ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2014 р.Справа № 5016/1672/2012(14/74)
Одеський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Мишкіної М.А.,

суддів Будішевської Л.О., Бєляновського
В.В.

при секретарі судового засідання
Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - за
довіреністю;

від Арбузинської селищної ради
Миколаївської області - не з'явився;

від прокуратури - Коломійчук І.О. -
прокурор відділу прокуратури Одеської
області

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

на рішення господарського суду
Миколаївської області від 08 листопада
2013 року

по справі №5016/1672/2012(14/74)

за позовом Арбузинської селищної ради
Миколаївської області

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

за участю Прокуратури Миколаївської
області

про визнання недійсною Додаткової
угоди №1 від 05.03.2009р. до Договору від
02.08.2006р. з моменту її укладення

Сторони належним чином повідомлені
про дату, час та місце розгляду
апеляційної скарги.

У судовому засіданні 10.12.2013р. згідно
ст.77 ГПК України оголошувалась
перерва.

В судовому засіданні 06.02.2014р. згідно
ст.85 ГПК України оголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

встановив:

У серпні 2012р. Арбузинська селищна рада
(надалі - позивач) звернулась до
господарського суду Миколаївської
області з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі
-відповідач, ФОП ОСОБА_1) про визнання
Додаткової угоди №1 від 05.03.2009р.,
укладеної між Арбузинською селищною
радою та ФОП ОСОБА_1 на виконання
соціального замовлення, недійсною.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
02.08.2006р. між Арбузинською селищною
радою та відповідачем був укладений
договір на виконання соціального
замовлення, згідно з умовами якого ФОП
ОСОБА_1 були делеговані повноваження
Генерального замовника з будівництва
газопроводів високого, середнього,
низького тиску відстанню 64578м.

07.04.2011р. ФОП ОСОБА_1 селищному голові
Солдатовій Н.А. була надана копія
Додаткової угоди №1 від 05.03.2009р. (надалі
- Додаткова угода) до договору на
виконання соціального замовлення від
02.08.2006р. про зміну ряду пунктів даного
договору та продовження терміну його
дії. Оригінал додаткової угоди
відповідач не надав, копія нотаріально
не засвідчена, а завірена самим ОСОБА_1
До цього часу ні оригіналом цієї
додаткової угоди, ні її копією селищна
рада не володіла і про її існування не
відала. Угода в раді не зареєстрована,
другий примірник її відсутній. Про її
існування до моменту пред'явлення
ОСОБА_1 ні депутатський корпус, ні
виконавчий комітет ради не знали.

Додаткова угода №1 від 05.03.2009р. укладена
з порушенням процедури її укладання,
яка регулюється ст.ст.179, 180, 181, 188 ГК
України, оскільки жодних пропозицій з
боку ФОП ОСОБА_1 на укладання
додаткової угоди до Арбузинської
селищної ради не надходило; додаткова
угода підписана особою, яка не мала на
це відповідних повноважень, оскільки в
силу приписів п.16 ч.4 ст.43 ЗУ „Про
місцеве самоврядування в Україні"
селищний голова укладає від імені
територіальної громади, ради та її
виконавчого комітету договори
відповідно до законодавства, а з питань
віднесених до виключної компетенції
ради, подає їх на затвердження ради.
Питання щодо надання згоди на
розміщення на території селища нових
об'єктів та питання регулювання
земельних відносин, у тому числі у
сфері будівництва газопроводу,
відносяться до виключної компетенції
ради згідно п.п.33,38 ч.1 ст.26 Закону
України „Про місцеве самоврядування в
Україні", а відповідно до п.43 ч.1 ст.26
цього ж закону до виключної
компетенції ради відноситься
затвердження договорів, укладених
селищним головою від імені ради.
Арбузинська селищна рада не
уповноважувала селищного голову
Расторгуєва В.І. на укладання з ФОП
ОСОБА_1 оспорюваної угоди. Більше того,
Арбузинська селищна рада своїм
рішенням №5 від 12.11.2008р. визнала рішення
виконкому №69 від 30.06.2005р. про надання
дозволу ФОП ОСОБА_1 на будівництво
розвідних мереж газопроводу таким, що
втратило чинність, а тому не могла у 2009
році укласти з відповідачем додаткову
угоду, якою визначити вартість
приєднання до газової мережі у розмірі
12768грн. на кожну особу. 10.04.2009р. селищна
рада прийняла рішення №1 про
погодження плати у розмірі 3000грн. за
дольову участь громадян у будівництві
вуличного газопроводу.

Додаткова угода містить ознаки
фальсифікації та підписання заднім
числом, оскільки печатка Арбузинської
селищної ради, відтиск якої містить
угода від 05.03.2009р, виготовлено лише у 2010
році. Крім того, згідно даних комп'ютера
селищної ради, додатки до додаткової
угоди первісно створені 23.06.2009р. та
01.08.2009р., тобто після її підписання.

Додаткова угода №1 від 05.03.2009р. не
містить таких обов'язкових реквізитів
як назва організації, дата,
реєстраційний індекс документа, не
містить відміток про реєстрацію
документа. Додатки до додаткової угоди
№1 від 05.03.2009р. також не мають
відповідних реквізитів та дати
виготовлення, що викликає сумнів у їх
достовірності. Зазначені додатки не
можуть вважатись невід'ємною частиною
додаткової угоди, оскільки не
пронумеровані, не прошнуровані, не
містять посилання на основний документ
-додаткову угоду, що суперечить
приписам Інструкції з діловодства у
міністерствах, інших центральних
органах виконавчої влади, Раді
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевих органах виконавчої влади,
затвердженій постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.1997р. №1153 та
Національним стандартам України
„Діловодство й архівна справа",
„Державні уніфікована система
документації" тощо.

З посиланням на норми ст.ст.179, 180, 181, 188
ГК України, ст.41 Конституції України,
ч.ч.1,2 ст.632 ЦК України, п.п.33,38,43 ч.1 ст.26,
п.16 ч.4 ст.43 ЗУ „Про місцеве
самоврядування в Україні" Арбузинська
селищна рада просила задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

27.09.2012р. прокуратура Миколаївської
області звернулась до суду першої
інстанції з повідомленням про вступ
прокурора у справу.

29.10.2012р. ФОП ОСОБА_1 подав місцевому
господарському суду відзив на позов, в
якому просив відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі з
зазначенням того, що:

- Арбузинською селищною радою не
доведена невідповідність оспорюваної
додаткової угоди приписам чинного
законодавства в момент її вчинення,
як того вимагають приписи ст.ст.203, 215 ЦК
України;

- посилання на скасування у 2008 році
рішення виконкому №69 від 30.06.2005р. про
надання дозволу ФОП ОСОБА_1 на
будівництво розвідних мереж
газопроводу суперечить рішенню
Конституційного Суду України від
16.04.2009 №7-рп/2009. Скасування у 2008 році
рішення про надання дозволу ФОП ОСОБА_1
на будівництво розвідних мереж
газопроводу, за умови закінчення його
будівництва, є протиправним;

- питання, які вирішувались
додатковою угодою №1 від 05.03.2009 не
відносяться до виключної компетенції
селищної ради, тому її укладання не
потребувало затвердження її рішенням
ради. Таким чином, при підписанні
спірної додаткової угоди селищний
голова Расторгуєв В.І діяв у межах
наданих йому ЗУ „Про місцеве
самоврядування в Україні" повноважень.

11.12.2012р. відповідач подав суду першої
інстанції заяву про застосування
наслідків спливу позовної давності,
встановлених ст.267 ЦК України, в якій
зазначив, що посилання Арбузинської
селищної ради на те, що до 2011р. рада не
знала про існування Додаткової угоди
не відповідає дійсності.

11.12.2012р. ФОП ОСОБА_1 звернувся до
господарського суду Миколаївської
області з клопотанням про передачу
справи за підсудністю до
господарського суду Кіровоградської
області.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 18.01.2013р.
(залишеною без змін постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 14.02.2013р. та постановою Вищого
господарського суду України від
12.06.2013р.) відмовлено у задоволенні
клопотання ФОП ОСОБА_1 про передачу
справи за підсудністю.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 08.11.2013р.
(головуючий суддя Мавродієва М.В.)
позовні вимоги Арбузинської селищної
ради задоволено -визнано недійсною
Додаткову угоду №1 від 05.03.2009р. до
Договору між селищною радою та
приватним підприємцем на виконання
соціального замовлення від 02.08.2006р.,
укладеного між Арбузинською селищною
радою та ПП ОСОБА_1; стягнуто з ПП ОСОБА_1
на користь Арбузинської селищної ради
1102 грн. судового збору.

Рішення суду вмотивовано посиланням на
норми ч.2 ст.203, ч.1 ст.215, ст.ст.6, 627, 638,651 ЦК
України, ст.188 ГК України, ст.ст.19,140
Конституції України, ч.1 ст.10, п.44 ч.1 ст.46,
ст.ст. 11,51, пп.2,4 п.а ч.1 ст.31, п.16 ч.4 ст.42 ЗУ
„Про місцеве самоврядування" та тим, що
рішенням виконавчого комітету
Арбузинської селищної ради №76 від
02.08.2006р. ПП ОСОБА_1 були делеговані
функції замовника на будівництво
газопостачання селища Арбузинка та для
прискорення будівництва
газопостачання та забезпечення
контролю голову селищної ради
Расторгуєва В.І. було уповноважено
укласти між Арбузинською селищною
радою та ПП ОСОБА_1 договір на виконання
соціального замовлення. 12.11.2008р.
Арбузинська селищна рада прийняла
рішення №5, яким визнала таким, що
втратило чинність рішення виконавчого
комітету Арбузинської селищної ради
№69 від 30.06.2005р. (доказів скасування
рішення №5 від 12.11.2008р. не надано). Тобто,
з 12.11.2008р. Арбузинська селищна рада
відмовилась від подальших
правовідносин з відповідачем. Оскільки
Додаткова угода №1 від 05.03.2009р. змінює
попередні права сторін договору та
породжує нові правовідносини між
сторонами, то її слід вважати
самостійним правочином, укладання
якого мало здійснюватись у порядку, в
якому сторони укладали Договір від
02.08.2006р., тобто з наданням селищному
голові Расторгуєву В.І. повноважень на
укладання додаткової угоди, якою до
Договору від 02.08.2006р. були внесені нові
умови. Наданий позивачем перелік
рішень, прийнятих Арбузинською
селищною радою та виконавчим комітетом
Арбузинської селищної ради протягом
червня 2008 року - серпня 2012 року не
містить рішення, яким селищного голову
Расторгуєва В.І. було уповноважено на
укладання Додаткової угоди або
затверджено вже укладену Додаткову
угоду. За вказаних обставин, Додаткова
угода №1 від 05.03.2009р. була укладена з
перевищенням селищним головою
Расторгуєвим В.І. своїх повноважень
наданих ЗУ „Про місцеве
самоврядування що відповідно до ч.2
ст.203 ЦК України та ч.1 ст.215 ЦК України, є
підставою для визнання її недійсною.

Суд першої інстанції у своєму рішенні
також відхилив заяву ФОП ОСОБА_1 про
застосування позовної давності та
відмови у зв'язку з цим позивачу у
позові, оскільки суд не вважає
пропущеним встановлений ст.257 ЦК
України, строк позовної давності для
звернення до суду з даним позовом,
враховуючи час, з якого позивачу стало
відомо про порушення його права та з
якого розпочався перебіг позовної
давності.

Не погодившись з рішенням суду, ФОП
ОСОБА_1 звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
оскаржуване рішення повністю та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ФОП
ОСОБА_1 зазначив, що:

- при розгляді справи встановлено,
що газопровід відповідачем був
збудований та прийнятий державною
комісією в експлуатацію, тобто рішення
виконкому Арбузинської селищної ради
№69 від 30.06.2005р. вичерпало свою дію
виконанням, тому не може бути скасоване
чи змінене органом місцевого
самоврядування - Арбузинською селищною
радою;

- застосування судом першої
інстанції при вирішенні спору рішення
Арбузинської селищної ради №5 від
12.11.2008р., яке суперечить Рішенню
Конституційного суду України від
16.04.2009р. по справі №7-рп/2009, що має більш
вищу юридичну силу, є порушенням судом
норм ст.4 ГПК України;

- судом помилково застосований
акт селищної ради №5 від 12.11.2008р.,
оскільки п.2.9 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. №11 „Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними" містить
наступні роз'яснення: „При цьому
господарським судам необхідно мати
на увазі, що відповідно до ч.2 ст.4 ГПК
України господарський суд повинен
відмовити у визнанні правочину
недійсним, коли ці вимоги ґрунтуються
на акті державного чи іншого органу, що
не відповідає законодавству";

- в матеріалах справи відсутні
докази, що укладений договір на
виконання соціального замовлення від
02.08.2006р. був затверджений селищною
радою;

- в рішенні суду відсутні будь-які
посилання та обґрунтування, що
будь-який з пунктів Додаткової угоди №1
відноситься до питань виключної
компетенції ради, які визначені ст.26 ЗУ
„Про місцеве самоврядування", що є
обов'язковою умовою для передачі цієї
додаткової угоди на затвердження
селищною радою;

- Додаткова угода №1 була укладена
селищним головою без перевищення
наданих йому повноважень;

- якщо навіть припустити, що голова
селищної ради діяв з перевищенням
повноважень, позивачем повинно бути
доведено, що відповідач знав про
таке перевищення і незважаючи на це
вчинив правочин (п.3.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
від 29.05.2013р. №11 „Про деякі питання
визнання право чинів (господарських
договорів) недійсними"), ст..92 ЦК
України;

- місцевий господарський суд
необґрунтовано відхилив заяву
відповідача про застосування строків
позовної давності, оскільки як
зазначає сам позивач, новий керівник
селищної ради дізналась про існування
Додаткової угоди у квітні 2011р., тобто у
межах строку позовної давності, проте
сама позовна заява була подана лише
28.08.2012р.;

- від обрання нового голови
селищної ради не змінюються права та
обов'язки самої селищної ради, та факт
обізнаності нового голови про
існування Додаткової угоди не може
слугувати підставою для висновку, що
селищною радою не пропущений строк
звернення до суду, про що зазначено у
Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України №10 від
29.05.2013р. „Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів".

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 28.11.2013р.
апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 прийнято
до провадження та призначено її до
розгляду.

10.12.2013р. Арбузинська селищна рада
подала суду апеляційної інстанції
відзив на апеляційну скаргу, в якому
просила залишити оскаржене рішення без
змін, а апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1
без задоволення.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 14.01.2014р.
апеляційне провадження за апеляційною
скаргою ФОП ОСОБА_1 на рішення
господарського суду Миколаївської
області від 08.11.2013р. по справі
№5016/1672/2012(14/74) зупинено до закінчення
перегляду в апеляційному порядку
рішення господарського суду
Миколаївської області по справі №6/86/09.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від
24.01.2014р. апеляційне провадження за
апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_1
поновлено, розгляд апеляційної скарги
призначено на 06.02.2014р.

В засіданні апеляційного
господарського суду представник ФОП
ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги
апеляційної скарги.

Представники Арбузинської селищної
ради та прокуратури в засіданнях
апеляційного господарського суду
заперечували проти доводів та вимог
апеляційної скарги з підстав
законності та обґрунтованості рішення
господарського суду Миколаївської
області від 08.11.2013р.

Перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та прокуратури, обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про наявність
підстав для її задоволення виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що рішенням Виконавчого
комітету Арбузинської селищної ради
№69 від 30.06.2005р. приватному підприємцю
ОСОБА_1 було надано дозвіл на
будівництво розвідних мереж
газопроводу.

Судом апеляційної інстанції з
матеріалів справи, пояснень сторін та
обставин, встановлених у постанові
Одеського апеляційного господарського
суду від 16.01.2014р. у справі №6/86/09 (які
згідно ч.2 ст.35 ГПК України мають
преюдиційне значення для даної справи)
установлено, що рішенням Арбузинської
селищної ради Миколаївської області
№76 від 02.08.2006р. делеговано ФОП ОСОБА_1
функції замовника на будівництво
газопостачання селища Арбузинка та
вирішено для прискорення будівництва
газопостачання та забезпечення
контрою голові селищної ради укласти
договір між селищною радою та ФОП
ОСОБА_1 на виконання соціального
замовлення.

02.08.2006р. на виконання рішення
Арбузинської селищної ради №76 від
02.08.2006р. між Арбузинською селищною
радою та ФОП ОСОБА_1 як Виконавцем був
укладений договір на виконання
соціального замовлення (надалі -
Договір). Відповідно до п.1 сторони за
даним договором зобов'язуються шляхом
об'єднання фінансів, майна та зусиль
спільно діяти в сфері виконання
територіального соціального
замовлення щодо розвитку
муніципального житлового будівництва
та в спільній пайовій участі з
будівництва наступного об'єкта:
будівництво газопроводів високого,
середнього, низького тиску відстанню
64578 метрів, монтажем ШРП -7шт., ГШРП - 2шт.,
ПГРК -1шт.

Пунктом 3.1.7. Договору встановлено, що
по закінченні будівництва та введення
об'єкта в експлуатацію Арбузинська
селищна рада зобов'язується надати ФОП
ОСОБА_1 право власності на збудовані
газопроводи до повних розрахунків з
ним.

Згідно із п.5.1. Договору термін його дії
складає три роки з моменту підписання
до 10.08.2009р.

Актами державної приймальної комісії
про прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта №1
від 13.02.2007р., №2 від 13.07.2007р., б/н від
18.02.2008р., б/н без дати, №5 від 05.05.2009р., №6-8
від 05.05.2008р., №10 від 10.10.2008р., б/н від
20.10.2008р., б/н від 07.11.2008р., б/н від 10.11.2008р.,
затвердженими розпорядженнями
Арбузинської райдержадміністрації
Миколаївської області, прийнято в
експлуатацію 13 черг будівництва
газопроводу у ФОП ОСОБА_1 як
генерального підрядника.

Також, Актом державної технічної
комісії від 30.12.2008р., підписаним ОСОБА_1,
як головою державної технічної
комісії, засвідчено готовність до
експлуатації дворового вводу
середнього тиску від
пров.Новокраснівського по вул.Леніна,
від вул.Леніна по пр.Дружби, від
пр.Нового по вул.Садовій, від вул.Леніна
по пр.Новому до вул.Шевченко, від
вул.Степової по пр.Матросова, від
вул.Леніна по пр.Комарова, від
вул.Шевченко по пр.Комарова
смт.Арбузинка Миколаївської області,
що в позовній заяві ФОП ОСОБА_1
називається газопроводом середнього
тиску 14 черги будівництва.
05.03.2009р. між Арбузинською селищною
радою в особі голови селищної ради
Расторгуєва В.І. та приватним
підприємцем ОСОБА_1 було укладено
Додаткову угоду №1.

Згідно із п.1 Додаткової угоди №1 від
05.03.2009р. сторони дійшли згоди змінити
п.5.1 Договору від 02.06.2006р. та викласти
його в наступній редакції: « 5.1 Термін
дії Договору починається з моменту
його підписання до повного його
виконання».

Відповідно до п.2 Додаткової угоди №1
від 05.03.2009р. сторони дійшли згоди
викласти п.3.1.3 Договору від 02.06.2006 в
наступній редакції: « 3.1.3. Забезпечити
виконавцю укладання Договорів з
населенням по відшкодуванню з боку
споживачів, що газифікували своє житло,
вартість будівництва газопровідних
мереж в сумі 12768грн. з кожної особи
відповідно до:

- розрахунку вартості за
будівельно-монтажні роботи по
газифікації смт.Арбузинка на кожного
споживача;

- списку мешканців, які бажають
взяти участь в газифікації
смт.Арбузинка;

- вартості будівельно-монтажних
робіт по газифікації смт.Арбузинка
виконаних ПП ОСОБА_1;

- вартості за обслуговування
вуличних газових мереж, що є
невід'ємними додатками до Договору».

Згідно із п.3 Додаткової угоди №1 від
05.03.2009р. сторони дійшли згоди добавити
до Договору від 02.06.2006р. п.4.1.7 наступного
змісту: « 4.1.7. Надати кожному споживачу,
який сплатить свою частку у вартості
будівництва газопровідних мереж
безстроковий дозвіл на підключення і
користування газовими мережами».

Пунктами 4-6 Додаткової угоди №1 від
05.03.2009р. сторони передбачили, що інші
умови Договору від 02.06.2006р. залишаються
незмінними і підлягають повному
виконанню сторонами; додаткова угода
до договору вступає в силу з моменту її
підписання та діє до повного виконання
сторонами і не підлягає односторонній
відмові від її виконання або
розірванню; додаткову угоду укладено у
двох оригінальних примірниках, що
мають рівну юридичну силу, по одному
для кожної із сторін.

Арбузинська селищна рада оспорює
додаткову угоду, вважаючи, що при її
укладанні голова селищної ради
перевищив свої повноваження, змінивши
умови попереднього договору без
делегування йому таких повноважень
селищною радою, та не надавши цю
додаткову угоду для затвердження
селищній раді.

Відповідно до ч.1-3 ст.6 ЦК України
сторони мають право укласти договір,
який не передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства. Сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд. Сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

Частиною 1 статті 627 ЦК України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Колегія суддів зазначає, що договір від
02.08.2006р. за своєю правовою природою є
договором про спільну діяльність між
Арбузинською селищною радою та ФОП
ОСОБА_1

Відповідно до п.1 розділу 1 договору від
02.08.2006р. сторони за даним договором
зобов'язуються шляхом об'єднання
фінансів, майна та зусиль спільно діяти
в сфері виконання територіального
соціального замовлення щодо розвитку
муніципального житлового будівництва
та в спільній пайовій участі з
будівництва наступного об'єкта:
будівництво газопроводів високого,
середнього, низького тиску відстанню
64578 метрів, монтажем ШРП -7шт., ГШРП - 2шт.,
ПГРК -1шт.

Згідно із ст.ст.1130,1131 ЦК України за
договором про спільну діяльність
сторони (учасники) зобов'язуються
спільно діяти без створення юридичної
особи для досягнення певної мети, що не
суперечить законові. Спільна
діяльність може здійснюватися на
основі об'єднання вкладів учасників
(просте товариство) або без об'єднання
вкладів учасників. Договір про спільну
діяльність укладається у письмовій
формі. Умови договору про спільну
діяльність, у тому числі координація
спільних дій учасників або ведення
їхніх спільних справ, правовий статус
виділеного для спільної діяльності
майна, покриття витрат та збитків
учасників, їх участь у результатах
спільних дій та інші умови
визначаються за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом про
окремі види спільної діяльності.
Судом апеляційної інстанції
установлено, що на момент укладання
оспорюваної угоди 05.03.2009р мета
спільної діяльності була фактично
досягнута, газопровід селища Арбузинка
був завершений будівництвом та його
окремі черги прийняті в експлуатацію
Державною приймальною комісією у
встановленому законодавством порядку.

Судом апеляційної інстанції
установлено та не заперечується
Арбузинською селищною радою, що
будівництво газопроводу високого,
середнього, низького тиску відстанню
64578 метрів, монтажем ШРП -7шт., ГШРП - 2шт.,
ПГРК -1шт. проведено ФОП ОСОБА_1 власними
силами, із залученням субпідрядників
та переважно власними коштами, при
цьому позивач не виділяв жодних
грошових коштів для будівництва в
межах виконання договору на соціальне
замовлення.

Додаткова угода №1 від 05.03.2009р. мала
своїм предметом регулювання питання
покриття витрат ФОП ОСОБА_1 на
будівництво газопроводу, що
узгоджується із змістом окремих
положень договору від 02.08.2006р. та із
його правовою природою як договору про
спільну діяльність.

Згідно п.2 Додаткової угоди позивач
зобов'язався забезпечити виконавцю
укладення договорів із споживачами
газу (користувачами) по відшкодуванню
вартості будівництва, при цьому
стосовно споживачів (населення селища
Арбузинка) повною мірою діє принцип
свободи договору та жодних обов'язків
укладати договори з ФОП ОСОБА_1
Додаткова угода №1 для мешканців
селища Арбузинка не породжує.

Визначення частки кожного споживача у
відшкодуванні вартості будівництва
ФОП ОСОБА_1 (12768грн.) колегія суддів не
вважає порушенням принципу свободи
договору для мешканців селища
Арбузинка, оскільки останні не були
позбавлені права оспорювати
правомірність та обґрунтованість як
самого обов'язку відшкодування
вартості, так і розміру вартості
відшкодування при укладанні
відповідних договорів з ФОП ОСОБА_1

З висновком місцевого господарського
суду стосовно участі мешканців селища
Арбузинка у правовідносинах між
сторонами даного спору поза їх волею
колегія суддів не погоджується,
оскільки будь-яких доказів на
підтвердження укладання відповідних
договорів під примусом або
неправомірним впливом матеріали
справи не містять.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про те, що
особи, які мали намір газифікувати своє
житло (мешканці Арбузинки), поза своєю
волею стали учасниками правовідносин,
що існували між Арбузинською селищною
радою та ФОП ОСОБА_1, оскільки п.2
Додаткової угоди від 05.03.2009р. не
зобов'язує жодну особу провести
газифікацію свого житла, а отже не
створює для громадян цивільних прав та
обов'язків. Цей пункт лише вказує на те,
що особи, які бажають здійснити
газифікацію, укладають окремий
договір з ФОП ОСОБА_1, де і
встановлюються права та обов'язки
сторін.

Рішенням Арбузинської селищної ради
№5 від 12.11.2008р. визнано таким, що
втратило чинність рішення Виконавчого
комітету Арбузинської селищної ради
№69 від 30.06.2005р., яким приватному
підприємцю ОСОБА_1 було надано дозвіл
на будівництво розвідних мереж
газопроводу.

У своєму рішенні місцевий
господарський суд дійшов висновку, що у
зв'язку зі скасуванням рішення
Виконавчого комітету Арбузинської
селищної ради №69 від 30.06.2005р., позивач з
12.11.2008р. відмовився від подальших
правовідносин з відповідачем.

Проте з таким висновком погодитись не
можна, оскільки судом апеляційної
інстанції встановлено,що актами
державної приймальної комісії про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта №1 від 13.02.2007р., №2
від 13.07.2007р., б/н від 18.02.2008р., б/н без дати,
№5 від 05.05.2009р., №6-8 від 05.05.2008р., №10 від
10.10.2008р., б/н від 20.10.2008р., б/н від 07.11.2008р.,
б/н від 10.11.2008р., затвердженими
розпорядженнями Арбузинської
райдержадміністрації Миколаївської
області, прийнято в експлуатацію 13 черг
будівництва газопроводу у ФОП ОСОБА_1
як генерального підрядника (постанова
Одеського апеляційного господарського
суду від 16.01.2014р. по справі №6/86/09), а тому
рішення Виконавчого комітету
Арбузинської селищної ради №69 від
30.06.2005р. вичерпало свою дію його
виконанням, тому не може бути скасоване
чи змінене органом місцевого
самоврядування.

Конституційний суд України у своєму
рішенні від 16.04.2009р. у справі №7-рп/2009
зазначив, що до нормативних належать
акти, які встановлюють, змінюють чи
припиняють норми права, мають
локальний характер, розраховані на
широке коло осіб та застосовуються
неодноразово, а ненормативні акти
передбачають конкретні приписи,
звернені до окремого суб'єкта чи
юридичної особи, застосовуються
одноразово і після реалізації
вичерпують свою дію; органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Ненормативні
правові акти органу місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, тому вони не
можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

Суд першої інстанції безпідставно
взяв до уваги рішення Арбузинської
селищної ради №5 від 12.11.2008р. як доказ,
що свідчить про скасування рішення №69
від 30.06.2005р.: адже визнання рішення
втратившим чинність не є тотожнім
скасуванню рішення.

Надавши довільне тлумачення змісту
рішення позивача №5 від 12.11.2008р. та
визначивши, що ним скасовано рішення
№69 від 30.06.2005р., місцевий господарський
суд зробив повністю необґрунтоване
припущення про те, що Арбузинська
селищна рада у зв'язку з його
прийняттям відмовилась від подальших
правовідносин із ФОП ОСОБА_1

Стосовно перевищення головою селищної
ради під час укладання спірної
Додаткової угоди повноважень, наданих
йому ЗУ «Про місцеве самоврядування»,
суд апеляційної інстанції зазначає
наступне.

Відповідно до п.п.14-16 ст.42 ЗУ «Про
місцеве самоврядування» сільський,
селищний, міський голова представляє
територіальну громаду, раду та її
виконавчий комітет у відносинах з
державними органами, іншими органами
місцевого самоврядування, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями незалежно від форм
власності, громадянами, а також у
міжнародних відносинах відповідно до
законодавства; звертається до суду
щодо визнання незаконними актів інших
органів місцевого самоврядування,
місцевих органів виконавчої влади,
підприємств, установ та організацій,
які обмежують права та інтереси
територіальної громади, а також
повноваження ради та її органів;
укладає від імені територіальної
громади, ради та її виконавчого
комітету договори відповідно до
законодавства, а з питань, віднесених
до виключної компетенції ради, подає їх
на затвердження відповідної ради.

Пунктом 43 частини 1 статті 26 ЗУ «Про
місцеве самоврядування» закріплено,
що виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються такі питання: затвердження
договорів, укладених сільським,
селищним, міським головою від імені
ради, з питань, віднесених до її
виключної компетенції.

В той же час, жоден з пунктів Додаткової
угоди від 05.03.2009р. не відноситься до
питань виключної компетенції ради, які
визначені ст.26 ЗУ «Про місцеве
самоврядування», а тому вона не повинна
була затверджуватись рішенням
селищної ради.

Правова природа домовленостей за
оспорюваною додатковою угодою
визначається виходячи із суті
договору на виконання соціального
замовлення від 02.08.2006р., при цьому зміст
правовідносин за нею полягає у
досягненні домовленостей у питанні
покриття витрат ФОП ОСОБА_1, як сторони
договору про спільну діяльність, на
будівництво газопроводу, що не може
суперечити закону та моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

Згідно із ч.ч.1-3 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ст.92 ЦК України (в
редакції станом на 05.03.2009р.) юридична
особа набуває цивільних прав та
обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону.
Порядок створення органів юридичної
особи встановлюється установчими
документами та законом. У випадках,
встановлених законом, юридична особа
може набувати цивільних прав та
обов'язків і здійснювати їх через своїх
учасників. Орган або особа, яка
відповідно до установчих документів
юридичної особи чи закону виступає від
її імені, зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень. У відносинах із третіми
особами обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження.

Згідно із роз'ясненнями, які містяться
у п.3.3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №11 від
29.05.2011р. «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» припис абзацу першого
частини третьої статті 92 ЦК України
зобов'язує орган або особу, яка
виступає від імені юридичної особи не
перевищувати своїх повноважень.
Водночас саме лише порушення даного
обов'язку не є підставою для визнання
недійсними правочинів, вчинених цими
органами (особами) від імені юридичної
особи з третіми особами, оскільки у
відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження (абзац
другий частини третьої статті 92 ЦК
України). Отже, позов про визнання
недійсним відповідного правочину може
бути задоволений у разі доведеності
юридичною особою (позивачем) у
господарському суді тієї обставини, що
її контрагент знав або повинен був
знати про наявні обмеження повноважень
представника цієї юридичної особи, але,
незважаючи на це, вчинив з ним
оспорюваний правочин (що не отримав
наступного схвалення особи, яку
представляють).

В цьому аспекті позовні вимоги
Арбузинської селищної ради не є
обґрунтованими, позаяк жодних доказів
та пояснень, що ФОП ОСОБА_1 при
укладанні оспорюваної додаткової
угоди знав або повинен був знати про
відсутність у селищного голови
повноважень на її укладання, матеріали
справи не містять.

Відповідач виконав зобов'язання за
договором на виконання соціального
замовлення від 02.08.2006р., підписаним
головою селищної ради, в якому в
загальному вигляді передбачалось
покриття його витрат на будівництво у
формі розрахунків з ним (п.3.1.7
договору).

Отже підстави вважати або передбачати,
що укладаючи додаткову угоду від
05.03.2009р. на предмет визначення порядку
покриття витрат ФОП ОСОБА_1 на
будівництво газопроводу селищний
голова діяв з перевищенням
повноважень, у відповідача відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
задоволення позовних вимог та
визнання недійсною додаткової угоди з
підстав перевищення селищним головою
своїх повноважень при укладанні
Додаткової угоди №1 від 05.03.2009р.

Стосовно інших мотивів, з яких позивач
вважає оспорювану угоду недійсною
(відсутність факту її реєстрації,
відсутність примірнику угоди у Ради, її
складання «заднім числом», тощо),
колегія суддів вважає ці доводи
безпредметними в контексті вимог про
визнання додаткової угоди недійсною у
зв'язку із порушенням ст.92 ЦК України
при її укладанні.

Поряд із цим, належних та допустимих
доказів її підробки наразі суду не
представлено.

Разом з цим, колегія суддів відзначає,
що питання пропуску позивачем строку
звернення до суду з позовом та
застосування відповідних наслідків,
судом апеляційної інстанції не
досліджується, оскільки за змістом
ст.ст.15, 16, 256, 257 ЦК України суд
застосовує позовну давність тільки у
разі встановлення порушення права та
висновку про наявність підстав для
захисту порушеного права, в той час як
апеляційною інстанцією встановлено
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог
Арбузинської селищної ради.

Доводи Арбузинської селищної ради на
обґрунтування заперечень проти
апеляційної скарги колегія суддів
відхиляє, оскільки вони у своїй
сукупності не спричиняють висновків,
зворотніх вищенаведеним.

На підставі вищевикладеного, суд
апеляційної інстанції скасовує
оскаржене рішення від 08.11.2013р. з
прийняттям нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог
Арбузинської селищної ради у повному
обсязі.

Витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги до
Державного бюджету України
покладаються на Арбузинську селищну
раду згідно зі ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101-105 ГПК України,
колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду
Миколаївської області скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Арбузинської селищної ради
до Державного бюджету України 573,50грн.
судового збору за розгляд апеляційної
скарги.

Постанова в порядку ст.105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складено
11.02.2014р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя
Бєляновський В.В.