КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2014 р. Справа№ 5011-51/10929-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Іоннікової І.А.

секретар: Комок
І.А.

за участю представників:

позивача: Ткачук Ю.В.;

відповідача: не з'явились;

третьої особи-1: Петровський В.М.;

третьої особи-2: не з'явились;

третьої особи-3: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Лекхім"

на рішення Господарського
суду міста Києва

від 01.07.2013р.

у справі №5011-51/10929-2012
(головуючий суддя Пригунова А.Б.,

судді: Чебикіна
С.О., Чинчин О.В.)

за позовом Приватного
акціонерного товариства "Лекхім"

до Товариства з
обмеженою відповідальністю "АВС
Логістік

Групп"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні

позивача Приватне
акціонерне товариство "Технолог"

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,

на стороні відповідача: Товариство з
обмеженою відповідальністю "ВВС-

ЛТД"

Товариство з
обмеженою відповідальністю "АВС
Логістік

Парк"

про стягнення 4 349
470,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
"Лекхім" (далі - позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю "АВС
Логістік Групп" (далі - відповідач)
заборгованості в розмірі 4 349 470,67 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- заборгованість, про стягнення якої
подано позов, виникла внаслідок
невиконання відповідачем умов
договору поруки №СР-26/11 від 03.10.2011р.
щодо виконання забезпеченого порукою
зобов'язання Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВС Логістік Парк",
яке виникло на підставі договору про
переведення боргу №СР-25/11 від 03.10.2011р.
укладеного між позивачем, Товариством
з обмеженою відповідальністю "ВВС-ЛТД"
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "АВС Логістік Парк";

- борг, який є предметом розгляду у
даній справі, виник внаслідок
невиконання Товариством з обмеженою
відповідальністю "ВВС-ЛТД" зобов'язань
щодо оплати отриманого товару за
договором №78 від 01.01.2006р. у розмірі 2 997
691,44 грн. та №109 від 01.01.2011р. у розмірі 1 633
987,84 грн.;

- у зв'язку з порушенням виконання
Товариством з обмеженою
відповідальністю "АВС Логістік Парк"
зобов'язань щодо сплати заборгованості
за договором про переведення боргу
№СР-25/11 від 03.10.2011р., позивач звернувся
до відповідача, як поручителя, про
виконання зобов'язання, забезпеченого
порукою, однак відповідач вимогу не
виконав, що й зумовило звернення
позивача до суду.

Відповідач заперечував проти позовних
вимог, наголошуючи на їх
необґрунтованості та
непідтвердженості належними доказами.
Зокрема, відповідач зазначав наступне:

- укладення договору про переведення
боргу №СР-25/11 від 03.10.2011р. потребувало
попереднього погодження вищим органом
управління Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВС Логістік Парк" та
за відсутності такого погодження
вищевказаний договір є недійсним;

- правовідносини сторін за договором
поруки №СР-26/11 від 03.10.2011р. припинились
у зв'язку зі спливом шестимісячного
строку пред'явлення вимоги до
поручителя за договором поруки
відповідно до ч.4 ст. 559 Цивільного
кодексу України;

- Господарським судом Київської
області порушено провадження у справі
№26/118-12 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "АВС
Логістік Групп" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "ВВС-ЛТД",
Приватного акціонерного товариства
"Лекхім" та Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВС Логістік Парк"
про визнання недійсним договору про
переведення боргу та визнання
правовідносин за договором поруки
припиненими і вказана справа є
пов'язаною зі справою №5011-51/10929-2012.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 30.07.2012р., на підставі ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України, до участі у справі як третю
особу без самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача було
залучено Закрите акціонерне
товариство "Технолог" (далі - третя
особа-1), як третіх осіб без самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача залучено Товариство з
обмеженою відповідальністю "ВВС-ЛТД"
(далі - третя особа-2) та Товариство з
обмеженою відповідальністю "АВС
Логістік Парк" (далі - третя особа-3).

Третя особа-1 в письмових поясненнях,
наданих суду, зазначала, що станом на
момент відступлення вимоги до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВВС-ЛТД" позивачу
заборгованість Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВВС-ЛТД" за договором
№78 від 01.01.2006 р. та №109 від 01.01.2011р.
становила 4 860 415,84 грн.

Третя особа-2 та третя особа-3 явку своїх
представників в судові засідання не
забезпечили, відзиву на позов не
надали, у зв'язку з чим справа
розглядалась місцевим господарським
судом на підставі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними у ній матеріалами.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 01.07.2013р. у справі №5011-51/10929-2012
було визнано недійсним договір про
відступлення права вимоги №СР-11/11 від
11.08.2011р., укладений між Приватним
акціонерним товариством "Технолог",
Приватним акціонерним товариством
"Лекхім" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "ВВС-ЛТД". У
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду, позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати повністю рішення
Господарського суду міста Києва від
01.07.2013р. у справі №5011-51/10929-2012 та
прийняти нове рішення, яким стягнути з
відповідача на користь позивача 4 344 400,00
грн.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що місцевим
господарським судом було неповно
з'ясовано обставини, які мають значення
для справи, а також невірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права. Зокрема, позивач наголошував на
наступному:

- третя особа-1 поставила третій особі-2
товар на загальну суму не 1 633 987,84
грн., як стверджує місцевий
господарський суд, а на суму 4
750 000,00 грн., що підтверджується наявними
у справі матеріалами;

- висновок суду про те, що сума
відступленої за договором №СР-11/11 від
11.08.2011р. вимоги значно перевищує суму
зобов'язання, що виникло у Товариства з
обмеженою відповідальністю „BBC-ЛТД"
(боржника) за договором №109 від 01.01.2011р.
є безпідставним, оскільки сума
відступленої за договором №СР-11/11 від
11.08.2011р. вимоги чітко вказана в п.1.3
цього договору, а саме 4 860 415,84 грн.;

- після часткового погашення боргу,
сума останнього становить 4
344 400,00 грн.;

- під час розгляду справи ані сторони,
ані заінтересовані особи не
заперечували дійсність договору про
відступлення права вимоги №СР-11/11 від
11.08.2011р. Зміст вказаного договору не
суперечить Цивільному кодексу України
та/або іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави або суспільства. Сторони
уклали договір на добровільних
засадах, за взаємною згодою,
спрямувавши його на реальне настання
правових наслідків, а тому правові
підстави для визнання договору
недійсним відсутні.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 01.10.2013р.
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження та призначено до розгляду
в судовому засіданні на 11.11.2013р.

В судове засідання 11.11.2013р. з'явилися
лише представники позивача та третьої
особи-1. Представники відповідача,
третьої особи-2 та третьої особи-3 не
з'явилися, про поважність причин
нез'явлення суд не повідомили,
будь-яких заяв або клопотань з цього
приводу до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.11.2013р., на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
розгляд справи було відкладено на
02.12.2013р.

В судове засідання 02.12.2013р. з'явилися
лише представники сторін та третьої
особи-1. Представники третьої особи-2 та
третьої особи-3 не з'явилися, про
поважність причин нез'явлення суд не
повідомили, будь-яких заяв або
клопотань з цього приводу до суду не
надходило.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.12.2013р., на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
розгляд справи було відкладено на
19.12.2013р.

19.12.2013р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшли доповнення до відзиву на
апеляційну скаргу.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 19.12.2013р. було
змінено склад колегії суддів та
передано справу для здійснення
апеляційного провадження колегії у
складі головуючого судді Зубець Л.П.,
суддів Мартюк А.І., Іоннікової І.А.

В судове засідання 19.12.2013р. з'явилися
лише представники сторін та третьої
особи-1. Представники третьої особи-2 та
третьої особи-3 не з'явилися, про
поважність причин нез'явлення суд не
повідомили, будь-яких заяв або
клопотань з цього приводу до суду не
надходило.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.12.2013р., на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
розгляд справи було відкладено на
27.01.2014р.

24.01.2014р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшли письмові пояснення по справі,
в яких було викладено клопотання про
зупинення провадження у справі
№5011-51/10929-2012. Вказане клопотання
обґрунтоване тим, що Господарським
судом міста Києва порушено провадження
у справі №910/20487/13 про визнання
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВС Логістік Парк"
банкрутом. Позивач подав заяву до
Господарського суду міста Києва, в якій
зазначив про свої грошові вимоги до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВС Логістік Парк"
(боржника у справі №910/20487/13). На думку
позивача, розгляд справи є неможливим
до вирішення місцевим господарським
судом питання щодо заяви позивача з
грошовими вимогами до Товариства з
обмеженою відповідальністю "АВС
Логістік Парк".

В судове засідання 27.01.2014р. з'явились
представники позивача, відповідача та
третьої особи-1.

Представники відповідача, третьої
особи-2 та третьої особи-3 в судове
засідання не з'явилися, про поважність
причин нез'явлення суд не повідомили,
будь-яких заяв або клопотань з цього
приводу до суду не надходило.

В судовому засіданні 27.01.2014р.
представник позивача підтримав
вищевказане клопотання і просив суд це
клопотання задовольнити.

В судовому засіданні 27.01.2014р.
представники відповідача та третьої
особи-1 залишили вирішення клопотання
позивача про зупинення провадження у
справі на розсуд суду.

В судовому засіданні 27.01.2014р., на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено перерву до 30.01.2014р.

В судовому засіданні 30.01.2014р. колегія
суддів відмовила в задоволенні
клопотання позивача про зупинення
провадження, оскільки обставини, про
які позивач зазначав у своєму
клопотанні, виникли вже після
прийняття Господарським судом міста
Києва рішення по справі №5011-51/10929-2012.
Окрім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що відповідно до
ч.1 ст. 79 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд
зупиняє провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом.
При цьому пов'язаною з даною справою є
така інша справа, у якій інший суд
встановлює обставини, що впливають чи
можуть вплинути на подання і оцінку
доказів у даній справі; в тому числі
йдеться про факти, які мають
преюдиціальне значення. Під
неможливістю розгляду даної справи
слід розуміти неможливість для даного
господарського суду самостійно
встановити обставини, які
встановлюються іншим судом в іншій
справі, - у зв'язку з непідвідомчістю
або непідсудністю іншої справи даному
господарському суду, одночасністю
розгляду двох пов'язаних між собою
справ різними судами або з інших причин
(аналогічна правова позиція наведена в
п.3.16 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Натомість, в порушення вимог ст. 79
Господарського процесуального кодексу
України позивачем не наведено
обставин, які б унеможливлювали
розгляд справи №5011-51/10929-2012 за наявними
у ній матеріалами до вирішення
Господарським судом міста Києва заяви
позивача з грошовими вимогами до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВС Логістік Парк".

В судовому засіданні 30.01.2014р.
представник позивача та третьої
особи-1 підтримали апеляційну скаргу з
урахуванням додаткових пояснень до
неї, просили суд скаргу задовольнити,
скасувати повністю рішення
Господарського суду міста Києва від
01.07.2013р. у справі №5011-51/10929-2012 та
прийняти нове рішення, яким стягнути з
відповідача на користь позивача 4 344 400,00
грн.

Представники відповідача, третьої
особи-2 та третьої особи-3 в судове
засідання 30.01.2014р. не з'явилися, про
поважність причин нез'явлення суд не
повідомили, будь-яких заяв або
клопотань з цього приводу до суду не
надходило.

Оскільки явка представників сторін та
третіх осіб у судові засідання не була
визнана судом обов'язковою, зважаючи на
наявні в матеріалах справи докази
належного повідомлення представників
сторін та третіх осіб про місце, дату та
час судового розгляду, а також
враховуючи обмеженість строку
розгляду апеляційної скарги, колегія
суддів визнала за можливе розглядати
справу у відсутність представників
відповідача, третьої особи-2 та третьої
особи-3 за наявними у справі
матеріалами.

В судовому засіданні 30.01.2014р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та третьої особи-1, дослідивши
докази, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

01.01.2006р. між Закритим акціонерним
товариством "Технолог", як продавцем,
правонаступником якого є третя особа-1,
та третьою особою-2, як покупцем, було
укладено договір купівлі-продажу №78,
за умовами якого (розділ 1) продавець
продає, а покупець купує лікарські
препарати та засоби косметичної
промисловості в асортименті, кількості
та за цінами, що вказані у видаткових
накладних (специфікаціях), які є
невід'ємною частиною цього договору.
Загальна ціна договору складається із
сум, вказаних у видаткових накладних
(том справи - 1, аркуш справи - 14).

В п.9.1 названого договору сторони
погодили, що він набирає чинності з
моменту його підписання
уповноваженими представниками сторін
та діє до 31.12.2006р.

Протягом 2006-2007 років було укладено
кілька додаткових угод до договору
купівлі-продажу №78 від 01.01.2006р., в яких
сторони дійшли згоди про наступне:
покупець зобов'язаний оплатити
вартість товару, що вказана у
видатковій накладній продавця, не
пізніше 60 календарних днів від дати
отримання товару; у випадку порушення
продавцем умов, вказаних в розділі 3
„Якість товару", строк оплати наступає
через 60 календарних днів від дати
пред'явлення відсутнього документу або
заміни неякісного товару, про який
покупець повідомляє продавця окремим
листом; продавець надає покупцю знижку
на товар у розмірі 35% від оптових цін
продавця, що діють на день продажу.
Окрім того, сторонами договору було
пролонговано строк його дії до 31.12.2010р.
шляхом внесення змін до п.9.1 договору
(том справи - 1, аркуші справи - 15-16).

01.01.2011р. між третьою особою-1, як
продавцем, та третьою особою-2, як
покупцем, було укладено аналогічний за
змістом до вищезгаданого договір
купівлі-продажу №109, за умовами якого
(розділ 1) продавець продає, а покупець
купує лікарські препарати та засоби
косметичної промисловості в
асортименті, кількості та за цінами, що
вказані у видаткових накладних
(специфікаціях), які є невід'ємною
частиною цього договору. Загальна ціна
договору складається із суми всіх
товарів, вказаних у видаткових
накладних (том справи - 1, аркуші справи -
17-18).

В п.9.1 названого договору сторони
погодили, що він набирає чинності з
моменту його підписання
уповноваженими представниками сторін
та скріплення їх печатками та діє до
31.12.2012р., а щодо зобов'язань за договором
- до повного їх виконання.

01.01.2011р. було укладено додаткову угоду
до договору купівлі-продажу №109 від
01.01.2011р., за умовами якої: внесено зміни
в п.5.1 договору та передбачено, що
покупець здійснює оплату за товар
протягом 60 календарних днів від дати
отримання товару; у випадку порушення
продавцем умов, вказаних в розділі 3
„Якість товару", а саме: поставка
товару неналежної якості, поставка
товару з неповним пакетом
супроводжувальних документів, строк
відстрочення платежу починає
відраховуватись з дати надання
відсутнього документу або заміни
неякісного товару, про що покупець
повідомляє продавця окремим листом;
продавець надає покупцю знижку на
товар у розмірі 35% у видаткових
накладних.

11.08.2011р. між третьою особою-1, позивачем
та третьою особою-2 було укладено
договір про відступлення права вимоги
№СР-11/11 (том справи - 1, аркуші справи -
19-20), за умовами якого (розділ 1) третя
особа-1, як первісний кредитор,
відступає позивачу, як новому
кредиторові, а новий кредитор набуває
право вимоги до третьої особи-2, як
боржника. Під правом вимоги до боржника
розуміють права грошових вимог
первісного кредитора до третьої
особи-2, що виникли на підставі договору
купівлі-продажу №109 від 01.01.2011р.,
укладеного між первісним кредитором та
боржником (далі - основний договір). За
цим договором новий кредитор одержує
право (замість первісного кредитора)
вимагати від боржника належного
виконання всіх зобов'язань за основним
договором по сплаті заборгованості за
поставлений товар в сумі 4 860 415,84 грн. У
випадку, якщо боржник порушує
зобов'язання за основним договором
новий кредитор має право вимагати від
боржника сплати штрафних санкцій,
передбачених умовами основного
договору, в тому числі, але не виключно,
сплати штрафних санкцій за порушення
зобов'язання за основним договором
перед первісним кредитором.

Первісний кредитор зобов'язався
передати новому кредитору всі
документи, які засвідчують права, що
передаються за договором та
інформацію, яка є важливою для їх
здійснення за основним договором (п.3.1
договору про відступлення права вимоги
№СР-11/11 від 11.08.2011р.).

03.10.2011р. між позивачем, третьою особою-2
та третьою особою-3 було укладено
договір про переведення боргу №СР-25/11
за договором про відступлення права
вимоги №СР-11/11 від 11.08.2011р. (том справи -
1, аркуші справи - 21-22), відповідно до
умов якого (п.п.2, 3) третя особа-2, як
старий боржник, переводить, а третя
особа-3, як новий боржник, приймає на
себе борг старого боржника. З моменту
укладення цього договору новий боржник
зобов'язаний сплатити на користь
позивача, як кредитора, борг старого
боржника.

В той же день, між позивачем, третьою
особою-3 та відповідачем було укладено
договір поруки №СР-26/11 від 03.10.2011р. (том
справи - 1, аркуші справи - 23-24), згідно з
яким (розділ 1) у порядку та на умовах,
визначених цим договором, відповідач,
як поручитель, поручився перед
позивачем, як кредитором, за виконання
третьою особою-3, як боржником,
обов'язку по сплаті на користь позивача
грошової суми у розмірі 4 750 000,00 грн. за
договором про переведення боргу
№СР-25/11 від 03.10.2011р. (далі - основний
договір). Поручитель даним договором
засвідчує, що йому відомий зміст та
зобов'язання боржника за основним
договором.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначав про те, що 22.05.2012р. він
звернувся до відповідача з претензією
№01/278 від 21.05.2012р., в якій вимагав
виконання зобов'язань третьої особи-3
по сплаті заборгованості у розмірі 4 344
400,00 грн. за договором про переведення
боргу №СР-25/11 від 03.10.2011р.

Однак звернення позивача було залишене
без належного реагування, у зв'язку з
чим позивач просив суд стягнути з
відповідача заборгованість у сумі 2 997
691,44 грн. за договором №78 від 01.01.2006р. та
у сумі 1 633 987,84 грн. за договором №109 від
01.01.2011р.

Місцевий господарський суд в позові
відмовив повністю, визнавши вимоги
позивача необґрунтованими та
документально непідтвердженими. Окрім
того, суд визнав недійсним договір про
відступлення права вимоги №СР-11/11 від
11.08.2011р.

Київський апеляційний господарський
суд погоджується з висновками
місцевого господарського суду, вважає
їх такими, що відповідають фактичним
обставинам справи, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11
Цивільного Кодексу.

В ст. 11 Цивільного кодексу України
передбачено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України договір є підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.
526 Цивільного кодексу України, де
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. ст. 512-514 Цивільного
кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок: передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги);
правонаступництва; виконання обов'язку
боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем);
виконання обов'язку боржника третьою
особою. Правочин щодо заміни кредитора
у зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. ст. 517, 519 Цивільного
кодексу України первісний кредитор у
зобов'язанні повинен передати новому
кредиторові документи, які засвідчують
права, що передаються, та інформацію,
яка є важливою для їх здійснення.
Боржник має право не виконувати свого
обов'язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу до
нового кредитора прав у зобов'язанні.
Первісний кредитор у зобов'язанні
відповідає перед новим кредитором за
недійсність переданої йому вимоги, але
не відповідає за невиконання боржником
свого обов'язку, крім випадків, коли
первісний кредитор поручився за
боржника перед новим кредитором.

Як уже зазначалось вище, предметом
позову у даній справі є стягнення
позивачем, як новим кредитором, з
відповідача, як поручителя,
заборгованості третьої особи-2 за
договорами №78 від 01.01.2006р. та №109 від
01.01.2011р.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач одержав право вимагати від
третьої особи-2 виконання всіх
зобов'язань за договором №109 від
01.01.2011р. по сплаті заборгованості у сумі
4 860 415,84 грн.

Як вірно зазначив місцевий
господарський суд у своєму рішенні, у
зв'язку з укладенням договору про
відступлення права вимоги №СР-11/11 від
11.08.2011р. третя особа-1 фактично передала
позивачу документи, які підтверджують
факт здійснення третьою особою-1
поставки товару третій особі-2 за
договорами №78 від 01.01.2006р. та №109 від
01.01.2011р., а саме: видаткові накладні та
акти надання знижок.

Так, за умовами договору №109 від
01.01.2011р. третя особа-1 поставила третій
особі-2 товар на загальну суму 1 633 987,84
грн.

Водночас, за договором про
відступлення права вимоги №СР-11/11 від
11.08.2011р. позивачу передано право вимоги
до третьої особи-2 за вищевказаним
договором №109 від 01.01.2011р. на загальну
суму 4 860 415,84 грн.

Наведене свідчить про те, що сума
вимоги, відступленої за договором
№СР-11/11 від 11.08.2011р., значно перевищує
суму зобов'язання, яке виникло у
третьої особи-2 (боржника) за договором
№109 від 01.01.2011р.

Згідно зі ст. ст. 202, 203 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з приписами ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

В процесі судового розгляду було
встановлено, що фактично за договором
про відступлення права вимоги №СР-11/11
від 11.08.2011р. позивачу було передано
недійсну вимогу, у зв'язку з чим колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про
недійсність названого договору.

В свою чергу, недійсність договору про
відступлення права вимоги №СР-11/11 від
11.08.2011р. свідчить про відсутність у
позивача права вимоги на підставі
цього договору та відсутність
порушення прав позивача.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на те, що під час розгляду справи
ані сторони, ані заінтересовані особи
не заперечували дійсність договору про
відступлення права вимоги №СР-11/11 від
11.08.2011р., не може бути прийнято судом до
уваги, оскільки відповідно до ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Окрім того, в п.1 ч.1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України чітко
встановлено, що господарський суд,
приймаючи рішення, має право визнати
недійсним повністю чи у певній частині
пов'язаний з предметом спору договір,
який суперечить законодавству.

Враховуючи наведені обставини справи в
їх сукупності, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про відсутність у
позивача права вимоги до відповідача, у
зв'язку з чим позовні вимоги є
необґрунтованими і не підлягають
задоволенню.

В ст. 4-2 Господарського процесуального
кодексу України визначено, що
правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом. Дана норма
кореспондується зі ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, в якій закріплено, що сторони
користуються рівними процесуальними
правами.

Вказані положення означають, що закон
встановлює рівні можливості сторін і
гарантує їм право на захист своїх
інтересів. Принцип рівності учасників
судового процесу перед законом і судом
є важливим засобом захисту їх прав і
законних інтересів, що унеможливлює
будь-який тиск однієї сторони на іншу,
ущемлення будь-чиїх процесуальних
прав. Це дає змогу сторонам вчиняти
передбачені законодавством
процесуальні дії, реалізовувати надані
їм законом права і виконувати
покладені на них обов'язки.

У відповідності до ст. 4-3
Господарського процесуального кодексу
України, судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний
з процесуальною рівністю сторін і
забезпечує повноту фактичного й
доказового матеріалу, наявність якого
є важливою умовою з'ясування обставин
справи. Відповідно до вказаного
принципу, особи, зацікавлені в
результаті справи, вправі відстоювати
свою правоту у спорі шляхом подання
доказів; участі в дослідженні доказів,
наданих іншими особами шляхом
висловлення своєї думки з усіх питань,
що підлягають розгляду у судовому
засіданні. Змагальність є різновидом
активності зацікавленої особи
(сторони). Особи, які беруть участь у
справі, вправі вільно розпоряджатися
своїми матеріальними і процесуальними
правами й активно впливати на процес з
метою захисту прав і охоронюваних
законом інтересів.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Окрім того, відповідно до положень
Господарського процесуального кодексу
України обов'язок доведення факту
порушення або оспорювання прав і
охоронюваних законом інтересів
покладено саме на позивача.

Натомість позивачем не надано доказів
на підтвердження правомірності
позовних вимог.

За результатами перегляду справи
колегія суддів дійшла висновку про те,
що місцевим господарським судом було
надано належну оцінку поданим доказам,
у повному обсязі з'ясовано обставини,
які мають значення для справи, а також
вірно застосовано норми матеріального
і процесуального права, тоді як доводи
апеляційної скарги не знайшли свого
підтвердження, у зв'язку з чим підстави
для зміни чи скасування рішення
відсутні і апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Враховуючи відмову в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання покладаються на
позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 75, 77, 86, 99, 102-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Лекхім"
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
01.07.2013р. у справі №5011-51/10929-2012 - без змін.

2. Матеріали справи №5011-51/10929-2012
повернути до Господарського суду міста
Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя
Л.П. Зубець

Судді
А.І. Мартюк

І.А. Іоннікова