КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2014 р.
справа№ 910/16688/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі:
Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача -
не з'явилися

відповідача - Яхнівська Г.С., Усов О.О.

Пантюк М.І., Бацан О.В.

розглянувши апеляційну скаргу
Державного територіально-галузевого
об`єднання «Південно-Західна
залізниця»

на рішення господарського суду м. Києва
від 16.10.2013 р.

у справі № 910/16688/13 (суддя - Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бехівський
гранітний кар`єр»

до Державного
територіально-галузевого об`єднання
«Південно-Західна залізниця»

про стягнення 2429567,17 грн. безпідставно
списаних коштів

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Бехівський
гранітний кар`єр» (далі - позивач)
звернулося з позовом до Державного
територіально-галузевого об`єднання
«Південно-Західна залізниця» (далі -
відповідач) про стягнення 2 429 567,17 грн.
безпідставно списаних коштів за
затримку вагонів на станції.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 16.10.2013 р. у справі № 910/16688/13 позовні
вимоги задоволено повністю. Стягнуто з
Державного територіально-галузевого
об`єднання «Південно-Західна
залізниця» на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Бехівський гранітний кар`єр»
безпідставно списаних коштів в розмірі
2 429 567,17 грн.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду м. Києва від 16.10.2013
р., Державне територіально-галузеве
об`єднання «Південно-Західна
залізниця» подало апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення
місцевого господарського суду та
прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції порушено норми
матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу
відповідач зазначає, що грошові кошти у
сумі 2 429 567,17 грн. було законно списано у
зв'язку із затримкою з вини ТОВ
«Бехівський гранітний кар'єр» порожніх
власних вагонів на підходах до станції
призначення на підставі належним чином
оформлених актів про затримку вагонів.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 05.12.2013 р.,
визначено наступну колегію суддів:
головуючий суддя - Буравльов С.І., судді
- Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 05.12.2013 р.
порушено апеляційне провадження у
справі № 910/16688/13, а розгляд справи
призначено на 14.01.2014 р.

14.01.2014 р. в судовому засіданні було
оголошено перерву до 30.01.2014 р.

28.01.2014 р. від позивача надійшло
клопотання про розгляд справи без його
участі у зв'язку з хворобою
повноважного представника та
неможливістю забезпечити явку іншого
представника.

Вказане клопотання задоволено судом.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
відповідача, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

17.11.2010 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Бехівський
гранітний кар`єр» (далі -
вантажовласник) та Державним
територіально-галузевим об`єднанням
«Південно-Західна залізниця» (далі -
залізниця) було укладено договір № 120
про організацію перевезень вантажів і
проведення розрахунків за перевезення
за надані залізницею послуги (далі -
договір).

Відповідно до п. 1.1 договору предметом
цього договору є надання залізницею
вантажовласнику послуг, пов'язаних з
перевезенням вантажів та проведенням
розрахунків за ці послуги.

Згідно з п. 2.2.1 договору залізниця
зобов'язана для централізованих
розрахунків відкрити вантажовласнику
особовий рахунок.

Як передбачено п. 3.1 договору,
вантажовласник здійснює попередню
оплату залізниці шляхом перерахування
коштів на рахунок № 04 в АБ
«Експрес-Банк», МФО 322959, код 04713033,
одержувач: ЄТехПД ДТГО
«Південно-західна залізниця». Одержані
кошти залізниця зараховує на особовий
рахунок вантажовласника. Послуги
вантажовласнику за цим договором
надаються за умови наявності коштів на
його особовому рахунку.

Договір набуває чинності з дати його
підписання сторонами і діє 3 роки (п. 7.1
договору).

Як передбачено ст. 909 ЦК України, за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачу), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч. 5 ст. 306 ГК України
загальні умови перевезення вантажів, а
також особливі умови перевезення
окремих видів вантажів (вибухових
речовин, зброї, отруйних,
легкозаймистих, радіоактивних та інших
небезпечних речовин тощо) визначаються
Господарським кодексом і виданими
відповідно до нього транспортними
кодексами, транспортними статутами та
іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 2 Статуту залізниць України,
затвердженого Постановою Кабінету
міністрів України від 06.04.1998 р. № 457
(далі - Статут залізниць) вказаний
Статут визначає обов'язки, права і
відповідальність залізниць, а також
підприємств, організацій, установ і
громадян, які користуються залізничним
транспортом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 119 Статуту
залізниць за користування вагонами і
контейнерами залізниці
вантажовідправниками,
вантажоодержувачами, власниками,
під'їзних колій, портами,
організаціями, установами, громадянами
- суб'єктами-підприємницької
діяльності вноситься плата. Порядок
визначення плати за користування
вагонами (контейнерами) та звільнення
вантажовідправника від зазначеної
плати у разі затримки забирання
вагонів (контейнерів), що виникла з вини
залізниці, встановлюється Правилами.
Плата за користування вагонами і
контейнерами залізниці сплачується
вантажовідправниками,
вантажоодержувачами, власниками
під'їзних колій, портами,
організаціями, установами, громадянами
- суб'єктами підприємницької
діяльності за час затримки вагонів на
станціях призначення і підходах до них
в очікуванні подання їх під
вивантаження, перевантаження з причин,
що залежать від вантажоодержувача,
власника залізничної під'їзної колії,
порту, підприємства.

Відповідно до п. 8 Правил користування
вагонами і контейнерами, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 25.02.1999 р. № 113, у разі
затримки вагонів на станції з причин,
які залежать від вантажовласника,
складається акт загальної форми, який
підписується представниками станції і
вантажовласника. В акті зазначається
час початку та закінчення затримки
вагонів та їх номери.

Згідно з п. 3 вказаних Правил облік часу
користування вагонами і контейнерами
та нарахування плати за користування
ними провадиться на станціях
відправлення та призначення за
Відомістю плати за користування
вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за
користування контейнерами форми ГУ-46к,
які складаються на підставі Пам'яток
про подавання/забирання вагонів форми
ГУ-45, Пам'яток про видачу/приймання
контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення
про закінчення вантажних операцій з
вагонами, Актів про затримку вагонів
форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.

Облік затриманих на підходах вагонів
здійснюється станцією, на якій вони
простоюють, на підставі акта про
затримку вагонів, що складається
станцією. Усі дані, вказані в цьому
акті, передаються станцією у
«Повідомленні про затримку вагонів» до
інформаційно-обчислювального центру
залізниці та на станцію призначення.
Акт про затримку вагонів складається у
трьох екземплярах - один залишається на
станції затримки і два додаються до
перевізних документів. Станція
призначення інформує вантажовласника
про затримку вагонів з його вини,
передаючи йому копію Повідомлення про
затримку вагонів не пізніше двох годин
після його отримання (п. 10 Правил
користування вагонами і контейнерами).

Відповідно до ч. 2 п. 12 Правил
користування вагонами і контейнерами
причини, які є підставою для
нарахування плати за користування
вагонами в разі затримки їх на підходах
до припортових станцій призначення,
зазначаються в актах про затримку
вагонів.

Отже затримка вагонів і контейнерів з
вини вантажовласника на підходах до
станції призначення повинна бути
оформлена актом про затримку вагонів
форми ГУ-23а, що складається станцією
затримки вагонів та підписується
представниками станції і
вантажовласника. Усі дані, вказані в
цьому акті, передаються станцією у
«Повідомленні про затримку вагонів» на
станцію призначення, яка повинна
інформувати вантажовласника про
затримку вагонів з його вини шляхом
вручення копії вказаного повідомлення.

Встановлено, що у період з 01.01.2013 р. по
10.04.2013 р., відповідачем було складено
акти про затримку вагонів форми ГУ-23а.

На підставі вказаних актів
відповідачем було списано з особового
рахунку позивача 2 429 567,17 грн. з яких,
плата за користування вагонами - 2 287 221,90
грн. та збір за зберігання вагонів - 142
345,27 грн. на станції призначення
Сокорики.

Проте, в порушення п. 8 Правил
користування вагонами і контейнерами,
акти про затримку вагонів були
підписані тільки представниками
відповідача. Як вбачається з копій
вказаних актів, наявних у матеріалах
справи, підписи представників ТОВ
«Бехівський гранітний кар`єр» на них
відсутні.

Крім того, з повідомлень про затримку
вагонів не вбачається якою саме
юридичною особою було отримано вказані
повідомлення, оскільки вони містять
лише прізвища осіб та не містять їх
посад.

Таким чином, акти про затримку вагонів
та повідомлення про затримку вагонів,
які начебто надходили на адресу
позивача на станцію призначення
Сокорики для завантаження та які стали
підставою для списання коштів з
позивача, було складено з порушенням
Правил користування вагонами, оскільки
вказані акти не містять підписів
представників вантажовласника, а
повідомлення містять неповну
інформацію про одержувача.

Статтею 129 Статуту залізниць
передбачені обставини, які можуть бути
підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення, що
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць. Так, залізниця
зобов'язана скласти комерційний акт,
якщо вона сама виявила зазначені вище
обставини або якщо про існування хоча б
однієї з них заявив одержувач або
відправник вантажу, багажу чи
вантажобагажу. В усіх інших випадках
обставини, що виникли в процесі
перевезення вантажу, багажу і
вантажобагажу і які можуть бути
підставою для матеріальної
відповідальності, оформляються актами
загальної форми. Порядок складання
комерційних актів та актів загальної
форми встановлюється Правилами.

Відповідно до п. 5.10 роз'яснення
президії Вищого господарського суду
України № 04-5/225 від 29.09.2008 р. «Про
внесення змін і доповнень до
роз'яснення президії Вищого
господарського суду України від 29.05.2002
р. № 04-5/601 «Про деякі питання практики
вирішення спорів, що виникають з
перевезення вантажів залізницею» у
разі затримки вагонів на станції
призначення з причин, які залежать від
вантажовласника, залізниця складає акт
загальної форми ГУ-23, який підписується
представниками станції і
вантажовласника. В акті вказується час
початку та закінчення затримки вагонів
і їх номери.

Затримка вагонів і контейнерів з вини
вантажовласника на підходах до станції
призначення оформляється наказом
залізниці, актом про затримку вагонів
форми ГУ-23а, що складається станцією
затримки вагонів і підписується
особами, які беруть участь у
засвідченні обставин, що стали
підставою для складання актів, але не
менше як двома особами відповідно до
пункту 3 Правил складання актів. Усі
данні, вказані в цьому акті,
передаються станцією у «Повідомленні
про затримку вагонів» на станцію
призначення, яка повинна інформувати
вантажовласника про затримку вагонів з
його вини шляхом вручення копії такого
«Повідомлення…» не пізніше двох годин
після його отримання станцією
призначення. У вирішенні спорів про
стягнення з вантажовласника плати за
користування вагонами у випадку
затримки вагонів і контейнерів на
підходах до стації призначення судам
належить перевіряти дотримання
залізницями цього порядку.

Враховуючи вищевикладене, вказані
односторонні акти про затримку вагонів
не можуть вважатись належним доказом
та підставою для нарахування, списання
відповідачем плати за користування
вагонами та їх зберігання, оскільки
підставою для матеріальної
відповідальності вантажовідправника
чи вантажоодержувача у вигляді плати
за користування вагонами можуть бути
тільки акти загальної форми, складені
та підписані представниками станції і
вантажовласника.

Також однією з підстав для складання
актів загальної форми ГУ-23 є затримка
вагонів на станції призначення з
причин, які залежать від
вантажовласника.

Однак в матеріалах справи відсутні
належні докази того, що затримка
вагонів відбулась саме з причин, які
залежали від позивача або з його вини.

Враховуючи викладене, колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що грошові кошти у
сумі 2 429 567,17 грн. було списано
відповідачем з особового рахунку
позивача без належних правових
підстав.

Стосовно клопотання відповідача про
застосування строків позовної
давності, заявленого у суді першої
інстанції, судова колегія зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 315 ГК України та ст.
136 Статуту залізниць України для
пред'явлення перевізником до
вантажовідправників та
вантажоодержувачів позовів, що
випливають з перевезення,
встановлюється шестимісячний строк.

З врахуванням вказаних норм
законодавства, позови до залізниць
можуть бути подані у шестимісячний
строк, який обчислюється відповідно до
ст. 134 Статуту залізниць України, тобто
з дня встановлення обставин, що
спричинили заявлення позову (складання
комерційного акта, акта загальної
форми, списання коштів з особового
рахунку).

Вказана правова позиція також
підтримана і президією Вищого
господарського суду України у
роз'ясненні № 04-5/225 від 29.09.2008 р. «Про
деякі питання практики вирішення
спорів, що виникають з перевезення
вантажів залізницею».

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем було списано з особового
рахунку позивача грошові кошти за
період з 01.01.2013 р. по 10.04.2013 р.

Оскільки ТОВ «Бехівський гранітний
кар'єр» звернувся до суду з позовною
заявою у серпні 2013 року, колегія вважає
її поданою в межах строку позовної
давності, враховуючи те, коли позивач
дізнався про своє порушене право.

За таких обставин, судова колегія
погоджується з висновком місцевого
суду про те, що позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бехівський
гранітний кар'єр» є обґрунтованими,
документально підтвердженими та
такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги наведеного
не спростовують та відхиляються
колегією суддів як необґрунтовані.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що рішення
Господарського суду м. Києва від 16.10.2013
р. прийнято з повним та всебічним
дослідженням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга відповідача
задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
ГПК України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного
територіально-галузевого об`єднання
«Південно-Західна залізниця» залишити
без задоволення, рішення
господарського суду м. Києва від 16.10.2013
р. у справі № 910/16688/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/16688/13 повернути
до господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя
С.І. Буравльов

Судді
В.В. Андрієнко

В.В. Шапран