ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2014 р.
Справа №917/2630/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кремінь Нафта",
проїзд Галузевий, 4, м. Кременчук, 39610

до відповідачів: 1. Товариства з
обмеженою відповідальністю "Дімеойл",
вул. Смирнова-Ласточкіна, 3/5, м. Київ,04053

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю "УТН - ТЕХСНАБ", 39614, м.
Кременчук, вул. Генерала Жадова,4

про стягнення грошових коштів в сумі 18
150,39 грн.

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Васильченко В.О., дов. №31
від 31.12.2013р.

від відповідача №1: не з'явився

від відповідача №2: не з'явився

У судовому засіданні 06.02.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення та повідомлено дату
складання повного тексту рішення
згідно ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення 18 150,39 грн. за
договором купівлі-продажу пального та
його передачі за бланками № КН-0610/3від
03.02.2012 року та договору поруки від
25.02.2013р., а саме:

- з ТОВ "Дімеойл" частину основного
боргу в розмірі 16681,54 грн., пеню - 1123,73
грн., 3% річних - 345,12 грн.

- солідарно з відповідачів частину
основного боргу в розмірі 1 000 грн.

Відповідач №1 в судове засідання не
з'явився, вимог ухвал суду від 08.01.2014
року та від 23.01.2014 року не виконав, про
час та місце проведення судового
засідання був повідомлений належним
чином (повідомлення про вручення
поштового відправлення в матеріалах
справи).

Відповідач №2 також в судове засідання
не з'явився, про час та місце його
проведення був повідомлений належним
чином (повідомлення про вручення
поштового відправлення в матеріалах
справи).

Представник відповідача №2 в
поперечному судовому засіданні проти
задоволення позову в частині стягнення
частини основного боргу в сумі 1 000 грн.
заперечував та надав суду письмовий
відзив на позовну заяву.

Представник позивача в судовому
засіданні озвучила письмову заяву про
зменшення розміру позовних вимог (вх. №
1278д від 03.02.2014 р.), відповідно до якої
відмовляється від позовних вимог до
відповідача 2 та просить суд стягнути з
відповідача №1 16 681,54 грн. основного
боргу, 1124,48 грн. пені, 320,78 грн. 3% річних
та судові витрати пропорційно
задоволеним вимогам.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі
до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Оскільки дії при зменшенні розміру
позовних вимог та відмови від позовних
вимог до відповідача 2 позивача не
суперечать законодавству та не
порушують чиїх - не будь прав і
охоронюваних законом інтересів
керуючись ст. 78 ГПК України, суд приймає
заяву позивача в частині відмови від
позову до відповідача №2. В частині
зменшення розміру позовних вимог до
відповідача №1 суд приймає заяву
позивача до розгляду та розглядає
позовні вимоги в редакції заяви від
03.02.2014 року.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
відповідно ч. 3 статті 17 ГПК України
справа, прийнята господарським судом
до свого провадження з додержанням
правил підсудності, повинна бути ним
розглянута по суті і в тому випадку,
коли в процесі розгляду справи вона
стала підсудною іншому господарському
суду.

В зв'язку з тим, що необхідних для
вирішення спору доказів наявних в
матеріалах справи достатньо,
господарський суд повідомляв належним
чином відповідача№1 про дату, час і
місце судового розгляду, а його неявка
не перешкоджає розгляду справи по суті,
жодних клопотань про відкладення
розгляду справи від відповідача№1 не
надходило, то справа розглядається без
участі відповідача№1 за наявними в ній
матеріалами на підставі ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
надані докази, суд встановив:

03 лютого 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Дімеойл»
(відповідач№1, покупець) та Товариством
з обмеженою відповідальністю «Кремінь
Нафта» (позивач, продавець) було
укладено договір купівлі-продажу
пального та його передачі за бланками
ЖКН-0610/3 (надалі - договір) відповідно до
якого продавець зобов'язується
передати у власність покупця певну
кількість пального, а покупець
зобов'язується прийняти пальне і
сплатити за нього певну грошову
суму(п.2.1. договору) (арк. с. 21-26).

Відповідно до п. 2.2. договору передача
пального здійснюється по факту
пред'явлення покупцем або
уповноваженим користувачем бланку,
зразок якого надається покупцем (дод.1
до договору).

Згідно п. 3.1. договору ціна та загальна
вартість пального визначається у
рахунках на сплату його вартості та у
видаткових документах із зазначенням
періоду передачі пального покупцю або
користувачу бланка.

За період з 01.03.2013 року по 30.04.2013 року
позивачем за договором було передано
відповідачу№1 пального на загальну
суму 41 544,00 грн., що підтверджується
підписаними сторонами та скріпленими
їх печатками актами прийому-передачі
товарів № 951 від 31.03.2013 року та № 1315 від
30.04.2013 року, реєстрами заправок від
31.03.2013 року та від 30.04.2013 року, актами
прийому-передачі бланків від 04.04.2013
року та від 13.05.2013 року (арк. с. 29- 37).

Згідно п. 3.2.2. договору продавець
щотижня по вівторках виставляє покупцю
рахунок, що підлягає сплаті покупцем.
Покупець зобов'язаний сплатити вказану
продавцем в рахунку суму в строк не
пізніше дня, наступного за днем
виставлення рахунку. Остаточний
розрахунок здійснюється до 15 числа
місця, наступного за оплачуваним, на
підставі пред'явлених покупцеві
погашених штампом продавця бланків у
відповідності з Актом прийому-передачі
бланків (згідно форми, узгодженої в
додатку № 2 до договору), видаткових
документів на відпущене паливо та
відповідних рахунків-фактур.

Як зазначає позивач, відповідач№1 свої
зобов'язання за договором щодо оплати
отриманого пального в повному обсязі
не здійснив, у зв'язку з чим виникла
заборгованість на суму 16 681,54 грн.

Також позивачем на підставі п. 5.3.
договору та статті 625 ЦК України
нараховано відповідачу №1 пеню в сумі
1124,48 грн. за період з 16.04.2013 року по 16.10.2013
року, 3% річних в сумі 320,78 грн. за період
з 16.04.2013 року по 12.12.2013 року.

При винесенні рішення суд виходив з
наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання з договору
купівлі - продажу, згідно якого, в силу
ст. 655 ЦК України, продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно норм цивільного та
господарського законодавства договір
купівлі-продажу є оплатним, тобто при
набуванні речі у власність, покупець
сплачує продавцеві вартість (ціну)
речі, яка обумовлена договором,
зобов'язуючим, що обумовлено взаємним
виникненням у кожної із сторін прав та
обов'язків, а саме, зобов'язання
продавця передати покупцю річ та право
вимоги оплати і зобов'язання покупця
сплати вартість отриманої речі та
право її вимоги. Даний договір є
консенсуальним, оскільки права та
обов'язки виникають вже в момент
досягнення ними угоди за всіма
істотними умовами. Отже, змістом
договору купівлі продажу є ті умови,
з приводу яких сторони досягли згоди.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій. а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог , що
звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно повинно
бути виконане у встановлений строк
(термін).

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент пред'явлення позову та розгляду
справи, відповідач№1 свої зобов'язання
за договором щодо розрахунку за
поставлене пальне не виконав,
заборгованість в сумі 16 681,54 грн. не
сплатив.

В матеріалах справи є підписаний між
позивачем та відповідачем№1 акт звірки
взаєморозрахунків сторін за період з
01.04.2013 року по 30.04.2013 року ( арк. с. 39), за
яким сума боргу відповідача на той час
становила 16 681,54 грн., який відповідно до
вимог статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
приймається до уваги судом не лише в
якості доказу проведення та
відображення сторонами певних
господарських операцій, а й доказом на
підтвердження фактичної поставки
позивачем пального за актами
прийому-передачі товарів, актами
прийому-передачі бланків та наявності
у відповідача боргу в означеній сумі.
Дані, що відображені в даному акті
звірки не спростовані відповідачем№1
належними доказами.

При цьому, суд вважає необхідним
зауважити, що дійсно акт звірки
бухгалтерів за своєю правовою природою
є тільки документом, по якому
бухгалтерії підприємств звіряють
бухгалтерський облік операцій. Між тим,
акт звірки має складатись виключно на
підставі даних бухгалтерського обліку
і первинних документів.

Враховуючи викладене, вимоги позивача
про стягнення з відповідача№1
заборгованості в сумі 16 681,54 грн. є
обґрунтованими, документально
підтвердженими та такими, що
підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ст.549 ЦК України). Предметом неустойки
може бути грошова сума, рухоме і
нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства (ст.551 ЦК
України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського
кодексу, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст.1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Відповідно до ст.2 цього закону, розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

П. 5.3. договору сторони встановили, що у
випадку несвоєчасного проведення
розрахунків, згідно умов даного
договору, покупець сплачує продавцеві
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в цей період, від
суми заборгованості за кожний день
прострочення платежу.

Таким чином, позивачем правомірно
нараховано відповідачу№1 за
порушення умов договору щодо вчасного
розрахунку за пальне пеню у розмірі
1124,48 грн. за період з 16.04.2013 року по 16.10.2013
року.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір процентів.

Судом здійснено перерахунок розміру
пені та річних, заявлених до стягнення,
з використанням калькулятора "ЛІГА:
ЗАКОН ЕЛІТ ".

Позивачем обґрунтовано заявлено до
стягнення 320,78 грн. 3% річних за період з
16.04.2013 року по 12.12.2013 року.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не
мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів
справи суд дійшов висновку, що позовні
вимоги заявлені до відповідача
№1обґрунтовані, підтверджуються
наявними доказами ( в мат. справи),
відповідачем№1 не заперечуються і
підлягають задоволенню.

В ході судового розгляду, судом було
встановлено, що позивачем за розгляд
даної позовної заяви в дохід
державного бюджету було не доплачено
судовий збір в розмірі 0,50 коп.

На підставі вище викладеного суд
приходить до висновку про стягнення з
позивача недоплаченої суми судового
збору в розмірі 0,50 коп.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст. ст. 33,43,49,75,п.4 ст. 80, ст.ст.
82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Припинити провадження в частині
позовних вимог до Товариства з
обмеженою відповідальністю "УТН -
ТЕХСНАБ".

2. Позовні вимоги до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Дімеойл"
задовольнити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дімеойл" (вул.
Смирнова-Ласточкіна, 3/5, м. Київ,04053, р/р
761 в ПАТ "КБ "Глобус", МФО 380526, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Кремінь
Нафта" (проїзд Галузевий, 4, м. Кременчук,
39610, р/р 2 в ПАТ "ПФБ", м. Кременчук,
МФО 331768, ) 16 681,54
грн. основного боргу, 1124,48 грн. пені, 320,78
грн. 3% річних, 1720,50 грн. судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дімеойл" (вул.
Смирнова-Ласточкіна, 3/5, м. Київ,04053, р/р
761 в ПАТ "КБ "Глобус", МФО 380526, ) в доход Державного бюджету
України (рахунок УДКСУ у м. Полтаві, р/р
3002 в ГУ ДКСУ у Полтавській
області, МФО 831019, , код
платежу 22030001) - 0,50 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

повне рішення складено 07.02.2014 року

Суддя
Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 цього Кодексу. Рішення може
бути оскаржено протягом десяти днів з
дня прийняття рішення, а у разі якщо у
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення
- з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією