РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2014 р.
Справа № 01-15/903/1512/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Мельник О.В.

суддя
Бучинська Г.Б. ,

суддя
Розізнана І.В.

секретар судового засідання
Мухомеджанов Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
банк Аваль" на ухвалу господарського
суду Волинської області від 18.12.2013 р. у
справі №01-15/903/1512/13

за позовом публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль"

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Сузір'я", товариства
з обмеженою відповідальністю "Наш
Край", товариства з обмеженою
відповідальністю "Наш край-8",
товариства з обмеженою
відповідальністю "Наш Край - ЛЦ"

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів - товариства з
обмеженою відповідальністю
"Продуктекспосервіс груп ЛТД",
товариства з обмеженою
відповідальністю " Техно Модуль"

про стягнення 75767300,56 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Курила Р.М.

відповідача 1 - не з'явився

відповідача 2 - не з'явився

відповідача 3 - не з'явився

відповідача 4 - не з'явився

третьої особи 1 - не з'явився;

третьої особи 2 - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 18.12.2013 року
(суддя Сур'як О.Г.) позовну заяву ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" до ТОВ "Наш
Край-8", ТОВ "Сузір'я", ТОВ "Наш Край-ЛЦ",
ТОВ "Наш Край", треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідачів - ТОВ
"Продуктекспосервіс груп ЛТД", ТОВ
"Техно Модуль" про стягнення 75767300,56 грн.
повернуто без розгляду.

В обґрунтування своєї ухвали суд
першої інстанції вказав, що сумісний
розгляд вимог, з огляду на скорочені
терміни розгляду господарських справ,
перешкоджатиме своєчасному та
об'єктивному розгляду справи по суті та
суттєво утруднить вирішення спору у
строк, імперативно визначений статтею
69 ГПК України.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою,
позивач звернувся із апеляційною
скаргою, в якій просить її скасувати, а
позовну заяву повернути на розгляд до
господарського суду Волинської
області.

Апелянт, зокрема, зазначає, що вимоги
позивача до відповідачів про стягнення
заборгованості виникли з одних і тих
самих підстав. Так, вказує, що кредитні
договори укладені в межах генеральної
угоди, яка їх об'єднує, оскільки грошові
кошти надавались в межах загального
ліміту кредитування, кінцевий термін
погашення по всім договорам є 01.07.2013
року та процента ставка за
користування кредитними коштами
встановлена в розмірі 12,6% річних. Крім
того, зауважує, що на забезпечення
виконання зобов'язань за кредитними
договорами між АТ "Райффайзен Банк
Аваль" та відповідачами укладено
договори поруки, за якими останні
виступили один перед одним, як
солідарні боржники. Натомість, вважає,
що місцевим господарським судом не
наведено обґрунтованих підстав для
висновку, що сумісний розгляд позовних
вимог значно ускладнить з'ясування
фактичних обставин та вирішення спору.

Відповідачі та треті особи не
реалізували процесуальне право на
подання відзиву на апеляційну скаргу,
участь у судовому засіданні суду
апеляційної інстанції своїх
представників не забезпечили, хоча про
час та місце його проведення були
повідомлені належним чином.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав доводи та вимоги
апеляційної скарги, з підстав
викладених у ній.

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, заслухавши пояснення
представника позивача, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення місцевим
господарським судом, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції при винесенні
оскаржуваної ухвали норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла наступного висновку.

Статтею 55 Конституції України
передбачено, що кожен має право
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи
від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до частини 2 статті 124
Конституції України юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Статтею 2 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" визначено,
що суд здійснює правосуддя на засадах
верховенства права, забезпечує кожному
право на справедливий суд та повагу до
інших прав і свобод, гарантованих
Конституцією і законами України, а
також міжнародними договорами, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Частиною 3 статті 3 вказаного Закону
встановлено, що судова система
забезпечує доступність правосуддя для
кожної особи в порядку, встановленому
Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 7 цього ж Закону усім
суб'єктам правовідносин гарантується
захист їх прав і законних інтересів
незалежним і безстороннім судом,
утвореним відповідно до закону.

Конституційне право на судовий захист
передбачає як невід'ємну частину
такого захисту можливість поновлення
порушених прав і свобод громадян,
правомірність вимог яких встановлена в
належній судовій процедурі і
формалізована в судовому рішенні, і
конкретні гарантії, які дозволяли б
реалізовувати його в повному об'ємі і
забезпечувати ефективне поновлення в
правах за допомогою правосуддя, яке
відповідає вимогам справедливості, що
узгоджується також із ст. 13 Конвенції
про захист прав людини і основних
свобод.

На підставі ч. 1 ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатись до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених ГПК
України заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 ГПК України
господарський суд порушує справи за
позовними заявами підприємств, та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Апеляційним судом встановлено, що ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" в особі
Волинської обласної дирекції АТ
"Райффайзен Банк Аваль" звернулось до
місцевого господарського суду із
позовом до ТОВ "Наш Край-8", ТОВ "Сузір'я",
ТОВ "Наш Край-ЛЦ", ТОВ "Наш Край", третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідачів - ТОВ "Продуктекспосервіс
груп ЛТД", ТОВ "Техно Модуль" про
стягнення 75767300,56 грн.

Повертаючи позовну заяву без розгляду,
суд першої інстанції виходив, зокрема,
із того, що ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" порушило приписи п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК
України, оскільки сумісний розгляд
вимог перешкоджатиме своєчасному та
об'єктивному розгляду справи по суті та
суттєво утруднить вирішення спору.

Колегія суддів погоджується із
вказаним висновком господарського
суду Волинської області, враховуючи
наступне.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України
передбачено дві підстави для
повернення позовної заяви без
розгляду: 1) порушення правил об'єднання
вимог; 2) об'єднання в одній позовній
заяві кількох вимог до одного чи
кількох відповідачів і сумісний
розгляд цих вимог перешкоджатиме
з'ясуванню прав і взаємовідносин
сторін чи суттєво утруднить вирішення
спору.

Колегією суддів встановлено, що 11.07.2007
року ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ
"Волвест", ТОВ "Агро", ТОВ "Техно Модуль",
ТОВ "Наш край-8", ТОВ "Наш край", ТОВ "Наш
край-ЛЦ", ТОВ "Сузір'я", ТОВ "Млинок", ТОВ
"Магазин №36№ ЛТД, ПФ "Рута" уклали
генеральну кредитну угоду №010/08-11/1904,
згідно п. 1.1. якої кредитор, на підставі
цієї угоди, зобов'язався надати кожному
із позичальників кредитні кошти в
порядку і на умовах, визначених
кредитними договорами, що
укладатимуться в рамках даної угоди і
які після їх підписання стають її
невід'ємними частинами.

Із змісту позовної заяви слідує, що
підставою виникнення даного спору є
неналежне виконання 1) ТОВ "Наш Край-8"
кредитних договорів №010/08-11/1904-29 від
25.04.2008 року, № 010/08-11/1904-32 від 25.04.2008 року,
№ 010/08-11/1904-39 від 11.09.2008 року, №010/08-11/1904-45
від 09.12.2008 року; 2) ТОВ "Сузір'я" кредитних
договорів №010/08-11/1904-25 від 25.04.2008 року,
№010/08-11/1904-34 від 25.04.2008 року, №010/08-11/1904-41
від 18.09.2008 року, №010/08-11/1904-48 від 09.12.2008
року; 3) ТОВ "Наш Край-ЛЦ" кредитного
договору №010/42-0-1/061 від 16.09.2011 року; 4) ТОВ
"Наш Край" кредитних договорів
№010/42-0-1/062 від 16.09.2011 року, №010/42-0-1/065 від
16.09.2011 року; 5) ТОВ "Продуктекспосервіс
груп ЛТД" (ТОВ "Наш Край Груп") кредитних
договорів №010/42-0-1/064 від 16.09.2011 року,
№010/42-0-1/066 від 16.09.2011 року; 6) ТОВ "Техно
Модуль" кредитного договору №010/42-0-1/063
від 16.09.2011 року, укладених в рамках
генеральної угоди від 25.04.2008 року.

У той же час, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"
позов заявлено до чотирьох боржників -
ТОВ "Наш Край-8", ТОВ "Сузір'я", ТОВ "Наш
Край-ЛЦ", ТОВ "Наш Край", а процесуальний
статус ще двох боржників - ТОВ
"Продуктекспосервіс груп ЛТД", ТОВ
"Техно Модуль", визначило як третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідачів, при цьому нарахування
заборгованості кожного із
відповідачів та третіх осіб позивач
здійснив окремо, виходячи із змісту
кредитних договорів в редакції чинній
на час виникнення прострочення.

Окрім того, вбачається, що позовні
вимоги, заявлені до відповідачів, як
солідарних боржників, внаслідок
невиконання ними своїх кредитних
зобов'язань, а також як до поручителів
третіх осіб, на підставі укладених із
банком договорів поруки.

У даному випадку між банком та окремо
із кожним боржником виникли самостійні
правовідносини, забезпечені порукою, з
огляду на що позивачем помилково
визначено такі правовідносини як єдине
солідарне зобов'язання відповідачів.

Колегією суддів також встановлено, що
крім низки кредитних договорів із
кожним із відповідачів було укладено
додаткові договори до них, якими:
збільшувались ліміти кредитування,
зменшувались ліміти кредитування,
змінювались терміни погашення боргу,
узгоджувались нові графіки погашення
заборгованості, змінювалась валюта
кредитування, для кожного із
відповідачів у різні періоди
встановлювались різні процентні
ставки, а також погоджувалась різна
відповідальність сторін.

У свою чергу, не заслуговує на увагу
твердження апелянта про те, що процента
ставка за користування кредитними
коштами для всіх відповідачів
встановлена в розмірі 12,6% річних,
оскільки як вбачається із проведених
позивачем розрахунків заборгованості
(том 3 а.с.. 1, 18, 35, 52, 86, 100), така ставка
була різною - від 10,8 % до 12,6 % річних.

Отже, для з'ясування дійсних прав та
обов'язків сторін, встановлення обсягу
відповідальності кожного із
відповідачів, визначення розміру
заборгованості та для перевірки
наявності солідарного зобов'язання
відповідачів перед позивачем,
необхідно дослідити 14 кредитних
договорів, які відрізнялись за
більшістю істотних умов у різні
періоди, а також 54 додаткові угоди,
укладені із ТОВ "Наш Край-8", 54 додаткові
угоди, укладені із ТОВ "Сузір'я", 2
додаткові угоди, укладені із ТОВ "Наш
Край-ЛЦ", 2 додаткові угоди, укладені із
ТОВ "Наш Край", 3 додаткові угоди,
укладені із ТОВ "Наш Край Груп", що
перешкоджатиме з'ясуванню прав і
взаємовідносин сторін та суттєво
утруднить вирішення спору.

Відповідно до ст. 58 ГПК України в одній
позовній заяві може бути об'єднано
кілька вимог, зв'язаних між собою
підставою виникнення або поданими
доказами. Суддя має право об'єднати
кілька однорідних позовних заяв або
справ, у яких беруть участь ті ж самі
сторони, в одну справу, про що
зазначається в ухвалі про порушення
справи або в рішенні.

Підстава виникнення - це фактичні
обставини, на яких ґрунтується вимога
позивача.

Доказами в господарському судочинстві
є будь-які відомості, отримані у
визначеному законом порядку, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, на яких
обґрунтовуються вимоги і заперечення
осіб, що беруть участь у справі, та інші
обставини, які мають значення для
правильного розгляду справи.

Отже, відповідно до змісту ст. 58 ГПК
України правильним є об'єднання
позовних вимог, або у разі коли такі
позовні вимоги випливають з одних і тих
фактичних обставин, або коли такі
вимоги, підтверджуються тими самими
доказами.

У даному випадку, позовні вимоги не є
взаємопов'язаними між собою підставами
виникнення, так як взаємовідносини між
позивачем та відповідачами виникли
внаслідок укладення різних кредитних
договорів, що в свою чергу
підтверджується і різними доказами.

У той же час, посилання апелянта на те,
що кредитні договори укладені в межах
генеральної угоди, яка їх об'єднує, не
впливає на юридичну оцінку обставин
справи, оскільки зобов'язання
відповідачів виникають не з
генеральної угоди, а саме з кредитних
договорів, згідно умов яких (відмінних
у різні періоди) позивач і нарахував
заборгованість кожного із
відповідачів окремо.

Таким чином, при зверненні до суду
позивачем не дотримані вимоги ч. 1 ст. 58,
п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України, у зв'язку з чим
судом першої інстанцій правомірно
винесено ухвалу про повернення
позовної заяви без розгляду.

Більше того, апеляційний суд враховує
позицію Вищого господарського суду
України, викладену у Постанові Пленуму
від 26.12.2011 року №18 про те, що
господарський суд повинен повернути
позовну заяву без розгляду, якщо
об'єднано вимоги про стягнення сум
боргу, який виник з різних договорів
або інших правочинів, і т.п.

За наведених обставин судова колегія
не вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
процесуально правильного судового
рішення .

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 99, 101, 103, 105, 106 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду
Волинської області від 18.12.2013 р. у
справі №01-15/903/1512/13 залишити без змін,
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
банк Аваль" - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

3. Справу №01-15/903/1512/13 повернути до
господарського суду Волинської
області.

Головуючий суддя
Мельник О.В.

Суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Розізнана І.В.