КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2014 р. Справа№ 910/22866/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рудченка С.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання
Степанці О.В.,

від позивача - Масіч Ю.В. - представник;

від відповідача - Барамикіна В.А. -
представник;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування»

на рішення господарського суду міста
Києва від 16.12.2013 року

у справі №910/22866/13 (суддя Марченко О.В.)

за позовом приватного акціонерного
товариства «Укрросметал», м. Суми,

до публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування», м. Київ,

про стягнення 20392,90 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року ПАТ «Укрросметал»
(далі - позивач) подало до
господарського суду міста Києва позов
до ПАТ «Укргазвидобування» (далі -
відповідач) про стягнення 19732,80 грн.
основного боргу, який утворився
внаслідок неналежного виконання
відповідачем умов договору підряду від
26.03.2012 року №ЧП304/1-12, та 3% річних в сумі
660,10 грн., а всього 20392,90 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 16.12.2013 року у справі №910/22866/13
позов задоволено повністю. Присуджено
до стягнення з ПАТ «Укргазвидобування»
на користь ПАТ «Укрросметал» 19732,80 грн.
основного боргу, 660,10 грн. 3% річних та
1720,50 грн. судового збору. При прийнятті
оскаржуваного рішення місцевий
господарський суд дійшов до висновку
про наявність у відповідача
простроченої заборгованості перед
позивачем у вказаній останнім сумі, а
також про правомірність та
правильність нарахування на суму боргу
відповідача 3% річних.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
ПАТ «Укргазвидобування» подало до
Київського апеляційного
господарського суду скаргу, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
16.12.2013 року у справі №910/22866/13 та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги відповідач
посилається на те, що позивачем не було
надано розрахунки та бухгалтерські
документи, що підтверджують фактичну
вартість матеріалів і витрати на
відрядження, на підставі яких мало бути
здійснено розрахунок за договором.
Також, відповідач вважає, що судом
першої інстанції не застосовано ст. ст.
612, 613 ЦК України та невірно застосовано
ст. 625 ЦК України при стягнення з нього 3%
річних.

Приватним акціонерним товариством
«Укрросметал» на підставі ст.96 ГПК
України надано суду відзив на
апеляційну скаргу, в якому позивач
просить у задоволенні апеляційної
скарги ПАТ «Укргазвидобування» на
рішення господарського суду міста
Києва від 16.12.2013 року у справі №910/22866/13
відмовити, рішення суду залишити без
змін.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014 року у
справі №910/22866/13 апеляційну скаргу ПАТ
«Укргазвидобування» на рішення
господарського суду міста Києва від
16.12.2013 року у справі №910/22866/13 прийнято
до провадження та призначено розгляд
справи на 05.02.2014 року.

В судовому засіданні представник
відповідача надав свої пояснення, в
яких підтримав доводи, що викладені в
апеляційній скарзі та просив
апеляційну скаргу задовольнити та
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 16.12.2013 року і прийняти
нове рішення, яким в позові відмовити
повністю.

Представник позивача судовому
засіданні надав свої пояснення та
заперечив проти доводів, які викладені
в апеляційній скарзі та просив рішення
господарського суду міста Києва від
16.12.2013 року залишити без змін, а
апеляційну скаргу ПАТ
«Укргазвидобування» - без задоволення.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 26.03.2012 року між ДК
«Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз
України» в особі філії
«Учбовий-оздоровчий комплекс «Червона
Рута» (замовник) та ПАТ «Укрросметал»
(підрядник) укладено договір підряду
№ЧП304/1-12 (далі - договір, а.с. 10-13), згідно
п. 1.1 якого замовник доручає, а
підрядник зобов'язується на свій ризик,
своїми силами, а також необхідними
матеріалами виконати роботи за
завданням замовника відповідно до
проектно-кошторисної документації і
умов договору та передати у
встановлений строк роботу, а замовник
зобов'язується прийняти й оплатити
закінчену роботу.

Згідно п. 1.3 договору найменування та
місцезнаходження об'єкту - капітальний
ремонт котеджу на 4 сім'ї пансіонату
«Донець», Запорізька обл., Якимівський
р-н, смт. Кирилівка, вул. Федотова Коса,
169.

Ціна договору сформована на підставі
проектно-кошторисної документації і
складає 297950,40 грн., в тому числі ПДВ -
49658,40 грн. (п. 6.1 договору).

Частиною першою ст. 837 ЦК України
передбачено, що за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно з п. 1 ст. 854 ЦК України
передбачено, що якщо договором підряду
не передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

Замовник зобов'язується прийняти
виконані роботи та оплатити їх у разі
відсутності зауважень (підп. 4.4.4 п. 4.4
договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до п. 6.4 договору
платежі замовник здійснює за фактично
виконані роботи на підставі підписаних
актів приймання-передачі виконаних
робіт (форми КБ-2в) і довідки вартість
виконаних робіт та витрат (форми КБ-3),
які складаються підрядником щомісячно
у міру готовності окремих робіт та
надаються замовнику на підпис не
пізніше 26 числа звітного місяця.
Замовник підписує акти у разі
відсутності зауважень протягом 3
(трьох) робочих днів з моменту їх
надання підрядником.

Матеріали справи свідчать, що на
виконання умов договору сторонами було
складено акти приймання-передачі
виконаних будівельних робіт за травень
2012 року на суму 20102,40 грн. (а.с. 16-18) та на
суму 9554,40 грн. (а.с. 20-21), на загальну суму
29656,80 грн.

Пунктом 3.6 договору передбачено, що у
випадку використання у виконанні робіт
матеріалів замовника їх вартість
відшкодовується підрядником шляхом
зменшення ціни договору на відповідну
вартість наданих замовником
матеріалів.

Суд першої інстанції вірно встановив,
що вартість матеріальних ресурсів
поставки замовника з ПДВ становить 369,60
грн. і тому остаточна сума за актами
приймання-передачі виконаних
будівельних робіт становить 29287,20 грн.
(20102,40 грн. + 9554,40 грн. - 369,60 грн.).

За виконані підрядні роботи відповідач
розрахувався частково у сумі 9554,40 грн.,
що підтверджується банківською
випискою від 10.07.2012 року (а.с. 23).

Отже, борг відповідача перед позивачем
склав 19732,80 грн. (29287,20 грн. - 9554,40 грн.).

Позивач на адресу відповідача надсилав
претензію від 02.10.2012 року №03/09-011799 (а.с.
25), в якій просив відповідача протягом 2
(двох) днів з моменту отримання даної
претензії добровільно перерахувати
грошові кошти у сумі 275192,40 грн. на
розрахунковий рахунок позивача.

09.10.2012 року позивачем було отримано
лист-відповідь від 08.10.2012 року №406/1-01
(а.с. 26), в якому відповідач посилається
на відсутність документів, які
підтверджують ціни на матеріали,
транспортні витрати, витрати на
відрядження на калькуляції на
матеріали, вироби та конструкції
згідно з актами приймання-передачі
виконаних будівельних робіт.

Позивач вдруге направив претензію від
15.10.2012 року №03/09-012381 (а.с. 27), зазначаючи,
що документальне підтвердження витрат
наведено в актах приймання-передачі
виконаних будівельних робіт (форми
КБ-2в), підписаних відповідачем без
зауважень.

Відповідач листом від 18.10.2012 року №433/1-03
(а.с. 28) надав позивачу відповідь, що
вартість виконаних підрядних робіт
підлягає уточненню шляхом її зменшення
з моменту виявлення помилок,
незважаючи на підписані акти
приймання-передачі виконаних
будівельних робіт (форми КБ-2в) та
довідки про вартість виконаних робіт
та витрат (форми КБ-3).

Відповідач, заперечуючи позовні
вимоги, посилається на п. 6.5 договору,
згідно якого при розрахунках за обсяги
виконаних робіт оплачується фактична
вартість матеріалів по ціні, яка не
перевищує регіональну, фактичні
витрати на відрядження по
трудомісткості, яка не повинна
перевищувати нормативну, та
перевезення працівників за умови
підтвердження всіх вказаних витрат
відповідними розрахунками а
бухгалтерськими документами.

Однак, відповідно до п. 1 ст. 853 ЦК
України замовник зобов'язаний прийняти
роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі.

Вказані вище акти приймання-передачі
виконаних будівельних робіт були
підписані сторонами, містять відтиски
печаток сторін, про наявність з боку
відповідача будь-яких зауважень
матеріали справи не свідчать. Отже,
роботи, передбачені договором, були
повністю та належним чином виконані
позивачем та прийняті відповідачем, а
тому у відповідача виник обов'язок
згідно п. 6.3 договору щодо оплати таких
робіт, як то вірно встановлено судом
першої інстанції.

Відповідачем не надано суду доказів в
порядку ст. 33, ст. 34 ГПК України на
підтвердження здійснення розрахунку з
позивачем за виконані останнім роботи
в повному обсязі, а тому висновок суду
першої інстанції щодо задоволення
позовних вимог про стягнення з
відповідача на користь позивача 19732,80
грн. боргу колегія суддів вважає
законним та обґрунтованим.

Також, позивач просив суд стягнути з
відповідача 3% річних у сумі 660,10 грн. за
період з 08.10.2012 року (день отримання
відповідачем претензії від 02.10.2012 року
№03/09-011799) по 18.11.2013 року (попередній день
підписання позовної заяви).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Згідно ст.
611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи факт прострочення
відповідачем виконання грошового
зобов'язання перед позивачем, а також
положення наведених норм
законодавства України, колегія суддів
дійшла до висновку про правомірність
стягнення судом першої інстанції з
відповідача на користь позивача 660,10
грн. 3% річних. При цьому, судом
апеляційної інстанції перевірено
розрахунки 3% річних, здійснені
позивачем та прийняті місцевим
господарським судом, та встановлено їх
арифметичну правильність.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла до висновку про те, що
оскаржуване рішення суду прийнято у
відповідності з вимогами чинного
матеріального та процесуального права,
підстав його скасовувати або змінювати
не вбачається. Решта доводів скаржника
зводяться до намагань надати їм
перевагу над встановленими судом
першої інстанції обставинами, та
переоцінити ці обставини, що не впливає
на результат розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів встановила,
що обставини, на які посилається
скаржник, не можуть бути підставою для
зміни або скасування рішення
господарського суду міста Києва від
16.12.2013 року у справі №910/22866/13.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» на рішення
господарського суду міста Києва від
16.12.2013 року у справі №910/22866/13 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 16.12.2013 року у справі
№910/22866/13 залишити без змін.

3. Справу №910/22866/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
С.Г. Рудченко

Судді
О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз