ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2014 р.
Справа №917/2528/13

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", вул.
Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до Публічного акціонерного товариства
"Гадячгаз", вул. Будька, 26, а, м. Гадяч,
Гадяцький район, Полтавська область,
37300

про стягнення грошових коштів у сумі
6560,46 грн.

Суддя Мацко О.С.

Представники 16.01.2014 р.:

від позивача: Мороз Ю.С., довіреність
№14-348 від 16.03.2012 р.

від відповідача: Січкар О.С.,
довіреність №693 від 10.06.2013 р.

Представники 11.02.2014 р.:

від позивача: Мельник В.В., довіреність
№14-327 від 16.03.2012 р.;

від відповідача: Гетьман М.О. ,
довіреність №1 від 18.12.2013 р.

У судовому засіданні 16.01.2014 року було
оголошено перерву до 11.02.2014 р. згідно
ст.77 ГПК України, про що представники
сторін були повідомлені під розписку
(арк. справи).

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення згідно
ст.85 ГПК України та повідомлено дату
складання повного тексту рішення.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна
заява про стягнення 6560,46 грн., з яких:
4032,55 грн. - пені, 806,51 грн. - 3% річних від
простроченої суми, 1659,64 грн. штраф та
151,76 грн. інфляційних втрат, нарахованих
внаслідок неналежного виконання
відповідачем зобов'язань, що виникли з
договору купівлі - продажу природного
газу № Г-П/2012-ВТВ/2 від 31.07.2012 р. (далі -
договір).

Представник позивача на задоволенні
позовних вимог наполягає з мотивів,
зазначених у позовній заяві, зокрема,
посилається на неналежне виконання
відповідачем зобов'язань щодо строків
оплати газу по договору
купівлі-продажу природного газу №
Г-П/2012-ВТВ/2 від 31.07.2012 р.

У відзиві на позовну заяву відповідач
проти задоволення позовних вимог
заперечує частково, посилаючись на
неправильність здійснення розрахунків
позивачем та надає конррозрахунок
заборгованості з посиланням на
положення постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" №14 від
17.12.2013 р.

Представник позивача в судовому
засіданні 11.02.2014 р. з контррозрахунком
відповідача не погоджується,
зазначаючи, що положення постанови
пленуму Вищого господарського суду
України носять рекомендаційний
характер; контррозрахунку не надав.

Крім того від відповідача надійшла
заява про зменшення неустойки в
порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК
України та додаткові пояснення до
відзиву, в яких відповідач обґрунтовує
обставини прострочення виконання
зобов'язань за договором купівлі -
продажу природного газу № Г-П/2012-ВТВ/2
від 31.07.2012 р.

Представник позивача проти
задоволення заяви про зменшення
неустойки категорично заперечує.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
дослідивши та оцінивши подані
сторонами докази, суд встановив:

31.07.2012 р. між сторонами було укладено
договір №Г-П/2012-ВТВ/2 на купівлю-продаж
природного газу (далі -Договір),
відповідно до якого позивач
зобов'язався передати у власність
відповідачу у 2012 році природний газ, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити газ на умовах цього договору
(п.1.1 Договору, арк. справи - 9-14).

При цьому сторони узгодили наступне:

- газ, що продається за цим договором,
використовується відповідачем
виключно для виробничо-технологічних
витрат та нормованих втрат покуця (п.1.2
Договору);

- оплата за газ здійснюється
відповідачем виключно грошовими
коштами шляхом 100% поточної оплати
планових обсягів протягом місяця
поставки з урахуванням положень п. 6.2
Договору (п.6.1 Договору);

- оплата за газ здійснюється з
поточного рахунка відповідача на
поточний рахунок позивача та
зараховується як оплата за газ.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 20-го
числа наступного за місяцем поставки
газу (п. 6.2 Договору);

- у разі невиконання покупцем умов
пунктів 6.1 та 6.2 цього Договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити позивачу крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 (семи)
відсотків від суми простроченого
платежу (п. 7.2 Договору);

- цей договір набуває чинності з дати
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
печатками і діє у частині поставки газу
до 31 грудня 2012 року включно, а в частині
розрахунків - до їх повного здійснення
(п. 11.1 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач свої зобов'язання згідно
даного договору виконав, поставив
відповідачу протягом серпня - грудня 2012
року природний газ в обсязі 352,761 тис. м.
куб., що підтверджується актами
прийому-передачі газу на загальну суму
1525569,98 грн. (акти в матеріалах справи,
арк.спр. - 15-19). Зазначені акти підписані
сторонами та скріплені їх печатками;
оригінали актів оглянуті у судовому
засіданні. Факт прийняття газу на
зазначену суму відповідач не
заперечує.

Відповідач, в порушення прийнятих на
себе зобов'язань за вказаним договором,
оплатив поставлений природний газ з
порушенням строків оплати, який
встановлений у п. 6.2 договору. Даний
факт підтверджується відповідачем.

За прострочення оплати природного газу
позивач нарахував відповідачу та
заявив до стягнення 4032,55 грн. пені, 8069,51
грн. - 3% річних, 151,76 грн. інфляційних та
1659,64 грн. 5% штрафу (розрахунок в
матеріалах справи, арк. спр. - 22-23).

При прийнятті рішення суд виходить з
наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог , що
звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 610 Цивільного кодексу України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язань настають правові наслідки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідач не виконав належним чином
грошові зобов'язання за договором
купівлі - продажу природного газу №
Г-П/2012-ВТВ/2 від 31.07.2012 р. щодо оплати
позивачу вартості проданого ним
природного газу в установлений п.6.2
договору строк, тому позивач вправі
вимагати стягнення з відповідача за
час прострочення ним оплати природного
газу передбачених цим договором пені,
штрафу а також ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України інфляційних
нарахувань та трьох процентів річних.

Згідно частини 2 статті 193, частини 1
статті 216 Господарського кодексу
України порушення зобов'язання є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим кодексом, іншими законами або
договором; учасники господарських
правовідносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ст.549 ЦК).

Суд здійснив перевірку
нарахувань заявленого до стягнення
штрафу та дійшов до висновку про їх
правильність.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення пені, то суд зазначає
наступне:

Відповідно до п. 1.12 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 р., з
огляду на вимоги частини першої статті
47 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань.

Пунктом 1.9 даної постанови визначено,
що день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені.

Якщо у договорі виконання грошового
зобов'язання визначається до настання
певного терміну, наприклад, до 1 серпня
2014 року (частина друга статті 252 ЦК
України), то останнім днем виконання
такого зобов'язання вважається день, що
передує цьому терміну (в даному
прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас
коли у тексті договору виконання
грошового зобов'язання визначено "по 1
серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня
2014 року", то останнім днем виконання
такого зобов'язання буде 1 серпня 2014
року.

Матеріалами справи підтверджено, що
остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 20-го
числа наступного за місяцем поставки
газу (п. 6.2 Договору).

Як вбачається з розрахунку пені,
наданого позивачем (а.с. - 22-23), останній
нараховує пеню по кожному Акту
приймання-передачі окремо, починаючи з
21 числа наступного за місяцем поставки
газу, хоча, як вбачається, з
вищенаведеного пункту постанови,
останнім днем виконання зобов'язання
по договору купівлі - продажу
природного газу № Г-П/2012-ВТВ/2 від 31.07.2012
р. є 19 число наступного за місяцем
поставки газу. За даних обставин,
заперечення відповідача, щодо того, що
позивачем не було прийнято до уваги, що
20 число в деяких місяцях випадало на
суботу-неділю, судом до уваги не
беруться, оскільки, як вже зазначалося
останнім днем виконання зобов'язання
по даному договору є 19 число, яке тільки
в січні 2013 року випадає на суботу, але
позивач починає нарахування пені з
понеділка 21 числа. В той же час, ч.5 ст.254
ЦК передбачено, що якщо останній день
строку припадає на вихідний, святковий
чи інший неробочий день, що визначений
відповідно до закону у місці вчинення
певної дії, днем закінчення строку є
перший за ним робочий день.

Крім того, при здійсненні перерахунку
пені судом встановлено, що позивачем
під час проведення розрахунку було
здійснено нарахування пені за період
прострочення, до якого включені і дні
фактичної оплати. При цьому позивачем
не було враховано, що в день проведення
оплати зобов'язання було вже відсутнє
повністю або зменшено на суму оплати.

Таким чином, суд при перерахунку пені
не виходить за межі позовних вимог та
здійснює перерахунок пені за період,
заявлений позивачем, з урахуванням
приписів ч.5 ст.254 ЦК України, п.1.9
постанови пленуму ВГСУ №14.

Судом перевірено методику нарахування
пені за допомогою калькулятора ІПС
"Законодавство" та з врахуванням
рекомендацій викладених в п. 1.9
постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" №14 від
17.12.2013 р. За результатами розрахунку суд
дійшов до висновку про часткове
задоволення позовних вимог щодо
стягнення пені в сумі 3066,55 грн.; в
частині стягнення 966,00 грн. пені слід
відмовити в зв'язку з тим, що позивачем
в розрахунку пені, день фактичної
сплати суми заборгованості включений в
період часу, за який здійснюється
стягнення пені та не враховано
припидання останнього дня виконання
зобов"язання на вихідний день.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК
України).

Судом перевірено методику нарахування
3% річних за допомогою калькулятора ІПС
"Законодавство". За результатами
розрахунку суд дійшов до висновку про
часткове задоволення позовних вимог
щодо стягнення 3% річних в сумі 615,41 грн.;
в частині стягнення 191,10 грн. 3% річних
суд відмовляє з тих же підстав, що і в
частині стягнення 966,00 грн. пені.

Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України
позивачем обґрунтовано заявлено до
стягнення 151,76 грн. інфляційних втрат.
Позовні вимоги в даній частині
підлягають задоволенню. Заперечення
відповідача, в яких зазначено, що в
розрахунку позивача не враховано
від'ємне значення інфляційних
нарахувань є помилковими і до уваги
судом не беруться зважаючи на наступне:

Як вбачається з розрахунку позивача,
він правомірно здійснює розрахунок по
кожному Акту приймання-передачі
окремо. Що ж стосується інфляційних
втрат, то позивач правомірно заявляє до
стягнення лише 151,76 грн. інфляційних
втрат, які виникли за зобов'язаннями
жовтня 2012 р.

Відповідно до абз.3 п. 3.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 р.,
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Державною службою
статистики України, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

Судом перевірено методику нарахування
інфляційних втрат за зобов'язаннями
жовтня 2012 р., які існували в період з
20.11.2012 р. по 20.12.2012 р. та встановлено, що в
даний період часу не мала місце
дефляція і розрахунок, здійснений
позивачем, є правильним.

Відповідачем були надані суду заява
про зменшення неустойки (пені) №110/71 від
15.01.2014 р. та у додаткові пояснення до
відзиву №296/197 від 10.02.2014 р.,в яких він
просить зменшити суму неустойки (пені)
на розсуд суду з урахуванням всіх
фактичних обставин справи.

Так, дійсно, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського
кодексу України, у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Відповідно до абз. 1 п. 3.17.4. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Відповідач в заяві про зменшення пені
та додаткових поясненнях посилається,
що джерелом оплати за спожитий
природний газ для
виробничо-технологічних втрат та
нормативних втрат ПАТ "Гадячгаз" є
компенсація за пільги/субсидії
населення. Розрахунки між ПАТ
"Гадячгаз" та "НАК "Нафтогаз" за
договором купівлі - продажу природного
газу № Г-П/2012-ВТВ/2 від 31.07.2012 р.
здійснюється шляхом взаєморозрахунків
за природний газ та теплопостачання за
рахунок коштів загального фонду
державного бюджету у відповідності до
постанови Кабінету міністрів України
від 11.05.2005 р. №20 "Про затвердження
порядку перерахування деяких
субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам для надання пільг,
субсидій та компенсацій (зі змінами).
Зважаючи на це, на момент виникнення
заборгованості перед позивачем за
даним договором відповідач мав
можливість здійснити її погашення
виключно за рахунок коштів загального
фонду державного бюджету в порядку
взаєморозрахунків, обумовлених
спільними протокольними рішеннями. За
даних обставин, відповідач зазначає, що
враховуючи, що отримані кошти
перераховувалися відповідачем на
рахунок позивача не пізніше наступного
банківського дня після їх отримання,
він вважає, що його вина в недотриманні
строків розрахунків відсутня.

У додаткових поясненнях відповідач
також зазначає, що позивачем
нарахована пеня за період, в якому
останнім неналежно і не в повному
обсязі виконувалися договірні
зобов'язання щодо оплати послуг
відповідача з транспортування
належного позивачеві природного газу.
У випадку здійснення своєчасної оплати
позивачем за транспортований
природний газ відповідач у свою чергу
мав би змогу своєчасно здійснювати
оплату за придбаний газ згідно
договору купівлі - продажу природного
газу № Г-П/2012-ВТВ/2 від 31.07.2012 р.

Однак, при цьому відповідачем не надано
суду жодних доказів вжиття заходів
щодо стягнення зазначеної суми
заборгованості з метою виконання
зобов'язань перед позивачем.

Позивач проти зменшення розміру
штрафних санкцій категорично
заперечує. Судом взято до уваги, що
розмір пені, нарахований позивачем, є
незначним (до того ж, за розрахунками
суду стягненню підлягає менша сума,
аніж заявлена) та обставини, за яких
відповідач не зміг вчасно
розрахуватися з позивачем за
поставлений газ, не мають істотного
значення.

У даному випадку, враховуючи усі
обставини справи у їх сукупності,
врахувавши інтереси обох сторін, суд
не вбачає підстав для зменшення пені.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні
конституційні засади судочинства,
принцип верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у даному спорі та чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спору, господарський суд дійшов до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Судові витрати, понесені позивачем,
відповідно до ст.49 ГПК України
підлягають відшкодуванню за рахунок
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст.33,43,49,82-85 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Гадячгаз" (37300, м. Гадяч,
Полтавської обл., вул. Будька, 26а, , інші реквізити невідомі)
на користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (вул.
Б.Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001,
ідентифікаційний код 20077720, інші
реквізити невідомі) 3066,55 грн. пені, 615,41
грн. 3% річних, 151,76 грн. інфляційних
втрат, 1659,64 грн. штрафу та 1421,15 гривень
судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4.Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 13.02.2014 року

Суддя
О.С. Мацко