м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Господарський суд міста Києва в складі
колегії суддів: Привалов А.І.
(головуючий), Капцова Т.П., Нечай О.В., при
за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Овостар»
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Ренесанс капітал
про стягнення 844 714,63 грн.
Представники сторін:
від позивача: Самойленко К.В.,
довіреність б/н від 04.01.2013р.
від відповідача: не з'явився.
обставини справи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Овостар» (надалі -
позивач) звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ренесанс капітал
інвест» (надалі - відповідач) про
стягнення 844 714,63 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідач в
порушення укладеного між сторонами
Договору поставки № 18-01/11-ЯП від 18.01.2011р.
несвоєчасно та не в повному обсязі
розрахувався за отриманий товар,
внаслідок чого виникла заборгованість
у сумі 766 382,01 грн. За несвоєчасну оплату
відповідачем отриманого товару
позивачем додатково нараховані пеня в
сумі 60 033,38 грн., 3% річних - 16 744,92 грн. та
інфляційні - 1554,32 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.09.2013р. порушено провадження
розгляд справи на 07.11.2013р.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.11.2013 р. розгляд справи
відкладено на 15.11.2013 р.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.11.2013 р., суд, керуючись ст. 69
ГПК України, продовжив строк вирішення
спору у справі на п'ятнадцять днів та
відклав розгляд справи на 05.12.2013 р., у
зв'язку з задоволення клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи.
В судовому засіданні від 05.12.2013 р. суд
дійшов висновку здійснити розгляд
05.12.2013 р. суддя Привалов А.І. звернувся
до Голови господарського суду міста
Києва із заявою щодо визначення складу
колегії суддів для розгляду справи
Згідно з розпорядженням Голови
господарського суду міста Києва
Князькова В.В. від 05.12.2013р., справу №
суддів у складі: Привалов А.І.
(головуючий), Нечай О.В., Цюкало Ю.В.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 09.12.2013р. вказаною колегією
до свого провадження та призначено
розгляд справи на 23.01.2014р.
13.12.2013р. через загальний відділ
господарського суду від позивача
надійшла заява про уточнення
(збільшення) позовних вимог по справі №
стягнути з відповідача 766382,01 грн. боргу,
Крім того, 17.01.2014р. позивач подав заяву,
в якій просить накласти арешт на
грошові кошти відповідача у загальній
сумі 870 151,53 грн.
В судовому засіданні 23.01.2014р. заява
позивача про збільшення позовних вимог
прийнята судом до розгляду, в зв'язку з
чим має місце нова ціна позову,
виходячи з якої вирішується спір.
Отже, позовні вимоги розглядаються в
межах нової ціни позову - 853089,80 грн.,
визначеної позивачем.
Ухвалою суду від 23.01.2014р. суд відмовив у
задоволенні заяви позивача про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на грошові кошти відповідача, та
відклав розгляд справи на 06.02.2014р.,
враховуючи неподання відповідачем
витребуваних судом доказів та
відсутність представника у судовому
06.02.2014р. суддя Привалов А.І. звернувся до
Голови Господарського суду міста Києва
із заявою щодо визначення складу
колегії суддів для розгляду справи
Цюкало Ю.В. у відпустці.
Згідно з розпорядженням Голови
Господарського суду міста Києва
Князькова В.В. від 06.02.2014р., справу №
суддів у складі: Привалов А.І.
(головуючий), Капцова Т.П., Нечай О.В.
Ухвалою Господарського суду міста
прийнято до провадження колегією
суддів та призначено до розгляду в
судовому засіданні на 06.02.2014р.
Присутній в судовому засіданні від
06.02.2014р. представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі, з підстав наведених у позовній
заяві, з урахуванням заяви про
уточнення (збільшення) позовних вимог.
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, при цьому 06.02.2014р.
через загальний відділ діловодства
суду подав відзив на позовну заяву, в
якому заперечив проти задоволення
позовних вимог, з підстав, наведених у
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами, у
Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, в
засіданні суду була оголошена вступна
та резолютивна частини рішення.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення учасника судового процесу,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, що мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Господарський
суд міста Києва, -
19.01.2011р. між позивачем (за договором -
постачальник) та відповідачем ТОВ
«Ренесанс Кепітал Інвест» було
укладено Договір поставки № 18-01/11-ЯП, у
відповідності до п.п. 1.1., 1.4. якого
постачальник зобов'язується передати у
власність покупцеві продукцію,
сировину для харчової промисловості
(далі - товар) а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити продукцію.
Поставка продукції за договором може
здійснюватись партіями.
Відповідно до п.2.1 договору,
найменування, одиниці виміру та
загальна кількість продукції, що є
предметом поставки за цим договором,
визначаються сторонами згідно
видаткових накладних в межах строку
дії даного договору.
Пунктом 2.2. договору передбачено, що
загальна кількість продукції, що
поставляється за цим Договором,
визначається як підсумок всіх фактично
переданих постачальником покупцеві
Згідно п.п. 3.1., 3.2. договору, строк
поставки, умови поставки та місце
поставки погоджуються сторонами під
час передачі заявок покупцем.
Продукція вважається переданою
покупцеві з моменту її фактичної
передачі йому разом з необхідними
супровідними документами та
підписання покупцем відповідного
документу про прийняття цієї
продукції. З цього моменту покупець
набуває право власності на продукцію.
Відповідно до п.п. 4.1., 4.4. договору,
загальна вартість продукції за
договором складається із вартості всіх
партій продукції, поставлених за
договором. Строки розрахунків та суми
платежів можуть бути змінені за
взаємною згодою сторін.
Згідно п. 4.3. договору, розрахунки за
фактичну кількість поставленої
продукції відповідач здійснює
протягом 30 календарних днів після
набуття відповідачем права власності
на продукцію (п.3.2. договору).
У п. 10.1. договору сторони визначили, що
договір вважається укладеним і набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та його скріплення печатками
Строк договору починає свій перебіг у
момент, визначений у п. 10.1. договору, та
закінчується 31.12.2011р. Якщо жодна із
сторін за 30 календарних днів до
закінчення строку дії договору не
заявить про намір не продовжувати його,
то строк дії цього договору буде
автоматично продовжено на 1
календарний рік. Кількість подовжень
строку дії договору не обмежена.
Відповідно до п. 10.3. договору,
закінчення строку договору не звільняє
сторін від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
Як вбачається з наявних у справі
доказів, на виконання умов договору
позивачем поставлено відповідачу
товар, згідно відповідних видаткових
накладних, копії яких залучені до
матеріалів справи.
Натомість, ТОВ «Ренесанс Кепітал
Інвест» в порушення взятих на себе
зобов'язань за отриманий товар
розрахувався частково, у зв'язку з чим у
останнього утворилась заборгованість
перед позивачем за отриманий товар у
розмірі 766 382,01 грн.
Крім того, актом звірки
взаєморозрахунків, підписаного між
позивачем та ТОВ «Ренесанс Кепітал
Інвест» було визначено заборгованість
по оплаті поставленого товару за
спірним договором у сумі 766 382,00 грн.
станом на 31.07.2013р.
Водночас, згідно п. 12.6. договору,
додаткові угоди та додатки до договору,
є його невід'ємними частинами і мають
юридичну силу у разі, якщо вони
викладені у письмовій формі, підписані
сторонами та скріплені їх печатками.
Судом встановлено, що 02.07.2013р. позивач,
ТОВ «Ренесанс Кепітал Інвест» та
відповідач уклали Додаткову угоду № 1
до Договору поставки № 18-01/11-ЯП від
18.01.2011р., в якій визначили, що покупець
передає, а ТОВ «Ренесанс капітал
інвест» (далі - відповідач) приймає на
себе зобов'язання сторони у Договорі №
18-01/11-ЯП від 18.01.2011р., починаючи з 03.07.2013р.
Відповідно до ст. 520 Цивільного кодексу
України, боржник у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою
(переведення боргу) лише за згодою
кредитора, якщо інше не передбачено
Отже, починаючи з 03.07.2013р.
зобов'язальною стороною за Договором
поставки № 18-01/11-ЯП від 18.01.2011р. став
відповідач, проте в порушення взятих на
себе зобов'язань заборгованість у сумі
766 382,00 грн. у визначений договором
Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України, майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкт
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.
Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов і вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.
Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
Приписами статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
Відповідач у відзиві на позовну заяву
просив відмовити в задоволенні
позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що
видаткові накладні, які надані
позивачем на підтвердження поставки
товару, оформлені не у відповідності до
вимог законодавства, оскільки не
містять посади та прізвищ
відповідальних за отримання товару
осіб, також у накладних не міститься
посилань на документи, які б
підтверджували повноваження таких
осіб на отримання товарно-матеріальних
цінностей, а відтак, видаткові
накладні, на які посилається позивач не
можуть бути підтвердженням факту
Суд відхиляє зазначені заперечення
відповідача з огляду на те, що
відсутність посилання у видаткових
накладних на документ, що підтверджує
повноваження особи на отримання
товарно-матеріальних цінностей зі
сторони відповідача не спростовує
факту поставки товару відповідачу.
Крім того, в порушення приписів ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, відповідач не довів належними
та допустимими доказами факту
неотримання товару ТОВ «Ренесанс
Кепітал Інвест» за наданими позивачем
видатковими накладними
До того ж, суд зазначає, що ТОВ
«Ренесанс Кепітал Інвест» прийняв
продукцію від позивача без зауважень
або застережень, що підтверджується
відповідними видатковими накладними,
частково розрахувався за неї та
підтвердив факт наявності грошових
зобов'язань перед позивачем за
прийняту продукцію (акт звірки
розрахунків від 31.07.2013р.).
Отже, на час розгляду спору у
господарському суді відповідачем не
спростовано факт отримання товару за
представленими видатковими накладними
та не надано доказів повної оплати
Відтак, позовна вимога про стягнення з
відповідача суми основного боргу в
розмірі 766 382,01 грн. є обґрунтованою,
документально підтвердженою, а тому
підлягає задоволенню.
Також, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань, позивач просить суд
стягнути з відповідача пеню у
загальній сумі 67 213,52 грн., 3% річних у
сумі 13 810,95 грн. та інфляційні втрати -
5683,32 грн., які нараховані за час
прострочення платежу окремо за кожною
видатковою накладною.
Відповідно до положень ст. 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до п. 9.7. договору, за
прострочення платежу покупець сплачує
постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від несплаченої
суми за кожен день прострочення.
Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Спеціальним законом, що регулює
договірні правовідносини між
платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
невчасне виконання грошових
зобов'язань, є Закон України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» від
22.11.1996р. № 543/96, відповідно до статті 3
якого, розмір пені за порушення
грошового зобов'язання розраховується
із суми простроченого платежу і не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.
Перевіривши наведений позивачем у
заяві про збільшення позовних вимог
розрахунок суми пені, судом визнано
його необґрунтованим, у зв'язку з чим
судом здійснено уточнений розрахунок
позовних вимог, відповідно до якого
сума пені склала 63 199,94 грн.
Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення пені підлягають задоволенню
частково в сумі 63 199,94 грн.
Приписами статті 625 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.
Отже, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отримання
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
Тобто, у разі неналежного виконання
боржником грошового зобов'язання
виникають нові додаткові зобов'язання,
які тягнуть за собою втрату
матеріального характеру.
За своїми ознаками, індекс інфляції є
збільшенням суми основного боргу у
зв'язку з девальвацією грошової
одиниці України, а 3% річних є платою за
користування чужими коштами в цей
період прострочки виконання
відповідачем його договірного
зобов'язання, і за своєю правовою
природою вони є самостійними від
неустойки способами захисту цивільних
прав і забезпечення виконання
цивільних зобов'язань, а не штрафною
При цьому, індекс інфляції (індекс
споживчих цін) це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, який
визначається виключно Держкомстатом і
його найменший період визначення
становить місяць, а тому прострочка
платежу за менший період не тягне за
собою нарахування інфляційних втрат, а
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що мала місце протягом повного
календарного місяця, помноженої на
індекс інфляції, визначений
Держкомстатом, за період прострочки.
Розрахунки індексу інфляції за
квартал, період з початку року і т. п.
проводяться "ланцюговим" методом, тобто
шляхом множення місячних (квартальних
і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від
27.07.2007р. № 265 «Про затвердження Методики
розрахунку базового індексу споживчих
Крім того, згідно п. 2 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012, сума
боргу з урахуванням індексу інфляції
повинна розраховуватися, виходячи з
індексу інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція) [див. постанову
Вищого господарського суду України від
05.04.2011р. № 23/466 та лист Верховного Суду
України «Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ» від 03.04.1997р. №
При застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць і здійснюється шляхом
множення суми заборгованості на момент
її виникнення на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 01.02.2012р. № 52/30).
З огляду на викладене, у задоволенні
вимоги позивача щодо відшкодування
інфляційних втрат суд відмовляє у
зв'язку з тим, що інфляція склала (-).
Крім того, з поданого розрахунку
вбачається, що при визначенні розміру
індексу інфляції за спірний період,
позивачем не враховано дефляцію, що
Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши розрахунок позивача щодо
нарахування 3% річних, встановив, що
розмір 3% річних становить 13 802,52 грн.
Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково.
Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України, покладаються на відповідача,
пропорційно розміру задоволених
Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -
1. Позовні вимоги задовольнити
2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Ренесанс капітал
товариства з обмеженою
Київська обл., Васильківський район, с.
Крушинка, вул. Колгоспна, 11, ) 766 382 грн. 01 коп. основного боргу, 63
199 грн. 94 коп. пені, 13 802 грн. 52 коп. 3%
річних та 16 867 грн. 69 коп. витрат по
сплаті судового збору. Видати наказ.
3. В іншій частині позовних відмовити
Рішення набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його прийняття, оформленого
відповідно до вимог ст. 84
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено: 10.02.2014 р.
Головуючий суддя
А.І.
Привалов Суддя

Т.П. Капцова Суддя

О.В. Нечай А.І. Привалов