ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2014 р.
Справа № 914/4576/13

Господарський суд Львівської області у
складі судді Сухович Ю.О., при секретарі
судових засідань Мак Л.Б., розглянувши
матеріали справи

за позовом Державного підприємства
"Придніпровська залізниця" в особі
відокремленого підрозділу
"Дніпропетровська дирекція
залізничних перевезень",
м.Дніпропетровськ

до відповідача Публічного
акціонерного товариства "ДТЕК
Західенерго", м. Львів

про стягнення 21 300,00 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Хлабистін Д.М. -
юрисконсульт (довіреність №26 від
01.01.2014р.);

від відповідача Чорній О.Б. -
юрисконсульт I категорії юридичного
відділу (довіреність №193 від 26.12.2013р.).

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді, клопотання про
технічну фіксацію судового процесу від
сторін не надходили. В судовому
засіданні оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Суть спору: Державне підприємство
"Придніпровська залізниця" в особі
відокремленого підрозділу
"Дніпропетровська дирекція
залізничних перевезень" звернулось із
позовом до Публічного акціонерного
товариства "ДТЕК Західенерго" про
стягнення 21 300,00 грн. штрафу за
неправильно зазначені код та адресу
одержувача.

Ухвалою суду від 06.12.2013р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 15.01.2014р.

Ухвалою суду від 15.01.2014р. розгляд справи
відкладено на 29.01.2014р., з підстав
наведених в даній ухвалі.

Представник позивача подав заяву
(вх.№36114/14 від 23.01.2014р.), в якій зазначає,
що 15.01.2014р. до канцелярії
господарського суду Львівської
області позивачем було подано заяву
(вх.№1103/14 від 15.01.2014р.), в якій він просив
суд відшкодувати судові витрати на
відрядження представника позивача:
проїзд поїздом Дніпропетровськ-Львів;
Львів-Дніпропетровськ та проживання в
готелі, всього на загальну суму 972,29
грн., у зв'язку з тим, що відповідач в
судове засідання 15.01.201р. не з'явився і
справу було відкладено на 29.01.2014р.
позивач був вимушений направити ще раз
свого представника до суду. Відтак,
просить стягнути з відповідача
додатково судові витрати на
забезпечення явки представника до суду
в сумі 688,13 грн. Отже, загальна сума
судових витрат на відрядження
представника позивача становить 1 660,42
грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги з врахуванням
заяви про стягнення судових витрат на
відрядження представника підтримав
повністю, просив позов задоволити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив з
підстав викладених у відзиві вих. №82/270
від 29.01.2014р. (вх. №3651/14 від 29.01.2014р.),
просив суд відмовити у задоволенні
позову. Зокрема зазначив, що провізна
плата в сумі 2 130,00 грн. була сплачена
відправником. Позивач нарахував штраф
в сумі 21 300,00 грн., що в 10 разів перевищує
розмір провізної плати. При цьому
ніяких збитків, додаткових витрат
позивач не поніс, негативні наслідки
для позивача та інших учасників
господарських відносин не настали.
Відповідач зазначає, що позивач
наводить необґрунтований розрахунок
суми штрафу, оскільки ст.ст.118, 122
Статуту залізниць України визначено
штраф у розмірі п"ятикратної провізної
плати, відтак за розрахунками
відповідача штраф повинен становити 10
650,00 грн.

Крім того, представником відповідача
подано клопотання вих. №82/269 від 29.01.2014р.
(вх. №3650/14 від 29.01.2014р.), яким просить суд
відповідно до п.3 ст. 83 ГПК України
зменшити розмір штрафу, нарахованого
позивачем, до розміру однієї провізної
плати.

Також, представником відповідача
подано клопотання вих. №82/271 від 29.01.2014р.
(вх. №381/14 від 29.01.2014р.) про розстрочку
виконання рішення на три місяці
рівномірними частинами, у випадку
задоволення позовних вимог. Клопотання
обґрунтоване тим, що ПАТ "ДТЕК
Західенерго" знаходиться у важкому
матеріальному становищі, а також те, що
виконання рішення суду може призвести
до тяжких наслідків на підприємстві, що
у свою чергу може спричинити перебої із
вироблення та постачання
електроенергії промисловим
підприємствам та населенню України,
оскільки за технологічним процесом
підприємство повинно безперервно
підтримувати необхідну напругу в
електромережі за рахунок її вироблення
на теплових електростанціях
підприємства, що працюють на вугіллі,
газу та мазуті, постачання яких
здійснюється за рахунок підприємства
безперервно та потребує негайних
розрахунків із контрагентами за
поставлені енергоносії, а також може
унеможливити постачання електричної
енергії на експорт до країн
Європейського Союзу.

Представник позивача проти зменшення
суми штрафу та розстрочки виконання
рішення суду заперечив.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши доводи та
заперечення представників сторін,
господарський суд,-

встановив:

У травні 2013р. Відокремленим
підрозділом „Ладижинська теплова
електрична станція Публічного
акціонерного товариства „ДТЕК
Західенерго" (відправник) () здійснено відправку вагону №57079337
(надалі - вагон) згідно накладної №41005877
зі станції Ладижин Одеської залізниці
ПАТ „ДТЕК Західенерго" Ладижинська ТЕС
на станцію Баглій Придніпровської
залізниці, одержувач вантажу - ГП
„Восточный ГОК".

На вищевказаний вантаж відправник
надав станції навантаження заповнену
накладну. У даному документі,
відправником в графі 4 „одержувач" було
вказано ГП „Восточный ГОК" код
одержувача 5373, та зазначено його
адресу: 52210, Дніпропетровська область,
м.Жовті Води, вул.Горького, 2.

При прибутті вагону на станцію
призначення Баглій було виявлено факт
неправильного зазначення найменування
одержувача, коду та адреси одержувача,
про що було відправлено телеграму №91
від 27.05.2013р. на станцію відправлення
Ладижин Одеської залізниці, в якій
зазначалось, що на станції Баглій за
зазначеною адресою вказаного
одержувача немає.

На підставі телеграми-відповіді
станції відправлення НР 23 від 28.05.2013р.,
листа вантажовідправника та договору
№ПР/ДН-1/11-200/НЮп674/11-60 про організацію
перевезень вантажів і проведення
розрахунків за перевезення та надані
залізницею послуги, укладеного між
Державним підприємством
„Придніпровська залізниця" (позивач)
та Публічним акціонерним товариством
„Дніпроазот" (вантажовласник
(одержувач)), на станції Баглій
Придніпровської залізниці у вказаній
накладній №41005877 зроблено зміни:
одержувача з ГП „Восточный ГОК" на ПАТ
„Дніпроазот", коду одержувача та
адресу одержувача на вірні: ПАТ
„Дніпроазот", 51909, м.Дніпродзержинськ,
вул.Горобця, 1; код одержувача 5291.

Факт неправильного зазначення
відправником найменування одержувача,
коду та адреси одержувача вантажу був
засвідчений актом загальної форми №353
від 27.05.2013р.

Позивач посилаючись на ст.ст.24, 118, 122
Статуту залізниць України просить
стягнути з відповідача 21 300,00 грн.
штрафу за неправильно зазначені код та
адресу одержувача.

Крім судового збору в сумі 1 720,50 грн.
позивач ставить вимогу про стягнення з
відповідача судових витрати на
відрядження представника позивача в
сумі 1 660,42 грн.

При прийнятті рішення суд виходить із
наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 908 ЦК України
перевезення вантажу, пасажирів, багажу,
пошти здійснюється за договором
перевезення. Загальні умови
перевезення визначаються цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Згідно ч.5 ст.307 ГК України, які
кореспондуються із ч. 4 ст.909, ч.1 ст.920 ЦК
України, умови перевезення вантажів
окремими видами транспорту, а також
відповідальність суб'єктів
господарювання за цими перевезеннями
визначається транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно п.6 Статуту залізниць України
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 06.04.1998р. № 457 із
змінами та доповненнями (далі по тексту
- Статут залізниць України), накладна -
основний перевізний документ
встановленої форми, оформлений
відповідно до цього Статуту та Правил і
наданий залізниці відправником разом з
вантажем. Накладна є обов'язковою
двосторонньою письмовою формою угоди
на перевезення вантажу, яка
укладається між відправником та
залізницею на користь третьої сторони -
одержувача. Накладна одночасно є
договором на заставу вантажу для
забезпечення гарантії внесення
належної провізної плати та інших
платежів за перевезення. Накладна
супроводжує вантаж на всьому шляху
перевезення до станції призначення.

Згідно з положенням ст. 37 Статуту
залізниць України відправники повинні
надати станції навантаження на кожне
відправлення вантажу заповнену
накладну (комплект перевізних
документів).

Оформлення накладної здійснюється у
відповідності до Правил оформлення
перевізних документів, що затверджені
наказом Міністерства транспорту
України від 21.11.2000р. №644 в Міністерстві
юстиції України 24.11.2000р. за № 863/5084 із
змінами та доповненнями.

Відповідно до п.1.1. Правил оформлення
перевізних документів накладна є
складовою частиною комплекту
перевізних документів, до якого, крім
неї, входять: дорожня відомість,
корінець дорожньої відомості та
квитанція про приймання вантажу.
Накладна є обов'язковою двосторонньою
формою угоди на перевезення вантажу,
яка укладається між відправником та
залізницею на користь третьої сторони -
одержувача. Накладна разом з дорожньою
відомістю супроводжує вантаж на всьому
шляху перевезення до станції
призначення, де видається одержувачу.
Квитанція про приймання вантажу до
перевезення видається відправнику.

Пунктом 2.1. Правил оформлення
перевізних документів передбачено, що
вантажовідправником заповнюються
визначені цим пунктом графи перевізних
документів, зокрема, інформація про
одержувача вантажу: найменування,
ідентифікаційний код, адреса
одержувача вантажу та його цифровий
код.

Представник відправника засвідчує
правильність відомостей, указаних у
перевізному документі.

Так, згідно розділу 4 Правил оформлення
перевізних документів, відправник
заповнює відповідні графи накладної
згідно з додатком 3 до цих правил, а тому
числі графу "одержувач" та в яких
вказується точне та повне найменування
одержувача, адресу та його код.
Правильність внесених у накладну
відомостей представник відправника
підтверджує своїм підписом.

Згідно п. 5.5 Правил оформлення
перевізних документів, якщо під час
перевезення вантажу або на станції
його призначення буде виявлено
неправильне зазначення у накладній
маси, кількості місць вантажу, його
назви, коду та адреси одержувача з
відправника, порта стягується штраф у
розмірі згідно зі статтею 118 Статуту
залізниць України. При цьому
відправник несе перед залізницею
відповідальність за наслідки, які
виникли. Цей факт засвідчується актом
загальної форми, якщо за цим фактом не
складався комерційний акт.

Крім того, ст.129 Статуту залізниць
України встановлено, що обставини, які
можуть бути підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, складеними
станціями залізниць.

В силу приписів ст.24 Статуту залізниць
України, вантажовідправники несуть
відповідальність за всі наслідки
неправильності, неточності або
неповноти відомостей, зазначених ними
у накладній.

Відокремленим підрозділом
„Ладижинська теплова електрична
станція Публічного акціонерного
товариства „ДТЕК Західенерго"
(відправник) при відправці вагону
№57079337 згідно накладної №41005877 зі
станції Ладижин Одеської залізниці ПАТ
„Західенерго" Ладижинська ТЕС на
станцію Баглій Придніпровської
залізниці неправильно зазначено
найменування одержувача, коду та
адреси одержувача. Відомості внесені у
накладну №41005877 підтвердила своїм
підписом представник відправника -
Петрова О.А.

Факт неправильного зазначення
відправником в накладній №41005877
найменування одержувача, коду та
адреси одержувача вантажу
підтверджується актом загальної форми
№353 від 27.05.2013р.

На підставі телеграми-відповіді
станції відправлення НР 23 від 28.05.2013р.,
листа вантажовідправника та договору
№ПР/ДН-1/11-200/НЮп674/11-60 про організацію
перевезень вантажів і проведення
розрахунків за перевезення та надані
залізницею послуги, на станції Баглій
Придніпровської залізниці у вказаній
накладній №41005877 зроблено зміни:
одержувача з ГП „Восточний ГОК" на ПАТ
„Дніпроазот", коду одержувача та
адресу одержувача на вірні: ПАТ
„Дніпроазот", 51909, м.Дніпродзержинськ,
вул.Горобця, 1; код одержувача 5291.

Згідно п.5.5. Правил оформлення
перевізних документів, якщо під час
перевезення вантажу або на станції
його призначення буде виявлено
неправильне зазначення у накладній
маси, кількості місць вантажу, його
назви, коду та адреси одержувача з
відправника стягується штраф у розмірі
згідно зі ст.118 Статут залізниць
України. При цьому відправник несе
перед залізницею відповідальність за
наслідки, які виникли.

Статтею 118 Статуту залізниць України
встановлено, що за пред'явлення
вантажу, який заборонено до перевезень
або який потребує під час перевезення
особливих заходів безпеки, та з
неправильним зазначенням його
найменування або властивостей з
відправника, крім заподіяних залізниці
збитків і витрат, стягується штраф у
розмірі п'ятикратної провізної плати
за всю відстань перевезення.

Відповідно до ст.122 Статуту залізниць
України, за неправильно зазначені у
накладній масу вантажу, його назву, код
та адресу одержувача з відправника
стягується штраф у розмірі згідно зі
ст.118 цього статуту, а саме у
п'ятикратному розмірі від провізної
плати. При цьому відправник несе перед
залізницею відповідальність за всі
наслідки, які виникли.

У пункті 6.2. Рекомендацій президії
Вищого господарського суду України від
29.09.2008 р. №04-5/225 роз'яснено, що у
застосуванні статей 118 та 122 Статуту
слід враховувати, що штраф підлягає
стягненню за самий факт допущення
вантажовідправником зазначених
порушень, незалежно від того, чи
завдано залізниці у зв'язку з цим
збитки.

Збитки (додаткові витрати, якщо вони є),
завдані залізниці через допущені
відправником порушення, зазначені у
статтях 118 та 122 Статуту, підлягають
відшкодуванню відправником незалежно
від сплати ним штрафу, оскільки згідно
зі статтею 24 Статуту
вантажовідправники несуть
відповідальність за всі наслідки
неправильності, неточності або
неповноти відомостей, зазначених ним у
накладній.

З врахуванням цих положень, позивачем
правомірно нараховано штраф в сумі
21 300,00 грн. за кожний факт
порушень (невірне зазначення коду та
адреси одержувача).

Щодо клопотання відповідача про
зменшення розміру штрафу, нарахованого
позивачем, до розміру однієї провізної
плати, таке задоволенню не підлягає з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233
ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України за
рішенням суду розмір неустойки може
бути зменшений у виняткових випадках,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Як вже було вищевказано, штраф
нарахований відповідно до ст.ст. 118,122
Статуту залізниць України, підлягає
стягненню за сам факт допущення
вантажовідправником порушень,
незалежно від того, чи завдано
залізниці у зв'язку з цим збитки.

Згідно з роз'ясненням п.п.3.17.4 п.3
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.11 №
18 «Про деякі питання практики
застосування ГПК України судами першої
інстанції» передбачено, що вирішуючи
питання про зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), господарський
суд повинен об'єктивно оцінювати, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
таку увагу, ступеню виконання
зобов'язання, причин неналежного
виконання, невідповідності розміру
неустойки наслідкам, що сталися тощо.

В даному випадку, відповідачем не
доведений суду факт наявності
будь-яких обставин, з якими закон
пов'язує можливість зменшення розміру
відповідних штрафних санкцій. Крім
цього, збитковість підприємства
відповідача не є підставою для
зменшення розміру штрафних санкцій. В
той же час, слід визначити, що зменшення
розміру штрафних санкцій є саме правом,
а не обов'язком суду.

Враховуючи вищенаведене, нарахований
позивачем штраф в розмірі 21 300,00 грн.
підлягає стягненню з відповідача
повністю.

Розглянувши клопотання відповідача
про розстрочку виконання рішення суду
на три місяці рівномірними частинами
суд дійшов висновку наявності підстав
для його задоволення. При цьому суд
виходить з наступного.

Право суду при прийнятті рішення
відстрочити або розстрочити його
виконання передбачене пунктом 6 статті
83 ГПК України.

При цьому під розстрочкою виконання
рішення суду слід розуміти виконання
рішення частками, встановленими
господарським судом, з певним
інтервалом у часі. Підставою для
розстрочки можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
строк або встановленим господарським
судом способом.

Питання задоволення заяви сторони у
справі про розстрочку виконання
рішення суду вирішується судом в
кожному конкретному випадку, виходячи
з особливого характеру обставин
справи, що унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення.

При цьому, норми чинного
господарського процесуального
законодавства не містять визначення
"винятковий випадок", тому це поняття є
оціночним, з огляду на ч.1 ст.43 ГПК
України та з врахуванням всіх обставин
конкретної справи.

Як вказано у п.7.2. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.2012р. із змінами та доповненнями "Про
деякі питання практики виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів України", підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Для надання відповідачу можливості
поступово сплатити борг без значних
для нього втрат, при цьому враховуючи
також і матеріальні інтереси
стягувача, суд дійшов розстрочити
виконання рішення на три місяці шляхом
стягнення заборгованості рівними
частинами.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Щодо заявлених вимог позивача про
стягнення з відповідача судових витрат
на відрядження представників позивача
в розмірі 1 660,42 грн., слід зазначити
наступне.

Як зазначено у постанові пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 р. №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
відповідно до розділу VI Господарського
процесуального кодексу України
судовими витратами є витрати сторін та
інших учасників судового процесу в
господарському суді, які пов'язані з
розглядом справи і складаються з:
судового збору; сум, що підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, призначеної господарським
судом; витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження; оплати послуг
перекладача, адвоката; інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Склад
судових витрат не є вичерпним, і оцінка
тих чи інших витрат сторін як судових
здійснюється господарським судом з
урахуванням обставин конкретної
справи.

До інших витрат у розумінні статті 44
ГПК відносяться, зокрема: суми, які
підлягають сплаті особам, викликаним
до господарського суду для дачі
пояснень з питань, що виникають під час
розгляду справи (стаття 30 названого
Кодексу); витрати сторін та інших
учасників судового процесу, пов'язані з
явкою їх або їхніх представників у
засідання господарського суду, за
умови, що таку явку судом було визнано
обов'язковою.

Ухвалою від 06.12.2013р. суд визнав явку
представника позивача в судове
засідання 15.01.2014р. обов'язковою.

Представник позивача на підтвердження
витрат в сумі 972,29 грн. пов"язаних із
його явкою в судове засідання 15.01.2014р.,
представив посадочний документ
000В380В-999В-064А-0001, проїзний документ АС
№270648, рахунок №2064 від 14.01.2014р.,
фіскальний чек №552 від 14.01.2014р. про
оплату проживання в готелі.
Необхідність проживання в готелі
зумовлена графіком прибуття потягу
Дніпропетровськ-Львів.

Оскільки спір виник з вини відповідача,
то судові витрати пов'язані із явкою
представника в судове засідання
15.01.2014р. по розгляду справи необхідно
покласти на відповідача відповідно до
ст. 49 ГПК України.

Щодо витрат пов"язаних з явкою
представника в судове засідання
29.01.2014р. в сумі 688,13 грн., такі стягненню з
відповідача не підлягають, оскільки
ухвалою суду від 15.01.2014р. явка
представника позивача не визнавалась
обов"язковою.

Сплата судового збору підтверджується
платіжним дорученням №23995 від 22.11.2013р. -
1 720,50 грн., який відповідно до ст.49 ГПК
України підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 24, 188, 122 Статуту
залізниць України, ст.ст.11, 551, 908, 909, 920 ЦК
України, ст.ст.174, 233, 307 ГК України, ст.ст.
33, 43, 49, 83, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "ДТЕК Західенерго" (79026,
м.Львів, вул.Козельницька, 15; ) на користь Державного
підприємства "Придніпровська
залізниця" (49600, м.Дніпропетровськ,
пр.Карла Маркса, 108, ) 21
300,00 грн. штрафу, 972,29 грн. витрат
пов'язаних з явкою представника
позивача та 1 720,05 грн. судового збору,
розстрочивши виконання рішення на три
місяці шляхом стягнення
заборгованості рівними частинами.

3. У стягненні витрат пов'язаних з явкою
представника в сумі 688,13 грн. відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим
рішення в законної сили, в порядку
ст.116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

6. Згідно ст.87 ГПК України повне рішення
та ухвали надсилаються сторонам,
прокурору, третім особам, які брали
участь в судовому процесі, але не були
присутні у судовому засіданні,
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення не пізніше трьох днів з
дня їх прийняття або за їх зверненням
вручаються їм під розписку
безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 03.02.2014р.

Суддя
Сухович Ю.О.