ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

30.01.2014 року
Справа № 904/6981/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Вечірка І.О.
(доповідач)

суддів: Джихур О.В., Лисенко
О.М.

Секретар: Валяр М.Г.

Учасники провадження у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце судового засідання
повідомлені належним чином.

Розглядаючи у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Дніпропетровській
області

на ухвалу господарського суду
Дніпропетровської області від 17.12.2013
року

у справі № 904/6981/13

за заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спецагроресурс",
м. Дніпропетровськ

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області 17.12.2013 року у
справі № 904/6981/13 (суддя Полєв Д.М.)
затверджено ліквідаційний баланс та
звіт ліквідатора Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Спецагроресурс", м. Дніпропетровськ.
Ліквідовано юридичну особу Товариство
з обмеженою відповідальністю
"Спецагроресурс", м.
Дніпропетровськ. Провадження у справі
припинено.

Не погодившись з ухвалою
господарського суду, Державна
податкова інспекція у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Дніпропетровській
області подала до суду апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати ухвалу
від 17.12.2013 року та припинити
провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- судом не прийнято до уваги, що
ліквідатором не були надані ДПІ у
Бабушкінському районі первинні
документи фінансово-господарської
діяльності, що позбавило можливості
провести позапланову перевірку
банкрута та, у разі виявлення
податкової заборгованості, заявити
додаткові грошові вимоги до банкрута;

- ТОВ "Спецагроресурс" не надавало
проміжний ліквідаційний баланс для
перевірки ДПІ у Бабушкінському районі
м. Дніпропетровська.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
16.01.2014 року апеляційну скаргу прийнято
до розгляду, розгляд справи призначено
у судовому засіданні на 30.01.2014 року.

Ліквідатор у відзиві на апеляційну
скаргу просив розглядати справу за
його відсутності та у задоволенні
апеляційної скарги відмовити.

Учасники провадження у справі наданими
їм процесуальними правами не
скористалися та не забезпечили явку в
судове засідання своїх повноважних
представників, хоча про час та місце
судового засідання повідомлені
належним чином.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає за необхідне припинити
апеляційне провадження у даній справі
з урахуванням наступного.

Згідно із пунктом 1-1 Прикінцевих та
перехідних положень (Х розділ) Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (надалі -
Закон) (в редакції з 19.01.2013 року)
положення цього Закону застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження в
яких порушено після набрання чинності
цим Законом.

Відповідно до статті 4-1
Господарського процесуального кодексу
України господарські суди розглядають
справи про банкрутство у порядку
провадження, передбаченому цим
Кодексом, з урахуванням особливостей,
встановлених Законом .

За вимогами частини 1 статті 2
Закону провадження у справі про
банкрутство регулюється цим Законом,
Господарським процесуальним кодексом
України, іншими законодавчими актами
України.

Відповідно до статті 9 Закону
справи про банкрутство юридичних осіб
та фізичних осіб - підприємців
розглядаються господарським судом за
правилами, передбаченими
Господарським процесуальним кодексом
України, з урахуванням особливостей,
визначених цим Законом.

Пункт 8 частини 3 статті 129
Конституції України визначає серед
основних засад судочинства, зокрема,
забезпечення апеляційного та
касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма
конкретизована законодавцем в статті 14
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів", згідно з якою учасники
судового процесу та інші особи у
випадках і порядку, встановлених
процесуальним законом, мають право на
апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення.

Отже, реалізація конституційного
права на апеляційне та касаційне
оскарження судового рішення названим
Законом ставиться в залежність від
положень процесуального закону.

Таким чином, Господарський
процесуальний кодекс України повинен
містити імперативні норми про те, в
яких випадках особа має право
оскаржити рішення суду в апеляційному
чи касаційному порядку.

Нормами статті 91 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що сторони у справі,
прокурор, треті особи, особи, які не
брали участі у справі, якщо
господарський суд вирішив питання про
їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили.

Відповідно до частини 6 статті 106
Господарського процесуального кодексу
України апеляційні скарги на ухвали
місцевого господарського суду можуть
подавати сторони та інші учасники
судового процесу, зазначені у цьому
Кодексі та Законі.

У відповідності до статті 1 Закону
учасниками у справі про банкрутство є
сторони, забезпечені кредитори,
арбітражний керуючий (розпорядник
майна, керуючий санацією, ліквідатор),
власник майна (орган, уповноважений
управляти майном) боржника, державний
орган з питань банкрутства, Фонд
державного майна України, представник
органу місцевого самоврядування,
представник працівників боржника,
уповноважена особа засновників
(учасників, акціонерів) суб'єкта
підприємницької діяльності - боржника,
а також у випадках, передбачених цим
Законом, інші особи, які беруть участь у
провадженні у справі про банкрутство.

Як встановлено статтею 1 Закону,
сторонами у справі про банкрутство є
конкурсні кредитори (представник
комітету кредиторів) та боржник
(банкрут).

Цією статтею також визначено, що
кредитор - юридична або фізична особа, а
також органи державної податкової
служби та інші державні органи, які
мають підтверджені у встановленому
порядку документами вимоги щодо
грошових зобов'язань до боржника;
конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство і виконання яких не
забезпечено заставою майна боржника;
поточні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли після
порушення провадження у справі про
банкрутство; забезпечені кредитори -
кредитори, вимоги яких забезпечені
заставою майна боржника (майнового
поручителя).

Як вбачається з матеріалів справи,
провадження у даній справі порушено
ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 17.09.2013
року (а. с. 60-62).

Постановою господарського суду
Дніпропетровської області від 19.09.2013
року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Спецагроресурс", м.
Дніпропетровськ визнано банкрутом.
Відкрито ліквідаційну процедуру у
справі строком на 3 місяці (до 19.12.2013
року). Ліквідатором банкрута
призначено голову ліквідаційної
комісії Григор’єва Е.С., якого
зобов'язано вчинити певні дії (т. 1, а. с.
75-79).

15.10.2013 року в газеті "Голос України" № 192
(5692) опубліковано оголошення про
визнання боржника банкрутом та
відкриття відносно нього
ліквідаційної процедури (а. с.
114).

Особливості та порядок заявлення
кредиторами претензій до боржника, що
ліквідується в порядку статті 95 Закону,
визначені положеннями частини 3 статті
95 Закону та передбачають, що кредитори
мають право заявити свої вимоги до
боржника, який ліквідується, у місячний
строк з дня офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника,
який ліквідується, банкрутом, на
офіційному веб-сайті Вищого
господарського суду України в мережі
Інтернет. Зазначений строк є граничним
і поновленню не підлягає. Особи, вимоги
яких заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання, або не
заявлені взагалі, не є конкурсними
кредиторами, а їх вимоги погашаються в
шосту чергу.

Отже, у справі про банкрутство
боржника, який ліквідується власником
особа може набути статусу кредитора -
сторони у справі про банкрутство після
прийняття постанови про визнання
банкрутом та у разі звернення із
кредиторськими вимогами до боржника.

У зв'язку з наведеним, органи державної
податкової служби та інші державні
органи є кредиторами
неплатоспроможних боржників, якщо вони
мають підтверджені у встановленому
порядку документами вимоги щодо
грошових зобов'язань до боржника. Ця
норма міститься в статті 210
Господарського кодексу України. Однак,
вказана норма не встановлює
автоматичного визнання цих органів
кредиторами у всіх справах про
банкрутство.

Таким чином, особа, яка має грошові
вимоги до боржника, набуває статусу
учасника провадження у справі про
банкрутство, а саме кредитора, лише у
разі подання у встановленому порядку
заяви з грошовими вимогами до боржника.
Тільки після цього, така особа має
процесуальне право на оскарження
процесуальних документів у справі про
банкрутство.

Відповідна правова позиція
підтверджується судовою практикою,
зокрема постановами Вищого
господарського суду України від 10.07.2013
року у справі № 916/832/13, від 17.10.2013 року у
справі № 904/1292/13-г, від 31.10.2013 року у
справі №
5011-46/12006-2012.

Слід звернути увагу, що ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 19.11.2013 року у
даній справі було припинено апеляційне
провадження за апеляційною скаргою
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Дніпропетровській області на
постанову господарського суду
Дніпропетровської області від 19.09.2013
року (а. с. 105-106). Зазначена ухвала
мотивована тим, що Державна податкова
інспекція у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська не має статусу
сторони у справі та не має права на
апеляційне оскарження постанови
господарського суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, на
час подання апеляційної скарги на
ухвалу господарського суду
Дніпропетровської області від 17.12.2013
року Державна податкова інспекція у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська в порядку,
визначеному частиною 3 статті 95 Закону,
не зверталась із заявою до
господарського суду про визнання вимог
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спецагроресурс", що
виникли в результаті заборгованості по
сплаті податків, зборів (обов'язкових
платежів).

Доказів наявності грошових вимог до
боржника Державна податкова інспекція
у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська не представила і до
апеляційного господарського суду.

В апеляційній скарзі Державна
податкова інспекція у Бабушкінському
районі м.
Дніпропетровська жодним чином не
посилається на наявність у боржника
заборгованості по сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів).

Щодо посилання скаржника в апеляційній
скарзі на необхідність проведення
податкової перевірки стосовно
боржника, колегія суддів звертає увагу
на наступне.

Зазначивши про необхідність
проведення податкової перевірки
боржника Державна податкова інспекція
у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська в апеляційній скарзі
не вказала на наявність доказів, які
свідчать про вжиття заходів для
проведення такої перевірки (видання
наказу про проведення перевірки,
направлення посадових осіб для
проведення перевірки, складання акту
про неможливість проведення перевірки
чи ненадання документів для її
проведення). Відповідні докази не
додано і до апеляційної скарги.

Доводи скаржника щодо необхідності
перевірки податковою інспекцією
достовірності і повноти
ліквідаційного балансу боржника в
межах провадження у справі про
банкрутство не ґрунтуються на нормах
чинного законодавства України.

За таких обставин, податковим органом
не доведено, що господарський суд
першої інстанції вирішив питання про
права та обов'язки Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська, у зв'язку з
чим податкова інспекція не мала права
апеляційного оскарження прийнятої у
справі ухвали відповідно до положень
статті 91 Господарського
процесуального кодексу України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України.

Відповідно до частини 2 статті 99
Господарського процесуального кодексу
України апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів
апеляційної інстанції вважає, що
подана Державною податковою
інспекцією у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська апеляційна скарга на
ухвалу господарського суду
Дніпропетровської області від 17.12.2013
року не підлягає розгляду в
господарському суді в порядку
апеляційного провадження.

За таких обставин, апеляційне
провадження, порушене за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська на ухвалу
господарського суду Дніпропетровської
області від 17.12.2013 року, підлягає
припиненню на підставі пункту 1 частини
1 статті 80 Господарського
процесуального кодексу України, як
таке, що помилково порушене.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 80,
статтями 86, 91, 99, 106 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

Припинити апеляційне провадження
за апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міністерства доходів та
зборів України у Дніпропетровській
області на ухвалу господарського суду
Дніпропетровської області від 17.12.2013
року у справі № 904/6981/13.

Головуючий суддя
І.О. Вечірко

Суддя
О.В. Джихур

Суддя
О.М. Лисенко

Згідно з оригіналом

Помічник судді
О.В. Заболотна

30.01.2014