ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.02.2014
Справа № 905/3242/13

Господарський суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Осадчої
А.М.

за участю секретаря

судового засідання

(помічника судді)
Смелянцевої К.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду матеріали
справи

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Завод підйомних
машин і металоконструкцій» м.Запоріжжя

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства
"Енергомашспецсталь" м.Краматорськ

про стягнення 197 453,27грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: Никитюк О.П. за
довіреністю від 12.12.2013 року,

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПРАВИ:

30.04.2013року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Завод підйомних
машин і металоконструкцій» м.Запоріжжя
(далі - ТОВ «ЗПММ») звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енергомашспецсталь"
м.Краматорськ з вимогами про стягнення
197 453,27грн., у тому числі заборгованості
в сумі 169578грн.00коп., 3%річних в сумі
4655грн.26коп., пені в сумі 26620грн.35коп.

Ухвалою господарського суду від
04.05.2013року за вказаним позовом порушено
провадження по справі №905/3242/13.

03.06.2013року до початку розгляду справи
№905/3242/13 по суті Публічне акціонерне
товариство "Енергомашспецсталь" подало
до суду зустрічну позовну заяву до ТОВ
«ЗПММ» про визнання угоди недійсною.

Ухвалою суду від 04.06.2013р. на підставі
ст.24 Господарського кодексу України
(далі - ГПК України) за клопотанням
позивача здійснено заміну відповідача
- Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енергомашспецсталь"
на Публічне акціонерного товариства
"Енергомашспецсталь"(далі - ПАТ
«Енергомашспецсталь»).

Ухвалою від 04.06.2013року суд повернув
зустрічну позовну заяву ПАТ
"Енергомашспецсталь" на підставі п.п.4, 6
ч.1 ст.63, ст.86 Господарського
процесуального кодексу України.

Ухвалою суд від 06.06.2013р. провадження по
справі зупинено до розгляду
апеляційної скарги на ухвалу суду від
04.06.2013року та повернення матеріалів
справи до господарського суду
Донецької області.

Донецький апеляційний господарський
суд ухвалою від 12.06.2013р. повернув
апеляційну скаргу ПАТ
"Енергомашспецсталь" без розгляду.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 15.07.2013р. касаційна скарга
ПАТ "Енергомашспецсталь" на ухвалу суду
апеляційної інстанції від 12.06.2013р.
повернута скаржникові без розгляду, а
матеріали справи на адресу суду першої
інстанції.

Ухвалою від 02.09.2013року господарський
суд Донецької області поновив
провадження у справі №905/3242/13.

17.09.2013р. суд ухвалою зупинив
провадження у справі №905/3242/13 до
закінчення розгляду справи №905/6425/13.

Після усунення обставин, що зумовили
зупинення провадження у справі,
ухвалою суду від 22.01.2014року провадження
у справі поновлено на підставі ч.ч.3, 4
ст.79 ГПК України.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог, позивач посилається на те, що на
підставі укладеного договору підряду
№1174 від 14.09.2010року позивачем належним
чином виконані роботи з ремонту
мостового крану, між сторонами
договору підписано відповідний акт №43
виконаних робіт від 28.05.2012року на
загальну суму 565260грн.00коп., відповідач
здійснив часткову оплату вартості
виконаних робіт на суму 395682грн.00коп.,
однак, у порушення умов договору інша
частина вартості виконаних робіт на
суму 169578грн.00коп. відповідачем не
оплачена, що стало підставою для
звернення до суду з позовом.

На підтвердження зазначених у позові
обставин позивач надав суду належним
чином засвідчені копії: договору на
виконання робіт №1174 від 14.09.2010року,
додатку №1 до договору, розподільчої
відомості, акту №43 виконаних робіт від
28.05.2012року, акту звірки №11 від
01.11.2012року, листа №4731 від 12.11.2012року,
доказів його направлення, платіжних
доручень №59351 від 25.03.2011року, №36387 від
05.05.2011року, правовстановлюючих
документів позивача.

Нормативно свої вимоги позивач
обґрунтовує статтями 549, 611,
625Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), статтями 180, 193, 224, 230
Господарського кодексу України (далі -
ГК України), статтями 1,2, 12, 54 ГПК
України.

У письмових поясненнях, які надані суду
04.06.2013року, 01.10.2013року, позивач вказує,
що паспорт крану згідно Правил будови і
безпечної експлуатації
вантажопідйомних кранів НПАОП 0.00-1.01-07
П.5.2.7, в якому містяться дані щодо
модернізації крану, знаходиться у
відповідача, що унеможливлює надання
копії документу позивачем, строк
виконання робіт визначає як 13.09.2011року,
строк дії договору згідно п.10.3
договору вважає продовженим, оскільки
Замовник не виконав умови останнього.

ТОВ «ЗПММ» 09.08.2013року через канцелярію
звернулось до суду з заявою від 05.08.2013
року про забезпечення позову шляхом
накладання арешту на майно та грошові
кошти ПАТ "Енергомашспецсталь".

05.02.2014 року від позивача надійшло
клопотання, в якому просить суд не
розглядати заяву позивача про
забезпечення позову від 05.08.2013 року.

04.02.2014 року позивач звернувся до суду
із заявою №5747 від 29.01.2014 року про
забезпечення позову шляхом накладання
арешту на кошти відповідача.

Уповноважений представник позивача у
судовому засіданні 06.02.2014року подав
письмове клопотання, в якому просив суд
заяву №5747 від 29.01.2014 року про
забезпечення позову залишити без
розгляду.

З огляду на викладене, суд прийшов до
висновку залишити без розгляду по суті
заяви б/н від 05.08.2013 року, №5747 від 29.01.2014
року про забезпечення позову.

03.02.2014року від позивача надійшло
клопотання про відшкодування судових
витрат, а саме, судового збору в сумі
3729,29грн., витрат на оплату послуг
адвоката в сумі 2800,00грн., витрат
пов'язаних з явкою представників у
судове засідання в сумі 895,31грн.

04.02.2014 року позивач подав суду заяву про
зменшення позовних вимог, в якій
просить стягнути з відповідача
186484,69грн., у тому числі, 169578,00грн. - боргу,
12683,50грн. - пені, 4223,19грн. - 3%річних.
Докази направлення вказаної заяви
надані у судовому засіданні 06.02.2014року.
За наслідками зменшення позовних вимог
позивач заявою просить суд повернути
суму судового збору, що є надлишково
сплаченим.

З огляду на дотримання позивачем вимог
ст. 22 ГПК України суд приймає заяву про
зменшення позовних вимог, остаточно
розглядає позовні вимоги щодо
стягнення 186484,69грн., у тому числі,
169578,00грн. - боргу, 12683,50грн. - пені,
4223,19грн. - 3%річних.

У судовому засіданні 06.02.2014року
представник позивача підтримав
позовні вимоги з урахуванням заяви про
зменшення, в обґрунтування яких
послався на обставини, викладені у
позовній заяві та наступних письмових
поясненнях до неї.

У судове засідання 06.02.2014року
представник відповідача не з'явився,
про час місце судового засідання
повідомлений належним чином.

Суд вважає за можливе розглянути спір в
порядку ст. 75 ГПК України за наявними в
справі матеріалами, оскільки їх цілком
достатньо для правильної юридичної
кваліфікації спірних правовідносин, а
відсутність належним чином
повідомленого представника
відповідача та ненадання відповідачем
певних документів у світлі приписів
ст.ст. 4-3, 22, 33 та 77 цього Кодексу
істотним чином не впливають на таку
кваліфікацію і не можуть вважатися
належною підставою для подальшого
відкладання розгляду справи,
відповідачеві судом надано достатньо
часу для формування і доведення до
відома суду своєї позиції по суті
заявлених вимог з наданням
підтверджуючих доказів (у разі
наявності).

Відповідно до положень статті 811
ГПК України судом складено протокол,
який долучено до матеріалів справи. З
клопотаннями про здійснення фіксації
судового процесу за допомогою
технічних засобів представники сторін
до суду не звертались.

Дослідивши представлені позивачем в
порядку статті 43 ГПК України докази,
вислухавши представника позивача,
вивчивши матеріали справи, суд у межах
заявлених позовних вимог встановив
наступне.

Згідно вимогам частин 1 і 2 статті
837 ЦК України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

14.09.2010р. між Відкритим
акціонерним товариством
«Енергомашспецсталь» (Замовник) та ТОВ
«ЗПММ» (Виконавець) підписаний договір
на виконання робіт №1174, за умовами
якого Замовник зобов'язується
поставити Виконавцю обладнання в
асортименті та кількості, зазначеними
у Додатку №1 (роздільча відомість), який
є невід'ємною частиною цього договору,
Виконавець - виконати реконструкцію
крана мостового 100/20+20т, инв. №19207 в КПЦ-1,
в тому числі і механічної частини, а
Замовник - прийняти виконані роботи та
оплатити їх ціну на умовах, обумовлених
цим договором (пункт 1.1 договору).

Відповідно до Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011року «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» сама лише зміна
найменування юридичної особи не
означає її реорганізації, якщо при
цьому не змінюється
організаційно-правова форма даної
особи. Зміна типу акціонерного
товариства з приватного на публічне не
є його реорганізацією (стаття 5 Закону
України "Про акціонерні товариства").

Внаслідок викладеного, суд вважає
стороною договору ПАТ
"Енергомашспецсталь".

Договір підписано уповноваженими
представниками сторін, підписи
представників сторін скріплені
печатками підприємств.

Відповідно до ст.124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Згідно із ст.4-5 ГПК України
господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов'язкових до виконання на усій
території України рішень, ухвал,
постанов.

Це положення узгоджується із
міжнародною Конвенцією про захист прав
і основних свобод людини, до якої
Україна приєдналась у 1997 році, а відтак,
у відповідності із ст.10 ЦК України
норми цієї Конвенції є частиною
національного цивільного
законодавства України з пріоритетом
саме норм Конвенції, згідно з якою
одним із основних елементів права є
принцип правової впевненості, який
серед іншого передбачає, що в
будь-якому спорі рішення суду, яке
набрало законної сили, не може бути
поставлено під сумнів.

Згідно з рішенням Європейського суду з
прав людини від 25.07.2002р. по справі
"Совтрансавто-Холдинг" проти України"
(заява №48553/99) визначено, що одним із
елементів верховенства права є принцип
правової впевненості, який серед
іншого передбачає, що у будь-якому
спорі рішення суду, яке вступило в
законну силу, не може бути поставлено
під сумнів.

Відповідно до ст.35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Рішенням господарського суду
Донецької області у справі №905/6425/13 від
07.11.2013р., яке набрало законної сили за
наслідками винесення Донецьким
апеляційним господарським судом
постанови від 10.12.2013року, відмовлено
ПАТ "Енергомашспецсталь" у задоволенні
позовних вимог про визнання недійсним
договору на виконання робіт №1174 від
14.09.2010р., встановлено дійсність
вказаного договору.

Строк дії договору встановлено
сторонами у розділі 10 договору, а саме:
набуває чинності з моменту його
підписання та діє до 31.12.2011р. У разі
невиконання сторонами своїх
зобов'язань за договором, договір
вважається пролонгованим на строк до
моменту кінцевого виконання сторонами
своїх зобов'язань. (п.п.10.1,10.2 договору).

З огляду на невиконання відповідачем
умов договору, суд вважає, що
застосуванню підлягає п. 10.2 договору,
відповідно договір діє до моменту
кінцевого виконання сторонами своїх
зобов'язань.

Орієнтовна сума цього договору складає
565260,00грн. з ПДВ (пункт 2.3 договору).

Строк виконання робіт визначено у п.3.1
договору, а саме, зазначено, що останній
вказаний у Додатку №1.

Сторонами підписано додаток№1 до
договору, де визначено найменування
обладнання, обсяги робіт, їх вартість,
строк виконання робіт, умови оплати.
Зокрема, згідно п.2 останнього строк
виконання робіт складає 90 робочих днів
після отримання авансового платежу, з
правом дострокового закінчення робіт
та виконання зобов'язань п.9.4 та п.9.5
вказаного договору.

Пунктом 3.2. договору сторони визначили,
що обладнання для виконання робіт
Виконавцю передається актами
приймання-передачі, підписаними
повноважними представниками сторін на
підставі довіреності, оформленої в
установленому діючим законодавством
Україні порядку. Замовник має право на
здійснення перевірки якості виконаних
робіт (пункт 3.3. договору).

Відповідно до п. 5.3 договору,
електрообладнання на кран 100/20 т. с. зав.
№463, інв. №19207 буде встановлено
компанії "Сіменс" (Германія), а
джойстики - компанії Герман (Германія).
Виконавець на обладнання, що
поставляється надає сертифікат якості
або технічні паспорти.

За результатами виконаних робіт
сторонами підписуються акти виконаних
робіт (пункт 3.5. договору).

Сторонами підписаний акт №43 виконаних
робіт від 28.05.2012року на загальну суму
565260грн.00коп.

Вищезазначений акт містить посилання
на договір №1174 від 14.09.2010р., що
беззаперечно свідчить про виконання
робіт, зазначених в акті, на підставі
вказаного договору. Крім того, у даному
акті визначено перелік виконаних
робіт, найменування, інвентарний №
крану тощо, що відповідає умовам п.1.1
договору.

Акт підписано уповноваженими
представниками сторін за відсутності
заперечень стосовно обсягу виконаних
робіт або їх якості, скріплено
печатками підприємств. Безпосередньо
в тексті акту зазначено, що претензії
до якості, строкам та обсягу,
обладнанню, що поставляється, та
виконаним роботам у відповідача
відсутні.

Відповідач не надав суду доказів на
підтвердження виявлення недоліків у
виконанні робіт у подальшому.

Виходячи з викладеного, підписаний
сторонами акт є належним та допустимим
доказом факту виконання позивачем
прийнятих на себе зобов'язань за
договором.

Договір, як визначено в статті 629 ЦК
України, є обов'язковим до виконання
сторонами.

У статті 526 ЦК України зазначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі статтею 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутністю конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (стаття 525 ЦК
України).

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч.1 ст.854 ЦК України, якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи
або окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної
здачі роботи за умови, що роботу
виконано належним чином і в погоджений
строк або, за згодою замовника, -
достроково.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що
строк та порядок оплати виконаних
робіт зазначено у Додатку №1.

Умови оплати визначені сторонами у п.2
вказаного Додатку та передбачають, що
авансовий платіж - 70% від загальної
вартості контракту сплачується
Замовником протягом 5 -ти банківських
днів з моменту підписання даного
договору, проміжний платіж - 20% від
загальної суми контракту сплачується
Замовником протягом 5-ти банківських
днів з моменту підписання акту
виконаних робіт, кінцевий платіж - 10%
від загальної вартості суми контракту
сплачується Замовником протягом 5-ти
банківських днів з дати перереєстрації
крану, але не пізніше 30 днів з моменту
підписання акту виконаних робіт.

Як виходить з платіжних доручень №59351
від 25.03.2011року, №36387 від 05.05.2011року,
відповідач з посиланням на умови
договору в якості попередньої оплати
здійснив оплату на суму 395682грн.00коп.
Також про факт оплати означеної суми
сторони зазначили в акті №43 виконаних
робіт від 28.05.2012року, визначивши, що
сума, яку відповідачу належить
оплатити складає 169578грн.00коп.

З огляду на п.2 Додатку №1 до договору
оплата суми 169578грн.00коп. повинна бути
здійснена у наступному порядку:

- 20% від загальної суми контракту -
113052грн.00коп. - протягом 5-ти банківських
днів з моменту підписання акту
виконаних робіт, тобто, до 04.06.2012року
включно;

- 10% від загальної вартості суми
контракту - 56526грн.00коп.- протягом 5-ти
банківських днів з дати перереєстрації
крану, але не пізніше 30 днів з моменту
підписання акту виконаних робіт, з
огляду на відсутність доказів щодо
дати перереєстрації крану, у строк
27.06.2012року включно.

У визначеному договором порядку, що
визначений вище, відповідач вартість
виконаних робіт не сплатив.

01.11.2012року сторонами у справі підписано
акт №11 звірки взаємних розрахунків,
згідно якого заборгованість
відповідача складає 169578грн.00коп.

Позивач звертався до відповідача з
листом №4731 від 12.11.2012року, докази
направлення якого на адресу
відповідача містяться в матеріалах
справи, однак відповідь на лист не
надана, заборгованість сплачена не
була.

Відповідач під час розгляду справи не
надав суду належних та допустимих
доказів на підтвердження оплати
заборгованості в сумі 169578грн.00коп.

Матеріалами справи доведено факт
виконання позивачем своїх зобов'язань
у відповідності до умов договору на
виконання робіт №1174 від 14.09.2010р., строк
виконання зобов'язання відповідача на
момент звернення з позовом настав, тому
відповідач зобов'язаний здійснити
оплату вартості виконаних робіт на
суму 169578грн.00коп., тоді як, матеріали
справи не містять доказів у
підтвердження оплати відповідачем
суми заборгованості 169578грн.00коп.
Відповідно ПАТ «Енергомашспецсталь» в
односторонньому порядку порушено
взяті на себе зобов'язання за спірним
договором в частині оплати вартості
виконаних робіт.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що
позовні вимоги про стягнення
заборгованості в сумі 169578грн.00коп.
повністю доведені позивачем та
обґрунтовані матеріалами справи, а
тому підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача на підставі ст.625 ЦК
України 3%річних в сумі 4223грн.19коп. за
період з 28.06.2012року по 28.04.2013року.

Зі змісту статті 625 ЦК України випливає,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми
боргу за грошовим зобов'язанням з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, а так само 3% річних з
простроченої суми, здійснюється
незалежно від тієї обставини, чи був
передбачений договором відповідний
захід відповідальності та незалежно
від вини відповідача, оскільки
неможливість виконання грошового
зобов'язання не звільняє від його
виконання.

Враховуючи, що матеріалами справи
підтверджено прострочення виконання
відповідачем свого грошового
зобов'язання, позивач мав підстави для
нарахування вказаних сум.

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок 3% річних, суд дійшов
висновку, що за вказаний позивачем
період сума 3% річних, нарахована на
заборгованість у розмірі 169578грн.00коп.
складає 4243грн.94коп., тобто, є більшою,
ніж заявлено до стягнення позивачем, з
огляду на що, вбачаючи, що підстави для
виходу за межі позовних вимог згідно
ст. 83 ГПК України відсутні, суд
задовольняє позовні вимоги в цій
частині в сумі 4223грн.19коп. в межах
заявлених позовних вимог.

Статтею 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Штрафними санкціями, згідно зі ст. 230
Господарського кодексу України,
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 4 ст. 231 Господарського
кодексу України, у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором.

Як встановлено ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є вид неустойки,
що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно п.6.7 договору у разі неоплати
виконаних робіт у строк, встановлений
за договором, Замовник сплачує
Виконавцю пеню у розмірі 0,5% вартості
виконаних та неоплачених робіт за
кожний день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ
України.

Даний пункт договору повністю
відповідає приписам Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" в
частині обмеження пені розміром, що не
перевищує подвійної облікової ставки
Національного банку України.

Здійснивши згідно заяви про зменшення
позовних вимог розрахунок пені за
період з 28.06.2012року по 28.12.2012року на
суму 169578грн.00коп., позивач просить
стягнути з відповідача суму пені
12683грн.50коп.

Однак, при здійсненні вказаного
розрахунку позивач не врахував приписи
п.6 ст. 232 ГК України, яка передбачає, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Виходячи зі змісту зазначеної норми,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

В даному випадку умовами договору не
передбачено інші умови нарахування
пені.

Таким чином, виходячи з зазначеного
вище порядку оплати вартості робіт з
договором та строків оплати, позивач
мав право на нарахування пені на суму
113052грн.00коп.( 20% від загальної суми
контракту) за період з 05.06.2012року по
05.12.2012року, а на суму 56526грн.00коп. (10% від
загальної вартості суми контракту) - за
період з 28.06.2012року по 28.12.2012року.

Відповідно, позивачем перевищено
встановлений законом строк
нарахування пені щодо суми
113052грн.00коп., строк нарахування суд
вважає обмеженим 05.12.2012року.

З урахуванням викладеного, розмір пені,
який є вірним, складає 11652грн.70коп., в
цій частині позовні вимоги щодо
стягнення пені задовольняються, в
іншій частині відмовляється як у
заявлених безпідставно.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ЗПММ»
до ПАТ «Енергомашспецсталь»
підлягають задоволенню частково,
зокрема, стягуються заборгованість в
сумі 169578грн.00коп., 3%річних в сумі
4223грн.19коп., пеня в сумі 11652грн.70коп., у
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Щодо заяви відповідача про
відшкодування за рахунок відповідача
витрат, пов'язаних із оплатою послуг
адвоката в сумі 2800грн. в якості
судових, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.44 ГПК України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов`язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно статті 48 ГПК України, витрати, що
підлягають сплаті за послуги адвоката,
визначаються у порядку, встановленому
Законом України «Про адвокатуру».

Відповідно до п.6.3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України",
витрати позивачів та відповідачів,
третіх осіб, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49
ГПК.

Вимоги до особи, яка вправі займатися
адвокатською діяльністю наведені у
Законі України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність», яким
визначено, що адвокатом може бути
фізична особа, яка має повну вищу
юридичну освіту, володіє державною
мовою, має стаж роботи в галузі права не
менше двох років, склала
кваліфікаційний іспит, пройшла
стажування (крім випадків,
встановлених цим Законом), склала
присягу адвоката України та отримала
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю.

Статтею 30 Закону визначено, що гонорар
є формою винагороди адвоката за
здійснення захисту, представництва та
надання інших видів правової допомоги
клієнту. Порядок обчислення гонорару
(фіксований розмір, погодинна оплата),
підстави для зміни розміру гонорару,
порядок його сплати, умови повернення
тощо визначаються в договорі про
надання правової допомоги. При
встановленні розміру гонорару
враховуються складність справи,
кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час.

Матеріали справи свідчать, що
11.12.2013року між ТОВ «ЗПММ» ( Клієнт) та
адвокатом Никитюк О.П. (Адвокат)
укладено договір про надання правової
допомоги щодо ведення справи в
господарському суді, за умовами якого
Адвокат приймає на себе зобов'язання
надати правову допомогу Клієнту щодо
ведення справи №905/3242/13 в
господарському суді Донецької області
за позовом ТОВ «ЗПММ» до ПАТ
"Енергомашспецсталь" про стягнення
суми заборгованості та інших сум за
неналежне виконання умов договору
підряду №1174 від 14.09.2010року, в т.ч.,
надання правової інформації,
консультацій і роз'яснень з правових
питань виконавчому органу юридичної
особи; складання заяв, скарг,
процесуальних та інших документів
правового характеру; за окремими
дорученнями безпосереднє
представництво інтересів у суді під
час здійснення господарського
судочинства (з видачею довіреності, в
якій зазначаються повноваження
адвоката як представника).

Як вбачається з актів виконаних робіт
від 30.12.2013року та 30.01.2014року, які
свідчать про обсяг наданих адвокатом
послуг, адвокатом Никитюк О.П. надана
позивачу правова допомога щодо ведення
справи в господарському суді, а саме:
надані консультації і роз'яснення з
правових питань; підготовлено письмові
заяви та клопотання у кількості 9 шт.,
представлялись інтереси у суді під час
здійснення господарського
судочинства, всього на загальну суму
2800грн.

Позивачем платіжними дорученнями №858
від 26.12.2013р. та №61 від 29.01.2014р. з
посиланням на умови договору сплачено
Адвокату суму 2800грн.

Вирішуючи питання про розподіл витрат,
які підлягають сплаті за послуги
адвоката, господарський суд має
враховувати, що розмір відшкодування
названих витрат не повинен бути
неспіврозмірним, тобто явно завищеним.
За таких обставин суд з урахуванням
матеріалів конкретної справи, зокрема,
ціни позову може обмежити цей розмір з
огляду на розумну необхідність судових
витрат для даної справи.

У визначенні розумно необхідного
розміру сум, які підлягають сплаті за
послуги адвоката, можуть братися до
уваги, зокрема: встановлені
нормативно-правовими актами норми
видатків на службові відрядження (якщо
їх установлено); вартість економних
транспортних послуг; час, який міг би
витратити на підготовку матеріалів
кваліфікований фахівець; вартість
оплати відповідних послуг адвокатів,
яка склалася в країні або в регіоні;
наявні відомості органів статистики
або інших органів про ціни на ринку
юридичних послуг; тривалість розгляду
і складність справи тощо. Докази, які
підтверджують розумність витрат на
оплату послуг адвоката, повинна
подавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат.

Визначаючи необхідний розмір судових
витрат для даної справи, суд приймає до
уваги наступні фактори в їх
сукупності: ціну первісного позову, яка
складає 186484грн.69коп.; відсутність
складності та новизни правових питань,
що стосуються доручення; відсутність
необхідності великого досвіду для його
успішного завершення; тривалість
розгляду справи; кількість судових
засідань, в яких адвокат приймав участь
(одне); кількість підготовлених
письмових пояснень та їх вплив на
результат судового спору.

За таких обставин, суд зменшує розмір
відшкодування витрат на послуги
адвоката з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи до 1500грн.00коп.

Також позивач просить стягнути з
відповідача в якості судових витрати,
пов'язані з явкою представників у
судові засідання у сумі 895грн.31коп. В
обґрунтування своїх вимог надає накази
№09/09/13 від 17.09.2013року, №30/01/14 від
30.01.2014року "Про направлення робітників
у відрядження", подорожній лист
службового легкового автомобілю №019199
від 17.09.2013року, списання бензину за
вересень 2013р., чеки на придбання
бензину №6679 від 16.09.201року,№6925 від
17.09.2013року, №9522 від 29.01.2014року.

До інших витрат у розумінні статті 44
Господарського процесуального кодексу
України відносяться, зокрема, суми,
витрати сторін та інших учасників
судового процесу, пов'язані з явкою їх
або їхніх представників у засідання
господарського суду, що
кореспондується з приписами пункту 6.5
постанови Пленуму вищого
господарського суду України №7 від
21.02.2013р. "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України".

З наданих документів вбачається, що
витрати відповідача, пов'язані з явкою
його представників у засідання
господарського суду складають
895грн.31коп.

Суми, які підлягають сплаті за
проведення судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог (ст.49 ГПК України).

Таким чином, виходячи з того, що позовні
вимоги задоволені частково, з
відповідача на користь позивача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог в якості судових
стягуються витрати на послуги адвоката
в сумі 1491грн.75коп., витрати пов'язані з
явкою його представників у засідання
господарського суду 890грн.38коп.

У відповідності до ст.49 ГПК України
судовий збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів, на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог,
стягненню з відповідача на користь
позивача підлягає судовий збір у
розмірі 3 709грн.08коп., в решті судовий
збір покладається на позивача.

Згідно ст.7 Закону України «Про судовий
збір» сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі:
зменшення розміру позовних вимог або
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

Заявою, яка отримана судом 04.02.2014року,
позивач просив повернути суму судового
збору за наслідками зменшення позовних
вимог.

Оскільки суд прийняв заяву про
зменшення позовних вимог, розглядав
вимоги щодо стягнення 186484грн.69коп., з
огляду на первісну суму позову 197
453,27грн., відповідно на користь ТОВ
«ЗПММ» з Державного бюджету України
підлягає поверненню сума судового
збору в розмірі 219грн.37коп.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 11, 509, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 837, 854
Цивільного кодексу України; ст. 193
Господарського кодексу України, ст.ст.
4-2, 4-3, 22, 43, 44, 49, 75, 82-85, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Завод підйомних
машин і металоконструкцій» м.Запоріжжя
до Публічного акціонерного товариства
«Енергомашспецсталь» м.Краматорськ
Донецької області про стягнення
186484грн.69коп., у тому числі, основного
боргу в сумі 169578 грн.00коп., пені в сумі
12683грн.50коп., 3%річних в сумі 4223грн.19коп.
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Енергомашспецсталь»
м.Краматорськ Донецької області (84306,
Донецька обл., м.Краматорськ, ПАТ
«Енергомашспецсталь»,
ідентифікаційний код 00210602) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Завод підйомних
машин і металоконструкцій» (69002,
м.Запоріжжя, вул.Крива Бухта, буд.89-а,
ідентифікаційний код 33700560)
заборгованість в сумі 169578 грн.00коп.,
3%річних в сумі 4223грн.19коп., пеню в сумі
11652грн.70коп., витрати по сплаті судового
збору у сумі 3 709грн.08коп., судові
витрати пов'язані з оплатою послуг
адвоката 1491грн.75коп., витрати пов'язані
з явкою представників позивача у
засідання господарського суду
890грн.38коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повернути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Завод підйомних
машин і металоконструкцій» (69002,
м.Запоріжжя, вул.Крива Бухта, буд.89-а,
ідентифікаційний код 33700560) судовий
збір в сумі 219грн.37коп.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене до Донецького апеляційного
господарського суду протягом десяти
днів. У разі якщо в судовому засіданні
було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

У судовому засіданні 06.02.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
суду.

Повний текст рішення суду
складено 11.02.2014р.

Суддя
А.М. Осадча