м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «УНІКА»
до Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Провідна»
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - громадянина
Іванченко Миколи Володимировича
про стягнення 7553,06 грн.
Суддя Сташків Р.Б.
Представники сторін:
від позивача - не з'явився;
від відповідача - Дзюба І.М.
(представник за довіреністю);
від третьої особи - не з'явився.
На розгляд господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «УНІКА» (далі -
Позивач) до Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Провідна» (далі - Відповідач) про
стягнення заборгованості з
відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі
Позовні вимоги мотивовані тим, що
Відповідач, як страховик винної в ДТП
особи, всупереч вимогам Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не відшкодував Позивачу
матеріальну шкоди, завдану
страхувальником Відповідача внаслідок
Відповідач проти позову заперечує,
зазначаючи, що за заявою від 05.01.2011
потерпілої у ДТП особи, гр. Іванченко
М.В., Відповідачем було розраховано та
виплачено 23.03.2011 потерпілому страхове
відшкодування в сумі 7135,18 грн., а відтак
у Відповідача відсутні підстави
відшкодовувати Позивачу суму
страхового відшкодування, так як
страхове відшкодування вже було
виплачено самому потерпілому.
Ухвалою від 20.01.2014 судом було залучено
до участі у розгляді справи в якості
третьої особи без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача -
громадянина Іванченко Миколу
В судове засідання 03.02.2014 представники
Позивача та Третьої особи не з'явилися,
хоча їх було належним чином
повідомлено про призначення справи до
розгляду в засіданні суду, про час і
місце його проведення. Представник
Позивача розписався в повідомленні про
оголошення перерви в судовому
засіданні на 03.02.2014, а Третій особі
надсилалася та була отримана ним
ухвала суду від 20.01.2014, що вбачається зі
зворотного повідомлення про вручення
поштового відправлення.

Про поважні причини неявки в судове
засідання представників Позивача та
Третьої особи суд не повідомлений,
клопотань про відкладення розгляду
справи не надходило.

Судом враховано, що відповідно до
пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Обставин, які б перешкоджали чи не
дозволяли розглянути спір у даному
судовому засіданні судом не було
встановлено.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26.12.2010 в м. Міусинськ по вул. Чкалова
була скоєна ДТП, а саме відбулося
зіткнення автомобіля «ВАЗ-21063», д.р.н.
63776АМ, яким керував Домбровський В.Д. та
автомобіля «ВАЗ-21099», д.р.н. ВВ7631ВС, яким
керував Іванченко О.М.

Причиною ДТП стало те, що водій
Домбровський В.Д., керував автомобілем
«ВАЗ-21063», д.р.н. 63776АМ у стані
алкогольного сп'яніння, що призвело до
зіткнення з іншим автомобілем та
порушення Домбровським В.Д. пунктів 12.1,
12.9 ПДР України.

Дані обставини підтверджуються
короткою та розгорнутою довідками про
дорожньо-транспортну пригоду, копії
яких містяться у матеріалах справи.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено
автомобіль «ВАЗ-21099», д.р.н. ВВ7631ВС
(Застрахований автомобіль), який був
застрахований Позивачем на підставі
Договору добровільного страхування
від 10.03.2010 № 013064/4007/0000032 (далі - Договір
добровільного страхування);
вигодонабувачем за договором є АТ
«Райффайзен Банк Аваль».

На підставі вищевказаного, за умовами
Договору добровільного страхування,
враховуючи Звіт № 0472 від 21.01.2011 про
визначення вартості матеріального
збитку (відновлювального ремонту
Застрахованого автомобіля, з
врахуванням коефіцієнту фізичного
зносу), Позивачем було складено
Страховий акт № 00058880/1 від 21.01.2011,
відповідно до якого розраховано та
виплачено страхове відшкодування в
розмірі 7553,06 грн., що підтверджується
залученою до матеріалів справи копією
платіжного доручення № 006356 від 24.02.2011.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Позивач, здійснивши виплату
страхового відшкодування, набув права
потерпілої особи в межах здійсненої
виплати.

Як вбачається з матеріалів справи,
шкоду було заподіяно водієм автомобіля
«ВАЗ-21063», д.р.н. 63776АМ, Домбровським В.Д.,
під час експлуатації вказаного
автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП
та скоєнні адміністративного
правопорушення за ст. 124 КУпАП
встановлено постановою
Краснолучського міського суду
Луганської області від 24.01.2011 у справі
№ 3-4388/10.

На час скоєння вищевказаної ДТП
цивільно-правова відповідальність
Домбровського В.Д., як особи, яка
експлуатує автомобіль «ВАЗ-21063», д.р.н.
63776АМ на законних підставах, була
застрахована Відповідачем на підставі
договору (полісу) № ВС/7018230
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. Вказаним договором (полісом)
передбачено, що ліміт відповідальності
за шкоду заподіяну майну третіх осіб
становить 25500 грн., франшиза - 510 грн.

Отже, Відповідач є особою на яку
полісом № ВС/7018230 покладено обов'язок з
відшкодування шкоди, завданої під час
експлуатації автомобіля «ВАЗ-21063»,
д.р.н. 63776АМ, на час спірної ДТП.

Відтак, Позивач заявляє вимоги про
стягнення з Відповідача
заборгованості з відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
внаслідок ДТП, в розмірі здійсненої
позивачем страхової виплати, 7553,06 грн.

Разом з цим, дослідивши надані
сторонами письмові докази, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову, з огляду на
наступне.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Так, 05.01.2011 потерпіла в ДТП особа, гр.
Іванченко М.В., звернувся до
Відповідача з заявою № 1301/39/2028 про
виплату страхового відшкодування.

Розмір заподіяної шкоди Відповідачем
було розраховано в ремонтній
калькуляції № 126 від 14.03.2011, виконаній у
системі AUDATEX, яка рекомендована до
застосування Методикою товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів (затверджена
наказом Міністерства юстиції України,
Фонду державного майна України від 24
листопада 2003 року № 142/5/2092;
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).

При цьому, встановлені Калькуляцією
величини вартості деталей, матеріалів
та ремонтних робіт, а також розмір
коефіцієнту зносу деталей
Застрахованого автомобіля не
спростовані Позивачем належними
засобами доказування, та натомість,
перевірені судом і визнані
обґрунтованими, тобто такими, що
обраховані у відповідності до вимог
вказаної Методики.

Відповідно до ремонтної калькуляції №
126 від 14.03.2011 вартість відновлювального
ремонту Застрахованого автомобіля, з
врахуванням коефіцієнту фізичного
зносу, склала 7645,18 грн.

Від встановленої калькуляцією
вартості відновлювального ремонту
Позивачем було віднято франшизу за
Полісом № ВС/7018230 в розмірі 510 грн., та
виплачено потерпілій в ДТП особі, гр.
Іванченко М.В., страхове відшкодування
в розмірі 7135,18 грн., що підтверджується
залученим до матеріалів справи
платіжним дорученням № 012345 (23466561) та
відомістю №ВТП-000426 від 22.03.2011 про
розщеплення страхових виплат.

Отже Відповідач, на підставі п. 36.1
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» прийняв рішення
про визнання ДТП страховим випадком, та
у встановлені п. 36.2 вказаного Закону
строки здійснив виплату страхового
відшкодування на користь потерпілої
особи, у погодженому з нею розмірі, та
який визначений згідно вимог даного
Закону та вищевказаної Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів.

Матеріали справи не містять доказів, що
потерпіла особа, гр. Іванченко М.В.,
заперечував проти встановленого
Відповідачем розміру страхового
відшкодування та/або заперечував факт
виплати.

Отже, за заявою потерпілої особи
Відповідачем на його користь та в
погодженому з ним розмірі 23.03.2011 було
виплачено страхове. Натомість, Позивач
звернувся до Відповідача з
повідомленням про здійснення
Позивачем страхової виплати та з
вимогою виплатити йому відшкодування
лише 26.04.2013 (вх. Відповідача № 5671).

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, відшкодування
збитків (п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК
України, якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Відтак, враховуючи, що Позивач
звернувся до Відповідача з
повідомленням про здійснену Позивачем
страхову виплату та вимогу до
Відповідача виплатити йому
відшкодування лише 26.04.2013, а Відповідач
вже виплатив страхове відшкодування
потерпілій особі 23.03.2011, то в силу
положень ч. 2 ст. 516 ЦК України, виконання
Відповідачем свого обов'язку
первісному кредиторові є належним
виконанням, і у суду відсутні підстави
задовольняти вимоги Позивача та
стягувати суму страхового
відшкодування з Відповідача в
примусовому порядку.

Судовий збір відповідно до положень
статті 49 ГПК України покладається на
Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 08.02.2014

Суддя
Сташків Р.Б.