людини «відсутність бюджетного
фінансування (бюджетних коштів) не є
виправданням бездіяльності» (рішення
Європейського суду з прав людини у
справах «Бакалов проти України» від 30
листопада 2004 року та «Терем ЛТД,
Чечеткін та Оліус проти України» від 18
жовтня 2005 року).

Аналогічна позиція міститься в
постанові Верховного Суду України від
15 травня 2012 року у справі
№ 11/446, яка за приписами статей 82, 111-28
ГПК України є обов'язковими у
правозастосовній діяльності судів.

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд не приймає до уваги
та відхиляє заперечення відповідача,
оскільки на підставі частини другої
статті 617 ЦК України, частини другої
статті 218 ГК України та наведених
рішень Європейського суду з прав
людини відсутність бюджетних коштів не
є підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

З наданого розрахунку пені вбачається,
що позивач здійснював нарахування з
30 листопада 2013 року по 03 грудня
2013 року (4 дні) відносно заборгованості
119 778,21 гривень, з 04 грудня 2013 року по 23
грудня 2013 року (19 днів) відносно
заборгованості 108 607,12 гривень (а.с. 8).

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок пені, господарський суд
дійшов висновку про його
обґрунтованість, вірність та
відповідність фактичним обставинам
справи.

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої
статті 129 Конституції України, статей
4-2, 4-3, 33 ГПК України, основними
засадами судочинства є рівність усіх
учасників судового процесу перед
законом та судом. Судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності сторін та свободі
в наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

За приписами статті 43 ГПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Сукупність вищевикладених обставин
спростовує наявні заперечення
відповідача, що, в свою чергу, тягне за
собою їх відхилення та залишення поза
увагою суду, а також розцінюються як
намагання витлумачити законодавство
виключно на свою користь та ухилитися
від договірної відповідальності.

Відповідно до абзацу п'ятого пункту 4.6
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», якщо зменшення
позовних вимог пов'язане з частковим
визнанням та задоволенням позову
відповідачем після подання позову, то
судові витрати у відповідній частині з
урахуванням приписів частини другої
статті 49 ГПК покладаються на
відповідача.

Аналогічні роз'яснення містяться у
пункті 4.7 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21
лютого 2013 року № 7 «Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України».

Витрати позивача по сплаті судового
збору відповідно до вимог статті 49 ГПК
України господарський суд покладає на
відповідача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 80 п. 1-1, 82, 84,
85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

В И Р I Ш И В
:

Провадження у справі в частині
позовних вимог щодо стягнення суми
заборгованості у розмірі 108 607,12 гривень
припинити за відсутністю предмету
спору.

Позов в іншій частині задовольнити
повністю.

Стягнути з Великоновосілківського
професійного ліцею (85500, Донецька
область, Великоновосілківський район,
смт Велика Новосілка, вулиця Заречна,
будинок № 29; код ЄДРПОУ - 05536359,
відомості про рахунки в установах
банків відсутні) на користь товариства
з обмеженою відповідальністю «НК
Артеміда Трейд» (86117, Донецька область,
місто Макіївка, вулиця Антропова,
будинок № 15-А; код ЄДРПОУ - 38176827,
відомості про рахунки в установах
банків відсутні) 905,60 гривень пені,
2 192,05 гривень судового збору.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ в установленому порядку.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене через господарський суд
Донецької області до Донецького
апеляційного господарського суду
протягом десяти днів з дня складення
повного рішення. Рішення
господарського суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Повне рішення складено 03 лютого
2014 року.

Суддя
С.М. Фурсова