ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

03.02.2014 Справа №901/4135/13
За позовом Споживчого товариства
Центрального району м. Сімферополя

до відповідача Фізичної особи -
підприємця Кузнецової Ганни
Анатоліївни

про витребування майна з чужого
незаконного володіння

Суддя Гаврилюк М.П.

Представники:

Від позивача - Полищук Н.В. голова,
паспорт серії ЕС №974081, Володіна А.В.,
адвокат, свідоцтво №10 віж 12.12.1995.

Від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Споживче товариство
Центрального району м. Сімферополя
звернувся до Господарського суду
Автономної Республіки Крим із позовною
заявою до відповідача фізичної особи -
підприємця Кузнецової Ганни
Анатоліївни, в якій просить суд
витребувати у відповідача та передати
позивачеві споруду, використану при
устаткуванні торгового місця №248а, яке
розташоване по вул. Козлова, напроти
будинку №6 між вулицями Пушкіна та
проспектом Кирова в м. Сімферополі, що є
одноповерховою прямокутною будовою
розміром 2х(1,60+2,47) висотою від 2,20 до 2 м.
Стіни та покриття виконані із
металевих конструкцій, а саме
металевих труб перетином 2х4 та
листовій сталі, підстава підлоги
виконана з OSB та лінолеуму,
встановленні захисні ролети площею 4
кв.м., вартістю 9529,00грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на приписах
ст. 387 Цивільного кодексу України та
мотивовані тим, що відповідач без
наявних на те правових підстав
заволодів та до теперішнього часу
користується спорудою для торгового
місця №248а по вул. Козлова, напроти
будинку №6 між вул. Пушкіна і просп.
Кірова, яке належить позивачу та було
зведено за його рахунок.

Відповідач проти позовних вимог
заперечує за мотивами викладеними у
відзиві (а.с. 84-86), зокрема вказує на те,
що у позивача відсутні документи, що
підтверджують право власності на
спірне майно а також дозвільні
документи на розміщення ринку або
торгових міст. Крім того, відповідач
зазначає, що позивачем пропущений
строк позовної давності для звернення
з відповідним позовом до суду.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Споживче товариство Центрального
району міста Сімферополя утворено
членами громадської організації
«Сімферопольський союз підприємців
«Істок», Союзу підприємців і
роботодавців Криму» та відноситься до
підприємств із колективною власністю,
діяльністю якого є одержання прибутку
(а.с. 147).

05.04.2009 на засіданні правління
споживчого товариства було прийняте
рішення №44 про виготовлення та
встановлення металевих бутиків в
кількості 10 штук по вулиці Козлова,
навпроти будинку №6, розміром 2 м
(глибина), 1,5 м (ширина) для членів
Споживчого товариства Центрального
району м. Сімферополя (а.с.11).

Головою товариства Поліщук Н.В. за
рахунок коштів даного товариства було
зроблено замовлення на будівництво
даних металоконструкцій, проведена
закупівля металу у приватних
підприємців, про що свідчать наявні в
матеріалах справи квитанції та
видаткові накладні.

Позивач вказує, що вніч з 27 на 28 жовтня
2009 року група підприємців, у тому числі
відповідач у справі, зірвали замки з
шести із десяти збудованих
конструкцій, поставили на їх місто
свої, заволодівши цими торговими
місцями і до теперішнього часу
користуються ними без наявних правових
підстав у зв'язку з чим посилаючись на
приписи ст. 387 Цивільного кодексу
України позивач просить суд
витребувати у відповідача та передати
позивачеві споруду, використану при
устаткуванні торгового місця №248а, яке
розташоване по вул. Козлова, напроти
будинку №6 між вулицями Пушкіна та
проспектом Кирова в м. Сімферополі, що є
одноповерховою прямокутною будовою
розміром 2х(1,60+2,47) висотою від 2,20 до 2 м.
Стіни та покриття виконані із
металевих конструкцій, а саме
металевих труб перетином 2х4 та
листовій сталі, підстава підлоги
виконана з OSB та лінолеуму,
встановленні захисні ролети площею 4
кв.м., вартістю 9529,00грн.

Суд вважає, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають з огляду на
наступне.

За приписами ст.387 Цивільного кодексу
України (ЦК України) власник має право
витребувати своє майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права
власності застосовується в тому
випадку, коли власник фактично
позбавлений можливості володіти й
користуватися належною йому річчю,
тобто коли річ незаконно вибуває з його
володіння.

У розумінні статті 387 ЦК України
позивач повинен довести, а суд
відповідно встановити факти, які не
тільки доводять право власності
позивача на майно, а і його право на
витребування цього майна; вибуття
майна з володіння позивача і
знаходження його у відповідача;
незаконність володіння відповідачем
майном позивача; відсутність між
позивачем і відповідачем
зобов'язально-правових відносин щодо
спірного майна.

Отже, предметом позову на підставі
статті 387 ЦК України виступає вимога
власника, який не володіє майном, до
особи, яка незаконно заволоділа цим
майном.

Позивач має підтвердити своє право
власності на витребувану річ або інше
титульне право на річ, посилаючись на
ті чи інші докази (свідоцтво про право
власності, довіреність на
розпорядження майном, договір тощо)

Проте, матеріали справи не містять
жодних доказів того, що вказане майно
перебуває у власності позивача, що, на
думку суду, позбавляє його на
застосування правового механізму
передбаченого статтею 387 ЦК України як
засобу захисту своїх порушених або не
визнаних прав.

Щодо доказів на які посилається
позивач в підтвердження своїх позовних
вимог, а саме, копії товарних чеків та
квитанцій про сплату вартості
металовиробів і металоконструкції,
висновку додаткової судової
будівельно-технічної експертизи,
згідно якої спірне майно представляє
собою одноповерхову прямокутну
будовою розміром 2х(1,60+2,47) висотою від
2,20 до 2 м. вартістю 9529,00грн., фінансові
звіти товариства, суд зазначає, що ними
не можуть підтверджуватися право
власності позивача на спірну
металоконструкцію.

Позивач не надав доказів будування ним
чи будь якою особою для нього таких
споруд.

Згідно ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи те, що позивачем не доведено
належними та допустимими доказами, що
спірне майно перебуває в його
власності та незаконно вибувало з його
володіння, суд не вбачає правових
підстав для задоволення позову.

Посилання відповідача на пропуск
позивачем строку позовної давності
судом до уваги не приймаються, оскільки
за змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на позивача.

У судовому засіданні оголошена вступна
та резолютивна частини рішення. Повне
рішення складено 07.02.2014.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 49, 82-84 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Суддя М.П. Гаврилюк