РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2014 р.
Справа № 903/1036/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Миханюк М.В.

судді
Василишин А.Р. ,

судді
Савченко Г.І.

при секретарі судового засідання
Кушніруку Р.В.

розглянувши апеляційну скаргу
позивача Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" на рішення
господарського суду Волинської
області від 27.11.2013 р. у справі №903/1036/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства
по газопостачанню та газифікації
"Волиньгаз"

про стягнення 65 826, 93 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Остапенко В.М. (дов. №14-66 від
22.03.2013 року)

відповідача - Козлюк З.Р. (дов. №1696/06-06
від 02.10.2013 року)

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22, 28
ГПК України. Клопотання про здійснення
технічної фіксації судового процесу
заявлено не було. Заяви про відвід
суддів не надходило.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 27.11.2013 року
(суддя Кравчук В.О.) частково задоволено
позов Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" до
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Волиньгаз" про стягнення у сумі 65826,94
грн. Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Волиньгаз" (43025, м.Луцьк, вул.І.Франка, 12,
) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ) 13165,38 грн., у тому числі:
10971,15 грн. пені, 2194,23 грн. - 3% річних, за
договором №В-2-ВТВ на купівлю-продаж
природного газу від 28.09.2012 року; 344,10 грн.
судового збору, в решті позовних вимог
відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до частини 3 статті 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення; згідно з статтею 233
Господарського кодексу України якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій; якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій. Зазначені норми
ставлять право суду на зменшення
неустойки в залежність від
співвідношення її розміру і збитків.
При застосуванні частини 3 статті 551
Цивільного кодексу України та статті 233
Господарського кодексу України слід
мати на увазі, що поняття "значно" та
"надмірно" є оціночними, а тому,
враховуючи вищевказані норми
матеріального та процесуального
законів (пункт 3 частини 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України), господарський суд прийшов до
висновку про зменшення розміру пені та
3 % річних на 80 %, так як під час розгляду
справи в підтвердження важкого
фінансового становища відповідачем
долучені до матеріалів справи звіт про
фінансові результати за 2012 рік, 5
договорів про реструктуризацію
заборгованості від 28.05.2012 р. № 14/12-189, №
14/12-190, № 14/12-191, № 14/12-192, № 14/12-193, згідно з
якими сума реструктуризованої
заборгованості Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Волиньгаз" перед Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України""
становить 124 537 537, 99 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням
Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося до
Рівненського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Волинської області від 27.11.2013 року в
частині зменшення розміру пені на 43884,62
грн. та 3% річних у розмірі 7886,92 грн..
Прийняти в цій частині нове рішення, за
яким стягнути з відповідача на користь
позивача 3% річних у розмірі 8776,92 та пеню
у розмірі 43887,62 грн. В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Скаржник вважає рішення суду першої
інстанції незаконним та
необґрунтованим і таким, що винесено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, зазначаючи, що
господарським судом Волинської
області неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи. Так, судом
першої безпідставно застосовано до
спірних правовідносин статтю 233
Господарського кодексу України, при
цьому суд першої інстанції не з'ясував
всіх обставин, з'ясування яких
передбачене даною нормою. Місцевим
господарським судом не враховано
майновий стан позивача, крім того, не
надано належну правову оцінку доказам,
наданим сторонами в обгрунтування
своїх позицій, щодо наявності чи
відсутності збитків. Суд першої
інстанції при вирішенні питання щодо
зменшення пені повинен був об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, а не лише
відповідача, причини неналежного
виконання або невиконання
зобов'язання, невідповідності розміру
пені наслідкам порушення. Також,
скаржник зазначає, що з рішення суду
першої інстанції вбачається, що судом
застосовано норми статті 233
Господарського кодексу України і до
трьох відсотків річних. Таке
застосування скаржник вважає
неправомірним, вказуючи на те, що дана
норма законодавства не передбачає
зменшення 3% річних, а встановлює, що суд
має право зменшити розмір санкцій, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 26.12.2013 року
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» на рішення господарського
суду Волинської області від 27.11.2013 року
у даній справі, у складі колегії суддів:
головуючий суддя Миханюк М.В., суддя
Павлюк І.Ю., суддя Савченко Г.І. прийнято
до провадження та призначено до
розгляду в судовому засіданні на 27.01.2014
року.

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду від
25.01.2014 року, у зв'язку із тимчасовою
непрацездатністю судді Павлюк І.Ю.,
внесено зміни до складу колегії суддів,
окрім заміни головуючого судді та
визначено у справі №903/1036/13 колегію
суддів у складі: головуючий суддя
Миханюк М.В., суддя Василишин А.Р., суддя
Савченко Г.І.

27.01.2014 року Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації «Волиньгаз» подало
клопотання про відкладення розгляду
справи для надання можливості
сторонам укласти додаткову угоду та
внесення змін до договору
купівлі-продажу природного газу
№В-2-ВТВ від 28.09.2012 року.

Колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
розглянувши вказане клопотання вважає,
що дане клопотання задоволенню не
підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 77 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.

Такими обставинами, зокрема, є:

1) нез'явлення в засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу;

11) виникнення технічних проблем, що
унеможливлюють участь особи у судовому
засіданні в режимі відеоконференції,
за наявності ухвали суду про таку
участь, крім випадків, коли відповідно
до цього Кодексу судове засідання може
відбутися без участі такої особи;

2) неподання витребуваних доказів;

3) необхідність витребування нових
доказів;

4) залучення до участі в справі іншого
відповідача, заміна неналежного
відповідача;

5) необхідність заміни відведеного
судді, судового експерта.

Як зазначалося вище, клопотання
відповідача про відкладення розгляду
апеляційної скарги мотивоване тим, що
сторони мають намір укласти додаткову
угоду та внести зміни до договору
купівлі-продажу природного газу
№В-2-ВТВ від 28.09.2012 року. Проте,
відповідачем не наведено обставин, за
яких апеляційну скаргу не може бути
розглянуто в даному судовому
засіданні. Посилання відповідача, як на
підставу відкладення розгляду
апеляційної скарги у даній справі, на
можливе укладення додаткової угоди та
внесення змін до договору є
необгрунтованим, оскільки укладення
такої угоди та внесення змін до
договору ніяким чином не можуть
вплинути на правомірність рішення,
прийнятого судом першої інстанції у
даній справі та яке оскаржене в
апеляційному порядку.

Представник скаржника в судовому
засіданні 27.01.2014 року підтримав доводи,
викладені в апеляційній скарзі, просив
рішення господарського суду
Волинської області від 27.11.2013 року у
справі №903/1036/13 скасувати в частині
зменшення розміру пені на 43884,62 грн. та 3%
річних у розмірі 7886,92 грн.. Прийняти в
цій частині нове рішення, за яким
стягнути з відповідача на користь
позивача 3% річних у розмірі 8776,92 та пеню
у розмірі 43887,62 грн. В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції 27.01.2014р. представник
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Волиньгаз» повністю заперечила проти
доводів апеляційної скарги, надала
пояснення в обґрунтування своєї
правової позицій, просила апеляційний
господарський суд залишити рішення без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення. В обгрунтування своїх
заперечень представник відповідача
зазначила, що Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації «Волиньгаз» знаходиться в
складному фінансово-економічному
становищі, пов'язаному в першу чергу зі
збитковістю основних видів діяльності
- транспортування та постачання
природного газу, спричиненою
недостатністю існуючих тарифів, що не
відшкодовують економічно
обгрунтованих витрат по здійсненню
зазначених видів діяльності. Фактичні
збитки від основних видів діяльності -
транспортування та постачання
природного газу за 2012 рік становить 5583
тис. грн., що підтверджується звітом про
фінансові результати, копія якого
долучена до матеріалів справи. Крім
того, загальна фінансово-економічна
ситуація відповідача ускладнюється
також тим, що на виконання п.2.6 ст.2
Закону України «Про деякі питання
заборгованості за електричну енергію
та природний газ» №3319, 28 травня 2012 року
між Публічним акціонерним товариством
по газопостачанню та газифікації
«Волиньгаз» та Дочірньою компанією
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» було укладено ряд договорів
про реструктуризацію заборгованості
на загальну суму 124537537,99 грн. Таким
чином, наявність договірних
зобов'язань перед Дочірньою компанією
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України», зумовлює настання обставин,
при яких відповідач змушений щомісячно
виділяти чималі кошти на погашення
даної заборгованості. Крім того,
представник відповідача звернула
увагу суду на те, що кошти на рахунок
відповідача надходять після повного
розрахунку споживачів. Такий
розрахунок не проводиться вчасно та не
в повному обсязі. Відтак, сукупність
вищезазначених обставин не тільки
ускладнює розрахунки з позивачем, але й
вводить відповідача в скрутне
матеріальне становище.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, вивчивши матеріали справи,
наявні в ній докази, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, Рівненський
апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28.09.2012 р. між Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"" (Продавець)
та Публічним акціонерним товариством
по газопостачанню та газифікації
"Волиньгаз" (Покупець) укладено договір
№В-2-ВТВ на купівлю-продаж природного
газу (далі Договір, арк. справи 7-11).

Відповідно до пункту 1.1 Договору
Продавець зобов'язується передати у
власність Покупцю у 2012 році природний
газ, а Покупець зобов'язується прийняти
та оплатити газ на умовах цього
договору.

Газ, що продається за цим Договором,
використовується Покупцем виключно
для виробничо-технологічних витрат та
нормованих витрат Покупця (пункт 1.2
Договору).

Згідно з п.2.1 Договору Продавець
передає Покупцеві у період з 01.09.2012 року
по 31.12.2012 року газ обсягом до 9835,680 тис.
куб.м.

Згідно з п.3.6 Договору
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформляється актом
приймання-передачі газу.

Відповідно до п.3.7 Договору акти
приймання-передачі газу є підставою
для остаточних розрахунків між
сторонами.

Пунктом 5.1 Договору встановлено, що
ціна (граничний рівень цін) на газ
установлюється НКРЕ.

Ціна за 1000 куб.м газу на момент
укладення Договору становить 3509,00 грн.
без урахування податку на додану
вартість, збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки
до затвердженого тарифу на природний
газ - 2%;

- податок на додану вартість за
ставкою - 20%. (пункт 5.2 Договору).

Загальна сума вартості природного газу
за цим Договором складає - 35279403,88 грн.,
крім того ПДВ 20% - 7055920,12 грн., усього з
ПДВ - 42335324,00 грн.

Як визначено пунктом 6.2 Договору
оплата за газ здійснюється з поточного
рахунка Покупця на поточний рахунок
Продавця та зараховується як оплата за
газ. Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 20 числа
наступного за місяцем поставки за газ.

У разі невиконання Покупцем умов
пунктів 6.1, 6.2 цього Договору він
зобов'язується сплатити Продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу (пункт 7.2
Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов Договору позивач
передав, а відповідач прийняв
природний газ в обсязі 3500,000 тис. куб. М
на загальну суму 15064896,00 грн., що
підтверджується відповідними актами
приймання-передачі природного газу від
30.09.2012 року (арк. справи 13) та 31.10.2012 року
(арк. справи 12).

Проте, як встановлено судом першої
інстанції в порушення умов Договору
відповідач свої зобов'язання належним
чином не виконував, а за отриманий
природний газ розраховувався невчасно.
Відтак позивач змушений був звернутися
до суду із позовною заявою про
стягнення пені в сумі 54855 грн. 78 коп.,
нарахованої в зв'язку з порушення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання та трьох відсотків річних
в сумі 10971 грн. 16 коп.

З матеріалів справи вбачається, що за
результатами розгляду позову
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» до Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Волиньгаз» господарським судом
Волинської області 27.11.2013 року прийнято
рішення про часткове задоволення
позову Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" до
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Волиньгаз" про стягнення у сумі 65826,94
грн. Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Волиньгаз" (43025, м.Луцьк, вул.І.Франка, 12,
) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ) 13165,38 грн., у тому числі:
10971,15 грн. пені, 2194,23 грн. - 3% річних, за
договором №В-2-ВТВ на купівлю-продаж
природного газу від 28.09.2012 року; 344,10 грн.
судового збору, в решті позовних вимог
відмовлено.

Перевіривши дотримання місцевим судом
вимог чинного законодавства при
ухваленні оскаржуваного рішення,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з огляду на наступне.

Колегією суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
встановлено, що згідно наявної в
матеріалах справи виписки по рахунку
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Волиньгаз" з 01.01.2012 року по 30.06.2013 року
відповідачем здійснено оплату за
поставлений природний газ згідно
договору №В-2-ВТВ на купівлю - продаж
природного газу від 28.09.2012 року на суму
15064896 грн. (арк. справи 16).

Судом встановлено, що зазначена вище
повна оплата на загальну суму 15064896 грн.
здійснена відповідачем до звернення
позивача з позовом до суду - 13.12.2012 року,
а тому станом на день звернення
позивача з позовом до суду, основна
заборгованість відповідача перед
позивачем відсутня.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства , а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У відповідності до част.1 ст.530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (част.1 ст.628
Цивільного кодексу України).

Невиконання відповідачем покладеного
на нього обов'язку щодо оплати
поставленого природного газу у строки
встановлені п. 6.2. Договору, слугувало
підставою для звернення позивача з
позовом про стягнення пені в розмірі
54855 грн. 78 коп. та 10971 грн. 16 коп. - 3%
річних нарахованих за період
прострочення з 21.10.2012 року по 22.11.2012
року, з 21.11.2012 року по 22.11.2012 року, з 23.11.2012
року по 12.12.2012 року, з 13.12.2012 року по
13.12.2012 року (розрахунок штрафних
санкцій, 3% річних та пені, арк.справи 14).

Колегією суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
встановлено, що відповідач, не
погоджуючись із розрахунком позивача,
вказаних сум пені, та 3% річних, подав до
суду першої інстанції власний
розрахунок, згідно якого розмір пені
становить 46862 грн. 60 коп., 3 % річних - 9336
грн. 51 коп. (арк. справи 37-38).

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком (частина 1 статті 546
Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(частини 1, 3 статті 549 Цивільного
кодексу України).

Пунктом 7.2 Договору встановлено, що у
разі невиконання покупцем пп.6.1., 6.2
договору він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Тобто, п.7.2 Договору, сторони погодили
відповідальність покупця Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Волиньгаз" у разі порушення умов
Договору щодо оплати поставленого
природного газу.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п.1.9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013
року, день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені.

Колегією суддів суду апеляційної
інстанції перевірено розрахунки пені
та 3 % річних, виконані позивачем та
відповідачем, і встановлено, що
позивачем при здійсненні розрахунку
неправомірно враховано дні фактичної
сплати заборгованості відповідачем.
При цьому, розрахунок відповідача,
згідно якого розмір пені становить 46682
грн. 60 коп. та 3 % річних - 9336 грн. 51 коп.,
визнано колегією суддів вірним.

Оскільки прострочення відповідача по
оплаті поставленого природного газу
має місце, то позовні вимоги про
стягнення 3% річних за період
прострочення з 21.10.2012 року по 12.12.2012
року є підставними та підлягають
задоволенню частково у сумі 9336 грн. 51
коп. на підставі ст.625 Цивільного
кодексу України за розрахунком
відповідача, у стягненні 1634 грн. 65 коп. 3
% річних слід відмовити.

Частиною 1 статті 550 Цивільного кодексу
України встановлено, кредитор має
право на стягнення неустойки у всіх
випадках порушення боржником
зобов'язання, незалежно від того,
виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням
збитки на стороні кредитора.

Оскільки несвоєчасне виконання
відповідачем обов'язку по оплаті
поставленого природного газу має
місце, то позовні вимоги про стягнення
пені є підставними. При цьому, розмір
пені за розрахунком відповідача,
визнаним колегією суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вірним, становить 46682 грн. 60 коп. Відтак,
у позові про стягнення 8173 грн. 18 коп.
пені слід відмовити у зв'язку з
невірним обрахуванням вказаної суми
пені позивачем.

Згідно частиною 3 статті 551 Цивільного
кодексу України, розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що зменшення неустойки
відповідає вимогам співрозмірності та
враховує інтереси позивача, що у свою
чергу, не суперечить принципу рівності
сторін у господарському процесі,
оскільки боржник допустив
неправомірну поведінку, тобто не
виконавши зобов'язання у строк, він в
будь-якому разі не повинен отримувати
перевагу зі своєї неправомірної
поведінки.

У випадку нарахування пені, яка є явно
завищеною, не відповідає передбаченим
у пункту 6 статті 3, частини 3 статті 509 та
частинам 1-2 статті 627 Цивільного
кодексу України засадам
справедливості, добросовісності,
розумності як складовим елементам
загального конституційного принципу
верховенства права, суд має право її
зменшувати. Наявність у кредитора
можливості стягувати із споживача
надмірні грошові суми як неустойку,
спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Пунктом 1 ст.233 Господарського кодексу
України встановлено, що суд має право
зменшити розмір санкцій, якщо належні
до сплати штрафні санкції надмірно
великі порівняно із збитками
кредитора.

Аналогічні приписи містить пункті 3
частини 1 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України.

При цьому, повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 12.12.2013 року у справі №
910/8826/13.

Колегією суддів взято до уваги
клопотання відповідача про зменшення
розміру нарахованої пені з огляду на
таке.

В обгрунтування клопотання про
зменшення розміру пені відповідач
вказує на тяжкий фінансовий стан
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Волиньгаз". Фактичні збитки від
основних видів діяльності -
транспортування та постачання
природного газу за 2012 рік становить 5583
тис. грн., що підтверджується балансом
на 31.12.2012 року (арк. справи 41-42), звітом
про фінансові результати за 2012 рік (арк.
справи 43-44). Крім того, загальна
фінансово-економічна ситуація
відповідача ускладнюється також тим,
що на виконання п.2.6 ст.2 Закону України
«Про деякі питання заборгованості за
електричну енергію та природний газ»
№3319, 28 травня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
«Волиньгаз» та Дочірньою компанією
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» було укладено договори про
реструктуризацію заборгованості на
загальну суму 124537537,99 грн., а саме:

- Договір №14/12-189 від 28.05.2012 року
(арк. справи 46-52);

- Договір №14/12-190 від 28.05.2012 року
(арк. справи 54-60);

- Договір №14/12-191 від 28.05.2012 року
(арк. справи 61-67);

- Договір №14/12-192 від 28.05.2012 року
(арк. справи 68-74);

- Договір №14/12-193 від 28.05.2012 року
(арк. справи 75-81);

Погашення заборгованості по вказаним
договорам, ускладнює
фінансово-економічну ситуацію
відповідача та призвело до
несвоєчасного розрахунку по Договору
від 28.09.2012 року.

Крім того, слід зазначити, що
відповідач свої зобов'язання по
Договору №В-2-ВТВ від 28.09.2012 року
виконав та в повному обсязі сплатив
кошти в розмірі 15064896 грн.

Відтак, беручи до уваги зазначені
причини неналежного виконання
зобов'язання, майнові інтереси сторін,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає нараховану суму пені
неспіврозмірною порівняно із збитками
кредитора, а тому зменшує розмір пені
на 50 % до 23341 грн. 30 коп., виходячи із
розрахунку даних сум відповідача.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги про стягнення пені підлягають
задоволенню частково у сумі 23341 грн. 30
коп.; в частині стягнення в сумі 31514 грн.
48 коп. пені слід відмовити, в т.ч. 23341
грн. 30 коп. пені - у зв'язку зі
зменшенням їх розміру за рішенням суду;
9336 грн. 51 коп. 3% річних - у зв'язку з
невірним розрахунком позивача.

Щодо застосування судом першої
інстанції приписів статті 233
Господарського кодексу України та
пункту 3 частини 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України та відповідно зменшення судом
розміру трьох відсотків річних колегія
суддів Рівненського апеляційного
господарського суду вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 4.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» сплата
трьох процентів річних від
простроченої суми, так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами належними до
сплати кредиторові.

Статтею 233 Господарського кодексу
України встановлено, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Таким чином, оскільки три відсотки
річних не є штрафною санкцією, суд
першої інстанції безпідставно
застосував приписи статті 233
Господарського кодексу України та
зменшив їх розмір саме з підстав,
визначених вказаною нормою
законодавства.

Відповідно до п.2.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" від 17.12.2013р. № 14,
судовий збір в разі зменшення судом
розміру пені покладається на
відповідача повністю, без урахування
зменшення такого розміру.

На підставі ст.49 ГПК України на
відповідача покладається судовий збір
за подання позовної заяви у розмірі 1120
грн. 38 коп.

Оцінюючи вищевикладені обставини
справи, колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" на рішення
господарського суду Волинської
області від 27.11.2013 р. у даній справі слід
задоволити частково, а рішення
господарського суду Волинської
області від 27.11.2013 р. у справі №903/1036/13
скасувати. Прийняти нове рішення.

Позов задоволити частково в сумі 32677
грн. 81 коп., в тому числі 9336 грн. 51 коп. -
3%річних та 23341 грн. 30 коп. пені.

Відповідно до п.п.4 п.2 ст.4 Закону
України "Про судовий збір", за подання
до господарського суду апеляційної
скарги на рішення суду судовий збір
справляється у розмірі 50 відсотків
ставки, що підлягає сплаті при поданні
позовної заяви, а у разі подання
позовної заяви майнового характеру - 50
відсотків ставки, обчисленої виходячи
з оспорюваної суми.

При зверненні з апеляційною скаргою
позивач сплатив 860 грн. 25 коп. судового
збору. Апеляційна скарга задоволена
частково. Рішення скасовано, прийнято
нове рішення, яким позов задоволено
частково в сумі 32677 грн. 81 коп. Тому
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача 421 грн. 52 коп. витрат
по судовому збору.

Керуючись, ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України»
задоволити частково.

2. Рішення господарського суду
Волинської області від 27.11.2013 року у
справі №903/1036/13 скасувати. Прийняти
нове рішення:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Волиньгаз» (43025, м.Луцьк,
вул.І.Франка, 12, код ЄДРОПУ 03339459) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України (01001, м.Київ,
вул.Б.Хмельницького, 6 код ЄДРОПУ 20077720)
9336 грн. 51 коп. - 3%річних, 23341 грн. 30 коп.
пені, 1120 грн. 38 коп. витрат по судовому
збору.

В решті позову відмовити.

3. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Волиньгаз» (43025, м.Луцьк, вул.І.Франка,
12, код ЄДРОПУ 03339459) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України (01001, м.Київ,
вул.Б.Хмельницького, 6 код ЄДРОПУ 20077720)
витрати по судовому збору в розмірі 421
грн. 52 коп. за перегляд в апеляційній
інстанції.

Видачу відповідних наказів доручити
господарському суду Волинської
області.

4. Матеріали справи №903/1036/13
повернути до господарського суду
Волинської області.

5. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя
Миханюк М.В.

Суддя
Василишин А.Р.

Суддя
Савченко Г.І.