РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
Справа № 906/1560/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Крейбух О.Г.

судді
Василишин А.Р. ,

судді Юрчук
М.І.

при секретарі Михальчук В.К.

за участю представників:

позивача: Данилевський О.М.;

відповідача: не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Житомиргаз" на рішення
господарського суду Житомирської
області від 02.12.13 р. у справі № 906/1560/13
(суддя Тимошенко О.М.)

за позовом Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз"

про стягнення 6604,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2013 року ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
звернулося до суду з позовом до ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" про стягнення 6 604,73 грн., в
т.ч. 2431,95 грн. пені, 3647,27 грн. штрафу, 486,39
грн. 3 % річних, 39,12 грн. інфляційних
нарахувань /а.с.2-4/.

02.12.2013 року позивачем подано до суду
заяву № 19407/13 про зменшення розміру
позовних вимог, яка прийнята місцевим
господарським судом та згідно якої
позивач просить стягнути 5 896,25 грн., з
яких: 2 214,90 грн. пені, 442,98 грн. 3 % річних, 3
158,80 грн. 7 % штрафу та 79,58 грн.
інфляційних нарахувань /а.с.88-89/.

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 02.12.2013 року у
справі № 906/1560/13 (суддя Тимошенко О.М.)
позов ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулося
до суду з позовом до ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" про стягнення 6 604, 73 грн.
задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ по газопостачанню та
газифікації "Житомиргаз" на користь ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України": 442,98 грн. річних, 2214,90
грн. пені, 3158,80 грн. штрафу, 1697,28 грн.
судового збору.

В позові в частині стягнення 79,58 грн.
інфляційних відмовлено /а.с.100-102/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач ПАТ по газопостачанню та
газифікації "Житомиргаз" звернувся до
Рівненського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду Житомирської
області від 02.12.2013 року у даній справі
скасувати та прийняти нове рішення,
яким зменшити розмір пені, штрафу на 99 %
та відмовити позивачу в частині
стягнення річних.

В обгрунтування апеляційної скарги,
скаржник вказує наступне:

- наявні в матеріалах справи платіжні
доручення свідчать про виконання
відповідачем грошових зобов'язань, а
тому день проплати не входить в
прострочення виконання зобов'язань;

- судом при винесенні рішення взято до
уваги лише майновий стан позивача, а
клопотання відповідача про зменшення
розміру пені, штрафу та 3 % річних, суд
залишив поза увагою;

- ПАТ по газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" знаходиться в скрутному
фінансовому становищі, що
підтверджується дебіторською
заборгованістю споживачів за
споживання природного газу.

Таким чином, на думку скаржника,
правові підстави для задоволення
позову відсутні; просить рішення
господарського суду Житомирської
області від 02.12.2013 року у даній справі
скасувати та прийняти нове рішення,
яким зменшити розмір пені, штрафу на 99 %
та відмовити позивачу в частині
стягнення 3 % річних /а.с.115-117/.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
заперечив проти доводів та вимог
скарги, вказавши, що господарський суд
Житомирської області при винесенні
рішення правомірно застосував норми
матеріального та процесуального права,
повністю з'ясував обставини справи та
дослідив докази у справі, постановив
законне та обгрунтоване рішення, а тому
просить оскаржуване рішення залишити
без змін, а в задоволенні апеляційної
скарги відмовити /а.с.135-141/.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 25.12.2013 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження складі колегії: головуючий
суддя Крейбух О.Г., суддя Бучинська Г.Б.,
суддя Мамченко Ю.А. та призначено до
розгляду на 15.01.2014 року /а.с.113/.

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду від
13.01.2014 року внесено зміни до складу
колегії суддів, окрім заміни
головуючого судді та сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Крейбух О.Г., суддя Василишин А.Р.,
суддя Юрчук М.І. відповідно до
затверджених складів колегій /а.с.134/.

15.01.2014 року в судовому засіданні
оголошено переву до 12.02.2014 року в
зв'язку з клопотанням позивача, про що
сторони повідомлені під розписку в
судовому засіданні /а.с.145/.

12.02.2014 року в судовому засіданні
позивач повністю підтримав вимоги і
доводи, викладені у відзиві на
апеляційну скаргу.

12.02.2014 року відповідач участі
уповноваженого представника в
судовому засіданні не забезпечив; про
причини неявки суд не повідомив.

Згідно абз.2 п.3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у разі присутності
сторони або іншого учасника судового
процесу в судовому засіданні протокол
судового засідання, в якому
відображені відомості про явку сторін
(пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання.

За наведеного, враховуючи приписи ст.102
ГПК України про строки перегляду справ
в апеляційній інстанції, той факт, що
сторони були належним чином та
своєчасно повідомлені про дату, час та
місце судового засідання, колегія
суддів визнала за можливе здійснювати
розгляд апеляційної скарги за
відсутності представника відповідача.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом при винесенні
рішення норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задоволити частково, а рішення
господарського суду Житомирської
області від 02.12.2013 року у даній справі
змінити в частині стягнутих сум річних
та пені, виходячи з наступного.

30.03.2012 року між ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(надалі - продавець, позивач) та ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" (надалі - покупець,
відповідач, апелянт) укладено договір
№ 36/19-ВВ на купівлю-продаж природного
газу (надалі - Договір), відповідно п.1.1
якого продавець зобов'язується
передати у власність покупцю у 2012 році
природний газ (далі - газ), а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
газ на умовах цього договору /а.с.11-18/.

Відповідно до п.1.2 Договору, газ, що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для подальшої реалізації установам та
організаціям, що фінансуються з
державного та місцевих бюджетів (в
межах обсягів природного газу, що
використовується як пальне для
забезпечення горіння Вічного вогню),
які є кінцевими споживачами газу.

Пунктом 6.1 Договору встановлено, що
оплата за природний газ проводиться
покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100 % поточної оплати планових
обсягів газу протягом місяця поставки
з урахуванням положень п.6.2 договору.

Згідно п.6.2 Договору, остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 20-го числа наступного
за місяцем поставки газу з поточних
рахунків покупця.

На виконання умов Договору, позивач з
березня по грудень 2012 року поставив
відповідачу імпортований природний
газ на загальну суму 86 977,80 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи актами приймання-передачі
природного газу:

- від 31.03.2012 року на суму 9172,49 грн. в
обсязі 4,130 тис.куб.м./а.с.19/;

- від 30.04.2012 року на суму 8792,71 грн. в
обсязі 3,959 тис.куб.м. /а.с.20/;

- від 31.05.2012 року на суму 8551,36грн. в
обсязі 4,058 тис.куб.м./а.с.21/;

- від 30.06.2012 року на суму 8439,58 грн. в
обсязі 3,800 тис.куб.м./а.с.22/;

- від 31.07.2012 року на суму 8444,02 грн. в
обсязі 3,802 тис.куб.м. /а.с.23/;

- від 31.08.2012 року на суму 8451,24 грн. в
обсязі 3,839 тис.куб.м. /а.с.24/;

- від 30.09.2012 року на суму 7475,69 грн. в
обсязі 3,366 тис.куб.м./а.с.25/;

- від 31.10.2012 року на суму 6978,19 грн. в
обсязі 3,142 тис.куб.м./а.с.26/;

- від 30.11.2012 року на суму 8357,40 грн. в
обсязі 3,763 тис.куб.м./а.с.27/;

- від 31.12.2012 року на суму 12315,12 грн. в
обсязі 5,545 тис.куб.м./а.с.28/.

Відповідно до п.9.2 Договору, строк
позовної давності, у тому числі щодо
стягнення основної заборгованості,
штрафів, пені, відсотків річних,
інфляційних нарахувань встановлюється
тривалістю у 5 років.

Згідно наявної в матеріалах справи
виписки по рахунку ПАТ "Житомиргаз" та з
урахуванням заяви ПАТ "Житомиргаз" про
припинення зобов'язань зарахуванням
зустрічних однорідних вимог від
18.12.2012р. № 7983/12, яку позивач отримав
20.12.2012р., у період з 01.01.2012 року по 17.05.2013
року відповідачем здійснено оплату за
поставлений природний газ згідно
договору № 36/19-ВВ від 30.03.2012 року в
повному обсязі /а.с.30, 94-96//.

Судом встановлено, що зазначена вище
оплата на загальну суму 86 977,80 грн.
здійснена відповідачем до звернення
позивача з позовом до суду - 25.10.2013 року,
а тому станом на день звернення
позивача з позовом до суду,
заборгованість відповідача перед
позивачем за відсутня.

Судом встановлено, що остаточний
розрахунок за газ, переданий протягом
березня-грудня 2012 року, здійснено
відповідачем у такі терміни:

- по поставці за квітень 2012 року на суму
9 172,49 грн. оплата відбулася 27.04.2012 року;

- по поставці за травень 2012 року на суму
8 792,71 грн. оплата відбулася 31.05.2012 року;

- по поставці за червень 2012 року на суму
8 551,36 грн. оплата відбулася 25.06.2012 року;

- по поставці за липень-листопад 2012 року
на суму 48 146,12 грн. припинення
зобов'язань відбулося зарахуванням
зустрічних однорідних вимог 20.12.2012
року;

- по поставці за грудень 2012 року на суму
12 315,12 грн. оплата відбулася 17.05.2013 року.

Відповідно до ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог , що звичайно
ставляться.

У відповідності до част.1 ст.530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (част.1 ст.628
ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст.629 ЦК України).

Несвоєчасне виконання відповідачем
покладеного на нього обов'язку щодо
оплати поставленого природного газу у
строки встановлені п.6.2 Договору,
слугувало підставою для звернення
позивача з позовом про стягнення 5 896,25
грн., з яких: 2 214,90 грн. пені, 442,98 грн. 3 %
річних, 3 158,80 грн. 7 % штрафу та 79,58 грн.
інфляційних нарахувань /а.с.90-93/.

Відповідач, не погоджуючись із
розрахунком позивача, вказаних сум
пені, 3 % річних, 7% штрафу та інфляційних
подав до апеляційного господарського
суду власний розрахунок, згідно якого
розмір пені становить 2 181,07 грн., 3 %
річних - 436,22 грн., 7 % штрафу - 3 158,80 грн.,
інфляційних втрат - 00,00 грн. /а.с.150-152/.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком (част.1 ст.546 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(част.1, 3 ст.549 ЦК України).

Пунктом 7.2 Договору встановлено, що у
разі невиконання покупцем умов пунктів
6.1, 6.2 цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю крім суми заборгованості,
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, а за
просточення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 % від суми
простроченого платежу.

Тобто п.7.2 Договору сторони погодили
відповідальність покупця ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" у разі порушення умов
Договору щодо оплати поставленого
природного газу.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до п.1.9 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013
року, день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені.

Судом перевірено розрахунки пені та 3 %
річних, виконані позивачем та
відповідачем, і встановлено, що
позивачем при здійсненні розрахунку
неправомірно враховано дні фактичної
сплати заборгованості відповідачем,
зокрема, 27.04.2012 року, 31.05.2012 року, 25.06.2012
року, 20.12.2012 року, 17.05.2013 року

При цьому, розрахунок відповідача,
згідно якого розмір пені становить 2
181,07 грн. 3 % річних - 436,22 грн. та 7 % штрафу -
3 158,80, визнано колегією суддів вірним
/а.с.150-152/.

Колегія суддів не бере до уваги
розрахунок збитків від інфляції в сумі
79,58 грн. за період з 16.11.2012 року по 15.12.2012
року, поскільки останній виконано без
врахування Рекомендацій щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ (лист
Верховного Суду України від 03.04.1997р. №
62-97р).

Судом встановлено, що відповідачем у
строк встановлений Договором, оплату
за поставний товар не здійснено, а тому
на підставі част.1 ст.612 ЦК України у
позивача виникає право на нарахування
інфляційних втрат.

Згідно з Рекомендаціями щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ (лист
Верховного Суду України від 03.04.1997р. №
62-97р), індекс інфляції розраховується
не на кожну дату місяця, а у середньому
на місяць; а тому умовно слід вважати,
що сума, яка вноситься за період з 1 по 15
число відповідно місяця, наприклад,
травня, індексується за період з
урахуванням травня, а якщо з 16 по 31
число, то розрахунок починається з
наступного місяця - червня. Для
визначення індексу інфляції за
будь-який період необхідно щомісячні
індекси, що складають відповідний
період, перемножити між собою.

Колегією суддів здійснено розрахунок
суми боргу з урахуванням індексу
інфляції, згідно якого сукупний індекс
інфляції за період прострочення з
16.11.2012 року по 15.12.2012 року становить 1,000,
інфляційне збільшення суми боргу має
нульове значення, тобто - відсутнє
/а.с.156-157/.

Відтак, позовні вимоги про стягнення
інфляційних втрат у сумі 79,58 грн. за
період прострочення 16.11.2012 року по
15.12.2012 року задоволенню не підлягають.

Поскільки прострочення відповідача по
оплаті поставленого природного газу
має місце, то позовні вимоги про
стягнення пені, 3 % річних та 7 % штрафу є
підставними та підлягають задоволенню
частково у сумі 2 181,07 грн., 436,22 грн. та
3158,80 грн. відповідно, за розрахунком
відповідача, у стягненні 33,83 грн. пені,
6,76 грн. 3 % річних та 79,58 грн. інфляційних
втрат слід відмовити.

Колегією суддів взято до уваги
клопотання відповідача про зменшення
розміру нарахованої пені з огляду на
таке.

В обгрунтування клопотання про
зменшення розміру пені відповідач
вказує на тяжкий фінансовий стан ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз". Дебіторська
заборгованості споживачів перед
відповідачем за спожитий природний газ
становить 45 011 546 грн., що
підтверджується довідкою № 6162/19 від
11.11.2013 року /а.с.57-59/.

Відтак, беручи до уваги зазначені
причини неналежного виконання
зобов'язання, майновий стан
відповідача (в тому числі на момент
виконання Договору), колегія суддів
вважає нараховану суму пені у розмірі 2
181,07 грн., 3 % річних - 436,22 грн., 7 % штрафу -
3158,80 грн. співрозмірною по відношенню
до збитків кредитора, а тому відмовляє
у задоволенні клопотання щодо
зменшення розміру останньої, виходячи
із розрахунку даної суми відповідачем.

Крім того, довід скаржника про
безпідставне не застосування місцевим
господарським судом приписів ст.233 ГК
України, ст.55 ЦК України та п.3 ст.83 ГПК
України не може бути підставою для
скасування рішення місцевого
господарського суду у справі, оскільки
юридичний аналіз зазначених норм
свідчить про те, що вони застосовуються
за визначених у законі умов на розсуд
суду.

Водночас, суд не погоджується з
твердженнями позивача щодо періоду
нарахування 3 % річних, викладеними у
відзиві на апеляційну скаргу, які
грунтуються на нормах част.4 ст.232 ГК
України "Порядок застосування штрафних
санкцій", оскільки останній
нарахування відсотків за користування
чужими коштами ототожнює з 3 % річних,
які не мають характеру штрафних
санкцій, а є способом захисту майнового
права та інтересу кредитора шляхом
отримання від боржника компенсації
(плати) за ористування ни коштами,
належними до сплати кредиторові.

Щодо розподілу судових витрат.

Загальна сума заявлених позовних вимог
- 5 896,25 грн.;

Загальна сума задоволених позовних
вимог - 5 776,09 грн.

Відношення задоволених позовних вимог
до заявлених - 97,96 %.

На відповідача покладається судовий
збір за подання позовної заяви у сумі 1
685,40 грн. пропорційно розміру
задоволених позовних вимог на підставі
ст.49 ГПК України.

Згідно із п.4 част.1 ст.103 ГПК України,
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги (подання)
має право змінити рішення.

Відповідно до п.4 част.1 ст.104 ГПК
України, підставами для скасування або
зміни рішення місцевого
господарського суду є порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Оцінюючи вищевикладені обставини
справи, колегія приходить до висновку,
що апеляційну скаргу ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" на рішення господарського
суду Житомирської області від 02.12.2013
року у справі № 906/1560/13 слід задоволити
частково, а рішення господарського
суду Житомирської області від 02.12.2013
року у даній справі змінити в частині
стягнутих сум річних та пені.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" на рішення
господарського суду Житомирської
області від 02.12.2013 року у справі №
906/1560/13 задоволити частково.

Рішення господарського суду
Житомирської області від 02.12.2013 року у
справі № 906/1560/13 змінити в частині
стягнутих сум річних, пені та судового
збору, в решті - залишити без змін,
виклавши п.2 резолютивної частини
рішення в такій редакції:

"2. Стягнути з публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Житомиргаз" (10002, м.Житомир,
вул.Фещенко-Чопівського, 35, ) на користь публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, код
20077720):

- 436,22 грн. річних;

- 2 181,07 грн. пені;

- 3 158,80 грн. штрафу;

- 1 685,40 грн. судового збору".

В позові про стягнення 6,76 грн. річних та
33,83 грн. пені відмовити".

Доручити господарському суду
Житомирської області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу № 906/1560/13 повернути
господарському суду Житомирської
області.

Головуючий суддя
Крейбух О.Г.

Суддя
Василишин А.Р.

Суддя
Юрчук М.І.