ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

10 лютого 2014 року Справа № 28/5005/9636/2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді
Прокопанич Г.К.

суддів
Алєєвої І.В.

Євсікова О.О.,

розглянувши касаційну скаргу
Дніпропетровської міської ради на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 16.07.2013
року та постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
31.10.2013 року

у справі № 28/5005/9636/2012 господарського
суду Дніпропетровської області

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Ареал"

до Дніпропетровської міської ради

про поновлення строку дії договору
оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 16.07.2013
року, залишеним без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 31.10.2013 року
позов задоволено частково.

Не погоджуючись з постановленими
судовими актами, Дніпропетровська
міська рада звернулась до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 16.07.2013
року та постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
31.10.2013 року у справі
№28/5005/9636/2012, прийняти нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 20.01.2014 року у справі
№28/5005/9636/2012 касаційну скаргу
Дніпропетровської міської ради
повернуто на підставі п. 3 ст. 1113
Господарського процесуального кодексу
України.

Дніпропетровська міська рада повторно
звернулась до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 16.07.2013
року та постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
31.10.2013 року у справі №28/5005/9636/2012,
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Перевіривши матеріали касаційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що подана касаційна скарга не
відповідає вимогам розділу ХІІ1
Господарського процесуального кодексу
України з таких підстав.

В силу ст. 110 Господарського
процесуального кодексу України,
касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
судовим рішенням апеляційного
господарського суду законної сили.

Оскільки оскаржена постанова
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду набрала законної
сили 31.10.2013 року, то, з урахуванням
наведених приписів закону строк
касаційного оскарження зазначеного
судового акта відповідно до частини
другої статті 51 Господарського
процесуального кодексу України
закінчився 20.11.2013 року, а вказана
касаційна скарга подана до суду 27.01.2014
року, про що свідчить штамп
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду на титульному
аркуші касаційної скарги. Таким чином,
зазначена касаційна скарга подана
після закінчення строку, встановленого
для її подання.

У касаційній скарзі заявлено
клопотання про відновлення строку на
касаційне оскарження.

За приписами частини першої ст. 53
Господарського процесуального кодексу
України за заявою сторони, прокурора чи
з своєї ініціативи господарський суд
може визнати причину пропуску
встановленого законом процесуального
строку поважною і відновити пропущений
строк.

Колегія суддів касаційної інстанції
зазначає, що у клопотанні про
відновлення пропущеного строку
повинно міститися обґрунтування
поважності причин пропуску
процесуального строку. Якщо
відновлення процесуального строку
здійснюється за клопотанням сторони чи
прокурора, заявник повинен
обґрунтувати поважність причини
(причин) пропуску строку, в разі
необхідності - з поданням доказів цього
за загальними правилами розділу V
Господарського процесуального кодексу
України.

Господарський процесуальний кодекс
України не пов'язує право суду
відновити пропущений строк з певним
колом обставин, що спричинили пропуск
строку. Отже, у кожному випадку суд з
урахуванням конкретних обставин
пропуску строку оцінює доводи, що
наведені на обґрунтування клопотання
про його відновлення та робить
мотивований висновок щодо поважності
чи неповажності причин пропуску
строку.

Касаційна інстанція зазначає, що
поважними визнаються лише ті
обставини, які є об'єктивно
непереборними і пов'язані з дійсними
істотними труднощами для вчинення
процесуальних дій.

Обґрунтовуючи клопотання про
відновлення строку на подання
касаційної скарги, заявник касаційної
скарги зазначає, що обставиною, яка
зумовила подання касаційної скарги з
пропуском встановленого строку є
усунення недоліків, зазначених в
ухвалі Вищого господарського суду
України від 20.01.2014 року.

Розглянувши вказане клопотання,
колегія суддів не знайшла підстав для
його задоволення.

Зокрема, з матеріалів справи
вбачається, що ухвала Вищого
господарського суду України від 20.01.2014
року надіслана сторонам у справі 20.01.2014
року, про що свідчить штамп Вищого
господарського суду України на
зворотній стороні ухвали.

Отже, своєчасне оскарження судового
акту є суто організаційною проблемою
скаржника.

З урахуванням викладеного колегія
суддів не знайшла підстав для
задоволення клопотання про
відновлення пропущеного строку на
касаційне оскарження.

Касаційна інстанція зазначає, що
основними засадами судочинства,
закріпленими у ст. 129 Конституції
України є, зокрема, законність,
рівність усіх учасників судового
процесу перед законом і судом,
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Принцип законності визначається тим,
що суд у своїй діяльності при вирішенні
справ повинен додержуватись норм
процесуального права.

За змістом положень ст. 107
Господарського процесуального кодексу
України сторона наділена правом
оскарження судового рішення, що є
однією з необхідних умов реалізації,
встановленого законом права на судовий
захист.

Однак, наявність права на оскарження не
є безумовною підставою для здійснення
судового захисту шляхом прийняття
касаційної скарги, поданої з
порушенням встановленого
процесуальним законом порядку.

Відповідно до п. 5 частини першої ст. 1113
Господарського процесуального кодексу
України касаційна скарга не
приймається до розгляду і
повертається, зокрема, якщо скаргу
подано після закінчення строку,
встановленого для її подання, без
клопотання про поновлення цього строку
або таке клопотання відхилено.

За таких обставин касаційна скарга не
може бути прийнята до розгляду Вищим
господарським судом України і підлягає
поверненню.

Статтею 7 Закону України "Про судовий
збір" передбачено, що сплачена сума
судового збору повертається за ухвалою
суду в разі повернення заяви або
скарги.

Судова колегія звертає увагу на те, що
судовий збір у сумі 3211,60 грн. сплачений
платіжним дорученням № 1626 від 13.11.2013
року повертався Дніпропетровській
міській раді ухвалою Вищого
господарського суду України від 20.01.2014
року, тому питання щодо повернення
судового збору, сплаченого зазначеним
платіжним документом повторно не
розглядається.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 7
Закону України "Про судовий збір", ст. 53,
86, 110, п. 5 ч. 1 ст. 1113 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити Дніпропетровській міській
раді у задоволенні клопотання про
відновлення строку на подання
касаційної скарги.

2. Касаційну скаргу Дніпропетровської
міської ради на рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
16.07.2013 року та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 31.10.2013 року у
справі № 28/5005/9636/2012 (з доданими до неї
документами).

Головуючий суддя
Г.К. Прокопанич

Судді
І.В. Алєєва

О.О. Євсіков