РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2014 р.
Справа № 906/1558/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючої судді
Олексюк Г.Є.

суддів
Сініцина Л.М.

суддів
Гудак А.В.

при секретарі судового засідання
Юрчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" на рішення
господарського суду Житомирської
області від 26.11.13 р.

у справі № 906/1558/13 (суддя Гансецький
В.П. )

позивач Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м.Київ

відповідач Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації "Житомиргаз" (м.Житомир)

про стягнення 6588,41 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Паца В.О. (представника
довіреність у справі)

відповідача - Петровської Н.О.
(представника, довіреність в справі)

Судом роз'яснено представникам сторін
права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,
22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 26 листопада
2013 року у справі № 906/1558/13(суддя
Гансецький В.П.) позов Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз Україна"
до Публічного акціонерного товариства
по газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" про стягнення 6588,41 грн.
задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Житомиргаз" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" - 3999,07 грн. пені, 799,81
грн. 3% річних, 486,55 грн. інфляційних
нарахувань у зв'язку з простроченням
виконання зобов'язань по договору №
12/4-310-В на купівлю-продаж природного
газу від 28.09.12р. та 1380,23 грн. судового
збору.

В решті позову відмовлено.

У задоволенні клопотання відповідача
про зменшення штрафних санкцій
відмовлено.

Частково задовольняючи позов та
застосовуючи положення ст.ст.193, 230, ч.1,6
ст. 231, Господарського кодексу України,
ст.525, 526, 530, ч. 1,3 ст. 549, ст. 610, 611, ч. ст. 612,
ст. ч.1 ст. 624, ст. 625, 655, ч.1 ст. 692
Цивільного кодексу України, місцевий
господарський суд вказав, що вартість
отриманого природного газу
відповідачем сплачувалась з
порушенням строків, встановлених
умовами Договору № 12/4-310-В від 28.09.12 р., а
відтак є підстави для часткового
стягнення пені, 3% річних та стягнення
інфляційних.

Відмовляючи в задоволенні решти
позовних вимог, суд першої інстанції
вказав,що позивачем здійснено
нарахування пені та 3% річних без
урахування заяви про припинення
зобов'язань зарахуванням зустрічних
однорідних вимог від 18.12.12р. № 7983/12, яку
позивач отримав від відповідача
20.12.12р.,а відтак господарським судом
здійснено відповідний перерахунок і
визначено пеню та 3% річних станом на
20.12.12р.

Не погодившись з постановленим
рішенням, Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації "Житомиргаз" звернулось з
апеляційною скаргою, в якій вказує, що
рішення суду першої інстанції
являється необґрунтованим,
безпідставним, ухваленим при неповному
з'ясуванні судом обставин справи та
винесено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Вказує, що станом на 19 грудня 2012 року
покупець здійснив повний розрахунок за
одержаний від продавця природний газ,
про що свідчить заява про припинення
зобов'язань зарахуванням зустрічних
однорідних вимог від 18 грудня 2012 року №
7983/12 ,яка отримана позивачем 20 грудня 2012
року. Таким чином, прострочення
виникло з 11.11.2012 р. по 19.12.2012 р. (39 днів), а
тому розмір пені складає 3 888,44 грн.
,річних складає 777,69 грн.,інфляційних
складає 241,08 грн.

Також, при винесенні рішення,
господарським судом Житомирської
області було взято до уваги лише
майновий стан позивача, а клопотання
відповідача про зменшення розміру
пені, річних та інфляційних нарахувань
суд не задоволив.

Вважає такий висновок суду хибним,
оскільки на сьогоднішній день ПАТ
"Житомиргаз" знаходиться у скрутному
фінансовому становищі, про що свідчить
наявність дебіторської заборгованості
Споживачів природного газу, зокрема,
населення (38 005 918,00 грн.), бюджетних
установ та організацій ( 3 186 102,00 грн.),
промислових і комунально-побутових
споживачів ( 3 819 973,00 грн.), в т.ч. осіб,
визнаних банкрутами . Внаслідок
великої дебіторської та кредиторської
заборгованості вже на сьогоднішній
день діяльність ПАТ "Житомиргаз"
частково блокована шляхом накладання
арешту на все рухоме та нерухоме майно,
про що свідчить витяг з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна та рухомого майна.

Просить скасувати рішення
господарського суду Житомирської
області від 26 листопада 2013 року по
справі № 906/1558/13 та прийняти нове
рішення, яким зменшити розмір пені на 99%
та зменшити розмір інфляційних
нарахувань на суму 245,47 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу
Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" вважає рішення
господарського суду законним та
обґрунтованим.

В спростування твердження апелянта про
помилкове нарахування судом пені, 3%
річних, враховуючи заяву про
припинення зобов'язань зарахуванням
зустрічних однорідних вимог від 18.12.12р.
№ 7983/12 вказує ,що дану заяву позивач
отримав лише 20.12.12 року і здійснено
перерахунок пені та 3% річних з
урахуванням дати отримання Позивачем
даної заяви.

Отже, доводи відповідача щодо
незаконності та помилковості
розрахунків є безпідставними.

Крім того не погоджується з
розрахунком інфляційних втрат ,наданих
відповідачем, згідно якого розмір
інфляційних втрат складає 241,08 грн.
Даний розрахунок ґрунтується на тій
обставині, що Відповідачем застосовано
індекс інфляції за місяць,
прострочення у якому складало менше
місяця.

Вказує, що при здійсненні розрахунку
враховано вимоги та роз'яснення Вищого
господарського суду України, викладені
в інформаційному листі № 01-06/928/2012 від 17
липня 2012 року "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права".

Вважає, що здійснені ним розрахунки
зазнаних збитків від інфляції є
правильними та повністю відповідають
вимогам чинного законодавства. Крім
того, даний розрахунок був перевірений
судом першої інстанції та визнаний як
вірний та такий, що відповідає вимогам
чинного законодавства.

В спростування твердження про
неврахування судом першої інстанції
майнового стану ПАТ "Житомиргаз", його
статусу, соціальної значущості,
ступеня виконання зобов'язань,
врахування лише майнового стану
позивача та відмови у зменшенні
розміру пені на 99 % зазначає, що
зменшення розміру неустойки це є право
,а не обов'язок суду, яким він може
скористатись за своїм внутрішнім
переконанням на підставі оцінки
доказів, наданих сторонами.
Законодавством встановлена безумовна
вимога - зменшення неустойки лише у
виняткових випадках. Вважає, що
Відповідачем не було надано жодного
доказу винятковості обставин щодо
даної справи.

Посилання на неврахування судом першої
інстанції його майнового стану,
статусу не відповідає дійсності. У
зазначеному рішенні суд навів як
докази та обставини, надані
Відповідачем, так і відповідні докази
Позивача. Вважає, що суд вмотивовано та
належним чином, дослідивши надані
докази ,не скористався правом, наданим
ст.83 ГПК України щодо зменшення пені,
навівши обґрунтування свого рішення.

Зауважує, що Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" перебуває у
тяжкому фінансовому стані, наведені
обставини підтверджуються звітом про
фінансові результати за перше півріччя
2013 року, згідно якого збиток Позивача
становить 10 012 568 тис. грн.

Просить рішення господарського суду
Житомирської області від 26.11.13 року у
справі №906/1558/13 залишити без змін,а
апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу з
підстав, викладених у ній. Додатково
зазначив, що відповідно до п.1.9
постанови пленуму Вищого
господарського суду "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013
року, день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені.
Просить скасувати рішення
господарського суду Житомирської
області від 26 листопада 2013 року по
справі № 906/1558/13 та прийняти нове
рішення яким зменшити розмір пені на 99%
та зменшити розмір інфляційних
нарахувань на суму 245,47 грн.

Представник відповідача проти доводів
апеляційної скарги заперечував з
підстав, викладених у відзиві. Просив
залишити рішення господарського суду
Житомирської області від 26.11.2013 року у
справі № 906/1558/13 без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. У
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Заслухавши пояснення представників
сторін , обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
повноту з'ясування та доведеність всіх
обставин, що мають значення для справи,
дослідивши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права при винесенні оскарженого
рішення , судова колегія вважає, що
апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства "Житомиргаз"
підлягає до часткового задоволення,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом апеляційної
інстанції, 28.09.2012 року між ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (продавець/позивач)
та Публічним акціонерним товариством
по газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" (покупець/відповідач) було
укладено договір № 12/4-310-В на
купівлю-продаж природного газу (а.с.9-13),
відповідно до якого позивач передав
(поставив) відповідачу протягом жовтня
2012 року природний газ на загальну суму
243276,77 грн., що підтверджується актом
приймання - передачі природного газу за
вказаний період (а.с.14).

Відповідно до пп.1.1 договору, продавець
зобов'язався передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ, а
покупець зобов'язався прийняти та
оплатити газ на умовах цього договору.

У п. 1.2 договору зазначено, що газ, що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для забезпечення власних потреб
об'єктів, які знаходяться на балансі
покупця.

Згідно з пп.6.1 даного договору, оплата
за природний газ проводиться покупцем
виключно грошовими коштами в такому
порядку:

- оплата в розмірі 30% від вартості
запланованих місячних обсягів
проводиться не пізніше ніж за 5
банківських днів до початку місяця
поставки газу;

- оплата в розмірі 70% від вартості
запланованих місячних обсягів
проводиться в порядку, визначеному у
пп.6.2 договору.

Відповідно до пп.6.2 договору, оплата за
газ здійснюється з поточного рахунка
покупця на поточний рахунок продавця
та зараховується як оплата за газ.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 10-го
числа наступного за місяцем поставки
газу.

Відповідно до пп.11.1 договору, цей
договір набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, поширює дію
на відносини, що фактично склалися між
сторонами з 01 вересня 2012 року і діє в
частині поставки газу до 31 грудня 2012
року, а в частині розрахунків - до їх
повного здійснення.

Зобов'язання відповідача по оплаті
отриманого природного газу в сумі 243276,77
грн. були припинені шляхом зарахування
зустрічних зобов'язань позивача перед
відповідачем, що визнається сторонами
та підтверджується відповідною заявою
про припинення зобов'язань
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог від 18.12.12р. № 7983/12 (а.с.71-73).

Проте, відповідач свої зобов'язання за
договором виконував неналежним чином,
оскільки сплачував вартість
природного газу з порушенням строків,
встановлених умовами п.6.2 договору.

У зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань позивач звернувся до суду
про стягнення на його користь з
відповідача 6588,41 грн., з яких 5084,88 грн.
пені, 1016,98 грн. 3% річних, 486,55 грн.
інфляційних нарахувань.

Аналізуючи встановлені обставини
справи, Рівненський апеляційний
господарський суд вважає за необхідне
врахувати наступні положення чинного
законодавства .

Статтею 11 Цивільного кодексу України
встановлено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК
України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст.629 ЦК України).

За приписами ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст. 509 ЦК України, - зобов'язанням
є правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За частиною 1 статті 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідач, в порушення прийнятих на
себе зобов'язань за вказаним договором,
оплатив поставлений природний газ з
порушенням строку оплати, який
встановлений п. 6.2 договору, що ним не
заперечується .

Проте, відповідач не погоджується із
розрахунком позивача вказаних сум
пені, 3 % річних, інфляційних, а тому
здійснив власний розрахунок, згідно
якого розмір пені становить 3 888, 44 грн., 3
% річних - 777, 69 грн. , інфляційні - 241, 08
грн. (а.с. 96).

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком (част.1 ст.546 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(част.1, 3 ст.549 ЦК України).

Пунктом 7.2 Договору встановлено, що у
разі невиконання покупцем пп.6.1., 6.2
договору він зобов'язується сплатити
продавцю, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно п.1.9 постанови Пленуму Вищого
господарського суду "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013
року, день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені.

Судом перевірено розрахунки пені та 3%
річних , виконані позивачем та
відповідачем, і встановлено, що
позивачем при здійсненні розрахунку
неправомірно враховано дні фактичної
сплати заборгованості відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія погоджується із твердженням
апелянта про неправомірність
нарахування пені та 3% річних , оскільки
день проплати не входить в
прострочення зобов'язання.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що
розрахунок відповідача, який вказаний
у апеляційній скарзі, також здійснений
невірно в частині нарахування 3% річних
та інфляційних. А тому здійснив власний
розрахунок за допомогою Системи
комплексного інформаційного
забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE згідно
якого розмір пені складає - 3 888, 44 грн., 3%
річних - 779, 69 грн., інфляційні - 243,28 грн.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що 14 листопада 2013 року,
представником відповідача подано
клопотання, в якому останній, в порядку
статті 233 ГК України та пункту 3 статті 83
ГПК України, просив зменшити суми
штрафних санкцій на 99% (а.с. 46- 47).

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність
підстав для зменшення пені на 99% з
огляду на таке.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України,
встановлено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Аналогічне положення
міститься і в ст. 233 ГК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до пп.3.17.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3
ст.83 ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, пеня
нарахована відповідачу на
заборгованість, яка виникла в наслідок
несвоєчасної оплати за поставлений
природний газ згідно договору.

Посилання апелянта на важкий
фінансовий стан підприємства судова
колегія також вважає безпідставним,
оскільки ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник не звільняться від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Ст. 218 ГК України встановлює, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення в сфері господарської
діяльності. В цій же статті зазначено,
що відсутність у боржника необхідних
коштів не є обставинами, з якими закон
пов'язує звільнення від
відповідальності за невиконання
зобов'язання.

При цьому, колегія суддів вважає за
доцільне наголосити на тому, що
зменшення розміру санкцій, заявлених
до стягнення є правом, а не обов'язком
суду і можливе лише у разі наявності
підстав, які б вказували на
необхідність застосування вказаної
норми.

Також, апеляційний господарський суд
звертає увагу,що відповідно до п.10
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 6 «Про
судове рішення» від 23 березня 2012р.
результати розгляду господарським
судом заяв (клопотань) учасників
судового процесу повинні зазначатися в
мотивувальній, а не в резолютивній
частині рішення суду, прийнятого по
суті справи, за винятком тих випадків,
коли суд вирішує питання про вжиття
заходів до забезпечення позову (статті
67, 68 ГПК), відстрочку або розстрочку
виконання рішення (стаття 121 ГПК).

Відтак,суд першої інстанції не
повинен був зазначати у резолютивній
частині рішення про відмову у
задоволенні клопотання відповідача
про зменшення штрафних санкцій.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку щодо часткового
задоволення апеляційної скарги
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" та зміні рішення
господарського суду Житомирської
області від 26.11.2013 р. у справі № 906/1558/13 в
частині стягнення пені, 3% річних та
інфляційних на підставі п.4 ч.1 ст. 104 ГПК
України .

Відповідно до частини 1 статті 49 ГПК
України, судовий збір покладається у
спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, - на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Враховуючи
,зо позов задоволено частково ( на 74,55 %) ,
до стягнення з відповідача на користь
позивача підлягає судовий збір в
розмірі 1282,63 грн.

Крім того,враховуючи часткове
задоволення апеляційної скарги, з
позивача на користь відповідача
підлягає до стягнення судовий збір в
розмірі 218,93 грн. за подачу апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,п.4ч.1ст. 104, 105
ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задоволити частково.

Рішення господарського суду
Житомирської області від 26.11.13р. у
справі № 906/1558/13 змінити, виклавши його
в такій редакції:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Житомиргаз", 10002, м.Житомир,
вул.Фещенка-Чопівського 35,
ідентифікаційний код 03344071 на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", 01001, м.Київ,
вул.Б.Хмельницького 6, ідентифікаційний
код 20077720 - 3 888, 44 грн. (три тисячі
вісімсот вісімдесят вісім грн. 44 коп.) -
пені, 779,82 (сімсот сімдесят дев"ять грн. 82
коп.) - 3% річних, 243,28 грн.(двісті сорок
три грн. 28 коп.) - інфляційних
нарахувань по договору № 12/4-310-В на
купівлю - продаж природного газу від
28.09.12р.

3. В решті позову відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Житомиргаз", 10002, м.Житомир,
вул.Фещенка-Чопівського 35,
ідентифікаційний код 03344071 на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", 01001, м.Київ,
вул.Б.Хмельницького 6, ідентифікаційний
код 82, 63 грн. (одну тисячу двісті
вісімдесят дві грн. 63 коп.) витрат по
сплаті судового збору.

5. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ,
вул.Б.Хмельницького 6, ідентифікаційний
код 20077720) на користь Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз"(10002, м.Житомир,
вул.Фещенка-Чопівського 35,
ідентифікаційний код 03344071 ) судовий
збір в розмірі 218, 93 грн.(двісті
вісімнадцять грн. 93 коп. за подачу
апеляційної скарги.

Господарському суду Житомирської
області на виконання даної постанови
видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуюча суддя
Олексюк Г.Є.

Суддя
Сініцина Л.М.

Суддя
Гудак А.В.