КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2014 р. Справа№ 911/3795/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі:
Мациборко Т.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: Семеняка В.В. ( за
довіреністю)

від відповідача 2: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Подільські
цукроварні"

на рішення Господарського суду
Київської області від 25.11.2013р.

у справі № 911/3795/13 (Суддя: Горбасенко
П.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Подільські
цукроварні"

до 1.Приватного акціонерного
товариства "Агроматко-Україна"

2.Закритого акціонерного товариства
"Торговий Дім "Соколівський цукор"

про визнання недійсним договору.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Подільські
цукроварні" (позивач) звернулось до
Господарського суду Київської області
з позовною заявою до Приватного
акціонерного товариства
"Агроматко-Україна" (відповідача 1) та
Закритого акціонерного товариства
"Торговий Дім "Соколівський цукор"
(відповідача 2) про визнання недійсним
договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що під
час укладення договору про переведення
боргу № 11 від 09.06.2010р. сторони не
зазначили підстави виникнення
основного зобов'язання між первісним
боржником та кредитором, що суперечить
ч.ч. 3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 520, 522 ЦК України.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 25.11.2013 року у
справі №911/3795/13 в задоволені позовних
вимог відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції
мотивоване тим, що позивачем не
доведено існування підстав ,
передбачених ст. 203 ЦК України,
необхідних для визнання недійсним
договору про переведення боргу №11 від
09.06.2010 року. Судом встановлено, що
договір про переведення боргу
вчинений у письмовій формі; сторонами
досягнуто згоди щодо всіх істотних
умов договору.

Не погоджуючись з рішенням суду,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Подільські
цукроварні" звернулось з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду Київської
області від 25.11.2013 року, та прийняти
нове рішення яким визнати недійсним
договір про переведення боргу №11 від
09.06.2010 року.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказав на те, що виходячи зі
змісту договору про переведення боргу
№11 від 09.06.2010 року сторони не зазначили
підстави виникнення основного
зобов'язання між первісним боржником
та кредитором. Судом першої інстанції
не було взято до уваги, що визначальним
для договору про переведення боргу є
зазначення підстав виникнення
основного зобов'язання між первісним
боржником та кредитором, і обов'язок
якого переводиться на нового боржника.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.12.2013 року
було прийнято до розгляду апеляційну
скаргу Товариство з обмеженою
відповідальністю "Подільські
цукроварні" та призначено розгляд
справи на 29.01.2014 р. у складі колегії
суддів, головуючий суддя Руденко М.А.,
судді: Буравльов С.І., Пономаренко Є.Ю.

28.01.2014 року через відділ
документального забезпечення суду від
представника позивача надійшло
електронне повідомлення , в якому
зазначено що скаржник підтримує вимоги
своєї апеляційної скарги, та просить
розглядати справу у відсутності
повноважного представника позивача.

Розпорядженням від 29.01.2014 року
Заступника Голови Київського
апеляційного господарського суду
Андрієнко В.В. в зв'язку з участю судді
Буравльова С.І. у розгляді інших справ,
змінено склад колегії, головуючий
суддя Руденко М.А.,судді: Дідиченко М.А.,
Пономаренко Є.Ю.

29.01.2014 року у судове засідання
представник відповідача 2 не з'явився,
про причини неявки суд не повідомив про
причини неявки суд не повідомив, як
свідчать матеріали справи, про час та
місце розгляду справи всі
представники були повідомлені
належним чином.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною в позовній заяві
(Інформаційний лист Вищого
господарського суду від 13.08.2008 р. №
01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року
„Про деякі питання застосування нори
Господарського процесуального кодексу
України").

Колегія суддів заслухавши думку
представника відповідача 1, ухвалила
клопотання позивача задовольнити,
враховуючи те, що матеріали справи
містять докази повідомлення всіх
учасників судового процесу про дату,
час та місце судового засідання, судова
колегія вважає можливим розглянути
справу у відсутності представника
відповідача 2, за наявними у справі
доказами.

Представник відповідача 1 просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржуване рішення
суду першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення представника
відповідача 1, вивчивши матеріали
справи, розглянувши доводи апеляційної
скарги, дослідивши письмові докази,
долучені до матеріалів справи,
виходячи з вимог чинного
законодавства, апеляційний суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно ст. 101 Господарського
процесуального кодексу апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
09.06.2010р. між Закритим акціонерним
товариством "Торговий Дім
"Соколівський цукор", Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Подільські цукроварні" та Закритим
акціонерним товариством
"Агріматко-Україна", яке перейменовано
у Приватне акціонерне товариство
"Агріматко-Україна" укладено договір
про переведення боргу, згідно якого
первісний боржник зобов'язався
перевести свій борг в цілому на нового
боржника, а новий боржник - зобов'язався
сплатити борг у розмірі 70 587,32грн. на
користь ЗАТ "Агріматко-Україна",
відповідно до акту звірки
взаєморозрахунків б/н від 09.06.2010р. між
первісним боржником та
кредитором.(а.с.20)

За умовами договору кредитор одержує
право вимагати від нового боржника
належного виконання вказаних
зобов'язань (п. 1.2. договору). Ціна
договору складає 70 587,32грн. ( п. 2.1.
договору). Новий боржник зобов'язується
прийняти зобов'язання, які існують між
первісним боржником та кредитором та
належним чином виконати їх. Первісний
боржник повинен передати новому
боржникові всі документи, які
засвідчують зобов'язання, що
передається та інформацію, яка є
важливою для здійснення таких
зобов'язань, в термін - один календарний
день ( п.п. 3.1., 3.2. договору). Договір
набирає чинності з моменту його
підписання і діє до повного виконання
новим боржником зобов'язань перед
кредитором (п.4.1. договору).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції прийшов до
висновку про те, що договір про
переведення боргу № 11 від 09.06.2010р.
відповідає нормам чинного законодавчу
, вчинений у письмовій формі; сторонами
досягнуто згоди щодо всіх істотних
умов договору, а посилання позивача на
те, що акт звірки взаєморозрахунків від
09.06.2010р. підписаний не уповноваженою на
це посадовою особою - ЗАТ "ТД"
Соколівський цукор" а також, те що
вищезазначений акт звірки не є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, судом першої інстанції не
було взято до уваги оскільки,
предметом позову у даній справі є
вимога про визнання недійсним договору
про переведення боргу № 11 від 09.06.2010р., а
не акту звірки взаєморозрахунків від
09.06.2010р.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
предметом позовних вимог є визнання
недійсним договору про переведення
боргу № 11 від 09.06.2010р.

Статтею 203 ЦК України визначено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, а
саме: 1) зміст правочину не може
суперечити цьому кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; 2) особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3) волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4)
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; 5) правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
6) правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК
України).

Частиною першої статті 215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу.

Згідно ст. 521 ЦК України форма правочину
щодо заміни боржника у зобов'язанні
визначається відповідно до положень
статті 513 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 522 ЦК України новий
боржник у зобов'язанні має право
висунути проти вимоги кредитора всі
заперечення, що ґрунтуються на
відносинах між кредитором і первісним
боржником

Статтею 626 ЦК України передбачено, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Боржник у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою (переведення
боргу) лише за згодою кредитора, якщо
інше не передбачено законом (ст. 520
Цивільного кодексу України).

Як вбачається з п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
„Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними № 11 від 29.05.2013р. правочин
може бути визнаний недійсним з підстав,
передбачених законом.

У силу припису частини першої статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, встановлених
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 названого Кодексу,
саме на момент вчинення правочину.

Не може бути визнаний недійсним
правочин, який не вчинено (договір, який
не укладено).

У зв'язку з наведеним господарським
судам необхідно встановлювати, чи є
оспорюваний правочин вчиненим та з
якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК
України, частини друга - п'ята, сьома
статті 180 ГК України тощо).

Зокрема, не вважаються вчиненими
правочини (укладеними господарські
договори), в яких (за якими): відсутні
передбачені законом умови, необхідні
для їх укладення (не досягнуто згоди за
всіма істотними для даного правочину
умовами); не отримано акцепт стороною,
що направила оферту; не передано майно,
якщо відповідно до законодавства
необхідна його передача; не здійснено
державну реєстрацію або нотаріальне
посвідчення, необхідні для його
вчинення, тощо. Встановивши відповідні
обставини, господарський суд відмовляє
в задоволенні позовних вимог як про
визнання правочину недійсним, так і про
застосування наслідків недійсності
правочину. Водночас господарським
судам необхідно враховувати таке.
Визначення договору як неукладеного
може мати місце на стадії укладення
договору, а не за наслідками виконання
його сторонами. Отже, якщо дії сторін
свідчать про те, що оспорюваний договір
фактично було укладено, суд має
розглянути по суті питання щодо
відповідності його вимогам закону; це
правило не стосується випадків, коли
для вчинення правочину необхідні його
державна реєстрація або нотаріальне
посвідчення, оскільки за відсутності
відповідної реєстрації чи посвідчення
договір в будь-якому разі не вважається
укладеним.

Як видно з матеріалів справи договір
про переведення боргу № 11 від 09.06.2010р.
вчинений у письмовій формі; сторонами
досягнуто згоди щодо всіх істотних
умов договору, при цьому однією з
сторін договору є позивач ТОВ
«Подільські цукроварні», що свідчить
про його обізнаність щодо умов
договору, та погодження з ними.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позивачем, не
доведено належними та допустимим
доказами існування підстав,
передбачених ст. 203 ЦК України,
необхідних для визнання недійсним
договору про переведення боргу № 11 від
09.06.2010р., укладеного між Закритим
акціонерним товариством "Торговий Дім
"Соколівський цукор", Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Подільські цукроварні" та Закритим
акціонерним товариством
"Агріматко-Україна". Таким чином, судом
першої інстанції вірно встановлено, що
позовна вимога про визнання недійсним
договору про переведення боргу № 11 від
09.06.2010р. є необґрунтованою,
безпідставною та такою, що не підлягає
задоволенню.

Посилання апелянта на те, що акт звірки
взаєморозрахунків від 09.06.2010р., на який
є посилання в договорі про переведення
боргу № 11 від 09.06.2010р. підписаний не
уповноваженою на це посадовою особою -
ЗАТ "ТД" Соколівський цукор", колегія
суддів вважає необґрунтованими
оскільки предметом позову у даній
справі є визнання недійсним договору
про переведення боргу № 11 від 09.06.2010р., а
не акту звірки взаєморозрахунків від
09.06.2010р.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку місцевого
господарського суду з огляду на
вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі,
апеляційний суд робить висновок, що суд
першої інстанції дав належну оцінку
доказам по справі та виніс законне
обґрунтоване рішення, яке відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що скаржник не довів
обґрунтованість своєї апеляційної
скарги, докази на підтвердження своїх
вимог суду не надав, апеляційний суд
погоджується із рішенням
господарського суду Київської області
від 25.11.2013 року у справі № 911/3795/13, отже
підстав для його скасування або зміни
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Подільські цукроварні" на рішення
господарського суду Київської області
від 25.11.2013 року у справі № 911/3795/13
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Київської області від 25.11.2013 року у
справі № 911/3795/13 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/3795/13 повернути
до місцевого господарському суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через суд
апеляційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Головуючий суддя
М.А. Руденко

Судді
М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко