м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/14844/13 23.01.14

за позовом публічного
акціонерного товариства «Київський
завод гумових та латексних виробів» в
особі розпорядника майна - керівника
Гартенка Віталія Федоровича

до Київської міської
ради

за участю Київської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері

про визнання права
користування земельною ділянкою та
визнання відсутнім

права

Суддя Удалова О.Г. (головуючий)

Суддя Стасюк С.В.

Суддя Шкурдова Л.М.

представники учасників процесу:

від прокуратури Коряжміна Г.М.
(посвідчення)

від сторін не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
«Київський завод гумових та латексних
виробів» в особі розпорядника майна -
керівника Гартенка Віталія Федоровича
звернулося до Господарського суду м.
Києва з позовом до Київської міської
ради про визнання права користування
земельною ділянкою площею 31 089 кв. м.,
кадастровий номер :79:286:0005, цільове
призначення - для експлуатації та
обслуговування будівель та споруд
заводу, що розташована за адресою: вул.
Амурська, 6, Голосіївський район, м.
Київ, 03022, за позивачем на підставі
договору оренди земельної ділянки б/н
від 18.09.2008 р., укладеного між сторонами;
визнання відсутнім у відповідача права
на розірвання вказаного вище договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Київською прокуратурою з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері було подано
позов в інтересах відповідача про
розірвання договору оренди земельної
ділянки б/н від 18.09.2008 р. через наявність
у позивача заборгованості з плати за
землю. Оскільки позивач перебуває в
стані процедури банкрутства, він
вважає що заборгованість з плати за
землю, яка належить до вимог третьої
черги, має бути сплачена в порядку
черговості та не може вважатися
простроченою, у зв'язку з чим підстави
для розірвання спірного договору
відсутні, а позивач має право
користування земельною ділянкою.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.08.2013 р. порушено провадження
у справі № 910/14844/13 та призначено її
розгляду на 10.09.2013 р.

10.09.2013 р. через канцелярію суду позивач
подав клопотання про розгляд справи за
його відсутністю.

У судове засідання сторони своїх
представників не направили та вимоги
ухвали суду не виконали.

Суд оголосив ухвалу про відкладення
розгляд справи на 24.09.2013 р.

23.09.2013 р. розпорядженням керівника
апарату Господарського суду м. Києва
було призначено повторний
автоматичний розподіл справи № 910/14761/13
у зв'язку з обранням судді Станіка С.Р.
на посаду судді Київського
апеляційного господарського суду.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 23.09.2013 р. справу № 910/14761/13 прийнято
до провадження (суддя Удалова О.Г.).

У судове засідання 24.09.2013 р.
представники сторін не з'явились.

Суд оголосив ухвалу про відкладення
розгляду справи на 29.10.2013 р.

Від Київської прокуратури з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері надійшла заява
про вступ у справу на стороні
відповідача.

У судове засідання сторони своїх
представників не направили та вимоги
ухвали суду не виконали.

У зв'язку з неявкою представників
сторін та невиконанням вимог суду
розгляд справи було відкладено на
19.11.2013 р.

У судовому засіданні представник
прокуратури надав документи, які були
залучені до матеріалів справи.

Представник прокуратури заперечив
проти позову та надав суду усні
пояснення по суті спору.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 19.11.2013 р. судом було призначено
колегіальний розгляд справи № 910/14844/13.

Розпорядженням голови Господарського
суду міста Києва від 19.11.2013 р. було
визначено колегію суддів у складі:
Удалова О.Г. (головуючий), Стасюк С.В.,
Шкурдова Л.М.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 19.11.2013 р. справу № 910/14844/13 було
прийнято до провадження та призначено
її до розгляду на 24.12.2013 р.

У судовому засіданні представник
прокуратури надав суду відзив на
позовну заяву, в якому проти
задоволення позовних вимог заперечив з
тих підстав, що у позивача виникла
податкова заборгованість в розмірі 1 960
683,00 грн. до порушення провадження у
справі про банкрутство позивача, яка на
даний час не погашена. Крім того,
прокурор зазначає, що чинним
законодавством не передбачено такого
способу захисту прав, як визнання права
користування земельною ділянкою за
рішенням суду.

Представники позивача та відповідача у
судове засідання не з'явились. Про дату,
час та місце судового засідання
повідомлялись належним чином.

Розгляд справи було відкладено на
23.01.2014 р.

У судовому засіданні представник
прокуратури в черговий раз заперечив
проти позовних вимог.

Представники інших учасників процесу в
судове засідання не з'явились, про
причини неявки не повідомили, про день
та час проведення судового засідання
були повідомлені належним чином.

За таких обставин, суд вважає за
можливе на підставі ст. 75 ГПК України
розглянути справу у відсутності
відповідача за наявними матеріалами.

Розглянувши надані документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представника прокуратури, з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги і заперечення, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив:

18.09.2008 р. між Київською міською радою
(орендодавцем) та відкритим
акціонерним товариством «Київський
завод гумових та латексних виробів»
(правонаступник - публічне акціонерне
товариство «Київський завод гумових та
латексних виробів») (орендарем) було
укладено договір оренди земельної
ділянки, зареєстрований Головним
управлінням земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) 30.09.2008 р. за № 79-6-00661 (далі
- Договір), відповідно до п. 1.1 якого
орендодавець на підставі рішень
Київської міської ради від 14.06.2007 р. №
858/1519 та від 17.07.2008 р. № 45/45 за актом
приймання-передачі передає, а орендар
приймає в оренду (строкове платне
користування) земельну ділянку (далі -
об'єкт оренди або земельна ділянка),
визначену цим договором

Згідно з 2.1 Договору об'єктом оренди є
земельна ділянка, що розташована за
адресою: вул. Амурська, 6, у
Голосіївському районі, м. Києва, площею
31 089 кв. м., цільове призначення - для
експлуатації та обслуговування
будівель та споруд заводу, кадастровий
номер :79:286:0005.

Відповідно до п. 3.1 договір укладено на
15 років.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.05.2010 р. порушено справу
№ 50/311-б про банкрутство відкритого
акціонерного товариства «Київський
завод гумових та латексних виробів» та
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів боржника, відповідно до ст.
11 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», до
закінчення провадження у справі -
зупинено виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів, строк виконання яких настав
до введення мораторію), та зупинено
заходи, спрямовані на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до прийняття рішення
проведення мораторію.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.02.2011 р. по справі № 50/311-б
призначено розпорядником майна
відкритого акціонерного товариства
«Київський завод гумових та латексних
виробів» арбітражного керуючого
Гартенка Віталія Федоровича.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.12.2012 р. по справі № 50/311-б
затверджено реєстр вимог кредиторів та
визнано вимоги Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
міста Києва на суму 525 697,67 грн. вимогами
третьої черги.

11.03.2013 р. ухвалою Господарського суду
міста Києва порушено провадження у
справі № 910/4390/13 за позовом Київської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері в
інтересах держави в особі Київської
міської ради до публічного
акціонерного товариства «Київський
завод гумових та латексних виробів»
про розірвання договору оренди
земельної ділянки від 18.09.2008 р. та
повернення земельної ділянки.

Позивач, звертаючись з позовом до суду,
зазначає, що оскільки заборгованість з
плати за землю підпадає під дію
мораторію, у відповідача відсутні
підстави для розірвання Договору та з
цих підстав просить визнати за ним
право користування земельною ділянкою
та визнати відсутнім у відповідача
право розірвання спірного договору.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд дійшов висновку про відмову
у задоволенні позовних вимог з огляду
на наступне.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу
України передбачено, що договір є
підставою виникнення цивільних прав і
обов'язків (зобов'язань), які мають
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до
вказівок закону, договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу зобов'язання
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Статті 526 Цивільного кодексу України та
193 Господарського кодексу України
передбачають, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, умов договору а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, що
передбачено ст. 525 Цивільного кодексу
України.

Право позивача на користування
земельною ділянкою виникло внаслідок
укладення спірного договору.

В силу ст. 395 Цивільного кодексу України
позивач набув речове право на чуже
майно.

При цьому згідно зі ст. 396 Цивільного
кодексу України особа, яка має речове
право на чуже майно, має право на захист
цього права, у тому числі й від власника
майна, відповідно до положень глави 29
(Захист права власності) цього Кодексу.

Статтею 398 Цивільного кодексу України
передбачено, що право володіння
виникає на підставі договору з
власником або особою, якій майно було
передане власником, а також на інших
підставах, встановлених законом.

Проте, звернення третьої особи з
позовом до суду з вимогою про
розірвання Договору свідчить про
визнання нею права позивача на
користування земельною ділянкою, а
тому підстави для захисту його в
судовому порядку відсутні.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: визнання
права; визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Сторона самостійно обирає спосіб
захисту свого порушеного права.

В силу статті 1 ГПК України
підприємства, установи, організації
звертаються до господарського суду за
захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів.

Тобто вимога, з якою позивач
звертається до суду, повинна
кореспондуватися з наведеними
підставами звернення до суду, тобто
носити характер захисту порушених
прав.

Вимога визнати відсутнім право на
розірвання Договору, пов'язана зі
спонуканням не вчиняти дії, спрямовані
на припинення права позивача на
земельну ділянку, що виникли в силу
укладення цього договору, і є фактично
вимогою не вчиняти дії в майбутньому, а
тому не носить характеру захисту
порушеного права, що є необхідною
умовою для можливості захисту останніх
в судовому порядку.

Оскільки відсутні правові підстави
вважати порушеними на момент звернення
до суду права позивача позовні вимоги в
цій частині також не підлягають
задоволенню.

Відповідно до статті ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами, наданими позивачем, не
доведено порушення прав позивача.

Жодних інших доказів на підтвердження
того, що дії відповідача суперечить
вимогам законодавства, позивачем не
надано.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про те, що заявлені позивачем
вимоги не підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 33, 49, 80, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 31.01.2014 р.

Суддя
О.Г. Удалова (головуючий)

Суддя
С.В. Стасюк

Суддя
Л.М. Шкурдова