ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

30.01.2014Справа № 901/4143/13За позовом
Дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України»

до відповідача Орендного підприємства
«Кримтелекомуненерго»

про стягнення 1037571,51 грн.

Суддя
Башилашвілі О.І.

Представники:

від позивача - Онищенко І.П.,
представник, довіреність №10/10 від
17.01.2014;

від відповідача - Щеглов Д.А.,
представник, довіреність №20-3/7389 від
30.12.2013.

Суть спору: Дочірня компанія «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»
звернулась до Господарського суду
Автономної Республіки Крим з позовом
про стягнення з Орендного підприємства
«Кримтеплокомуненерго» основного
боргу у розмірі 909088,00 грн., пені у
розмірі 70161,57 грн., 3 % річних від
основного боргу у розмірі 58321,94 грн.,
мотивуючи позовні вимоги невиконанням
відповідачем умов договору поставки
природного газу для вироблення
теплової енергії для потреб установ та
організацій, що фінансуються з
державного та місцевих бюджетів, а
також інших суб'єктів господарювання
№06/11-804БО-19 від 30.08.2011, який укладений
між позивачем та відповідачем, в
частині повної оплати за спожиті
обсяги газу.

Відповідач у судове засідання надав
відзив на позов, згідно з яким заявлені
вимоги в частині основної
заборгованості у розмірі 909088,00грн.
визнав та просив, у зв'язку з тяжким
фінансовим станом підприємства на
підставі п.3 ч.1 ст.83 ГПК України
зменшити розмір пені на 50 відсотків.
(а.с.47). До відзиву на позов відповідач
надав копії документів, а саме баланс
ОП «Кримтеплокомуненерго за 9 місяців
2013 року, звіт про фінансові результати
(звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2013
року, постанову Вищого господарського
суду України від 12.12.2013 у справі
№901/2019/13, довідку від 24.01.2014 про
наявність заборгованості населення
перед ОП «Кримтеплокомуненерго»
станом на 14.01.2014 в сумі 242251,6 тис.грн., акт
звірки розрахунків від 30.09.2013 за період
з 01.09.2013 по 30.09.2013, статутні документи.

Надані копії документів, оригінали
яких оглянуто судом у судовому
засіданні, разом з відзивом на позов
долучені в матеріали справи.

У судовому засіданні оголошувалась
перерва в порядку статті 77
Господарського процесуального кодексу
України.

У продовженому судовому засіданні
позивач надав заяву щодо відсутності в
провадженні господарського суду або
іншого органу спору між цими ж
сторонами з того з предмету, та
відсутності рішення відповідних
органів з такого спору. Представник
позивача у судовому засіданні
підтримав заявлені позовні вимоги у
повному обсязі та наполягав на їх
задоволенні, проти застосування судом
норм статті 83 ГПК України, заперечував.

Представник відповідача у
продовженому судовому засіданні позов
в частині стягнення основної
заборгованості визнав.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

30.08.2011 між Дочірньою компанією «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» (далі
постачальник) та Орендним
підприємством «Кримтеплокомуненерго»
(далі покупець) укладено договір
поставки природного газу для
вироблення теплової енергії для потреб
установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання №06/11-840 БО-19 (а.с. 8-15, далі
- договір).

Укладений сторонами договір є
підставою для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань в
силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Предметом даного договору є те, що
постачальник зобов'язується поставити
покупцеві імпортований природний газ,
за кодом згідно з УКТ ЗЕД ,
ввезений на митну територію України
постачальником, а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
природний газ у обсязі, зазначеному п.1.2
цього договору.

Газ, що постачається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для вироблення теплової енергії для
потреб установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання. Використання газу
покупцем для інших потреб не є
предметом цього договору (п. 1.1
договору).

Пунктом 1.2 договору сторони обумовили,
що постачальник передає покупцю в
період з 06.08.2011 по 30.09.2011 природний газ з
урахуванням вартості його
транспортування в обсязі до 380,258тис.
куб.м., у тому числі по місяцях: серпень -
118,258 тис.куб.м.; вересень - 262,0 тис.куб.м.

Ціна 1000м3 природного газу визначена
сторонами пунктом 3.1 договору у розмірі
3023,50грн. без ПДВ, крім того, збір у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%; тариф на транспортування природного
газу магістральними та розподільними
трубопроводами - 285,00грн., крім того ПДВ -
20%. До сплати за 1000м3 природного газу -
3425,97грн.

Загальна вартість цього договору
складається із сум вартості місячних
поставок газу (п. 3.1.1 договору).

Договором встановлено, що він набирає
чинності з моменту підписання та
скріплення печатками сторін, поширює
дію на відносини, які склались між
сторонами з 06.08.2011 і діє у частині
поставки газу по 30.09.2011 включно, а у
частині розрахунків за газ - до їх
повного здійснення (п. 10.1 договору).

Як свідчать матеріали справи, у
виконання п.1.2 договору позивач
поставив протягом серпня - вересня 2011
року, а відповідач прийняв природний
газ на загальну суму 909088,00грн.

Поставки природного газу позивачем та
одержання його відповідачем
підтверджується актами
передачі-приймання природного газу, а
саме: акт передачі-приймання
природного газу від 30.09.2011 у обсязі 145,550
тис.м.куб. на суму 498649,93грн.; акт
передачі-приймання природного газу від
30.09.2011 у обсязі 1,544 тис.м.куб. на суму
5289,70грн.; акт передачі-приймання
природного газу від 31.08.2011 у обсязі 1116,898
тис.м.куб. на суму 400489,05грн.; акт
передачі-приймання природного газу від
31.08.2011 у обсязі 1,360 тис.м.куб. на суму
4659,32грн. (а.с. 17-20).

Таким чином, позивач взяті на себе
договірні зобов'язання щодо поставки
природного газу виконав своєчасно і у
повному обсязі, проте відповідач взяті
на себе договірні зобов'язання щодо
своєчасної та повної оплати одержаного
природного газу не виконав, в
результаті чого за ним утворилась
заборгованість у розмірі 909088,00грн.

Предметом спору у даній справі є
виконання відповідачем обов'язку щодо
оплати заборгованості за отриманий
товар, а також застосування до нього
відповідальності, встановленої
договором, а також чинним
законодавством за порушення
відповідного зобов'язання.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України,
що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1 договору встановлено, що
оплата за природний газ із урахуванням
вартості транспортування газу
територією України проводиться
покупцем у такому порядку:

за серпень 2011 року - протягом трьох
банківських днів з дати укладання
цього договору;

за вересень 2011 року - оплата в розмірі 34%
від вартості запланованих місячних
обсягів проводиться не пізніше 10 числа
місяця поставки; - оплата в розмірі 33%
від вартості запланованих місячних
обсягів проводиться до 20 та 30(31) числа
місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично
спожиті обсяги газу з урахуванням
вартості транспортування газу
територією України здійснюється на
підставі акту приймання-передачі газу
(за звітний місяць) до 20 числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

Однак, як зазначає позивач у позовній
заяві, відповідачем зобов'язання за
договором в частині оплати переданого
газу не виконані; заборгованість на
момент розгляду справи складає
909088,00грн.

Під час розгляду справи по суті, до
прийняття рішення у ній, відповідач
повністю визнав заборгованість за
поставлений газ у вказаному розмірі.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Отже, відповідач, не виконавши
зобов'язання з оплати переданого газу,
встановлені умовами договору, допустив
порушення зобов'язання.

Враховуючи зазначене, вимоги в частині
стягнення основної заборгованості у
розмірі 909088,00грн. є обґрунтованими та
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи встановлення факту
прострочення грошового зобов'язання
відповідачем, вимоги в частині
стягнення процентів за загальний
період прострочення платежу з 21.09.2011 по
28.11.2013 в сумі 58321,94грн. є обґрунтованими
та підлягають задоволенню.

Як визначено ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, згідно
з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно
з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно
до вказаної норми, неустойкою є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 7.3.1 договору передбачено, що у
разі порушення покупцем умов пункту 4.1
цього договору, покупець
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу, за кожний
день прострочення платежу.

Встановлений відповідним пунктом
договору розмір пені не перевищує
максимального розміру, визначеного ст.4
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань"; пеня позивачем нарахована
у межах строку, встановленого ч.6 ст.232
ГК України.

Враховуючи встановлення факту
порушення строків оплати відповідачем,
суд вважає вимоги в частині стягнення
пені обґрунтованими.

Разом з тим, відповідач просив, у
зв'язку з тяжким фінансовим станом
підприємства на підставі п.3 ч.1 ст.83 ГПК
України зменшити розмір пені на 50
відсотків.

При цьому відповідач, у якості доказів
тяжкого фінансового становища, надав
баланс ОП «Кримтеплокомуненерго за 9
місяців 2013 року, звіт про фінансові
результати (звіт про сукупний дохід) за
9 місяців 2013 року, довідку від 24.01.2014 про
наявність заборгованості населення
перед ОП «Кримтеплокомуненерго»
станом на 14.01.2014 в сумі 242251,6 тис.грн., що
свідчить про збитковість підприємства.

Згідно п.3 ч.1 ст.83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Вказана норма кореспондується з
загальними нормами, які визначають
підстави для такого зменшення.

Так, відповідно до чч.2, 3 ст. 551 ЦК
України, розмір неустойки (до якої
віднесено штраф і пеню) встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства і може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

У даній справі позивачем не доведено
того, що порушенням зобов'язань з
оплати природного газу у встановлений
строк, відповідачем йому заподіяно
збитків, розмір яких перевищує або
дорівнює заявленим штрафним санкціям.

У судовому засіданні позивач
заперечував проти зменшення розміру
неустойки.

Проте, враховуючи, що відповідач за
наслідками діяльності у 2013 році є
збитковим підприємством, а також те, що
предметом договором є те, що газ, що
постачається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для вироблення теплової енергії для
потреб установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, зважаючи на значний розмір
штрафних санкцій, суд вважає за можливе
зменшити розмір пені на 50 відсотків,
тобто до 35080,79грн.

При цьому, враховуючи зменшення
розміру пені, у задоволенні вимог про
стягнення 35080,78грн. пені суд відмовляє.

Відповідно до ч.2 ст. 49 ГПК України,
судові витрати, понесені позивачем у
зв'язку з оплатою позову судовим
збором, підлягають відшкодуванню
позивачу за рахунок відповідача у
повному обсязі, а саме у розмірі
20751,44грн., зважаючи на виникнення спору
з його вини.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення. Повне
рішення складено 04.02.2014.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Орендного підприємства
«Кримтеплокомуненерго» на користь
Дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» 909088,00грн.
заборгованості, 58321,94грн. - 3% річних,
35080,79грн. пені, 20751,44грн. судового збору.

3. В частині стягнення 35080,78грн. пені у
позові відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя О.І.
Башилашвілі