ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.01.2014
Справа № 905/8350/13

Господарський суд Донецької області у
складі судді Мирошниченка Я.С., при
секретарі судового засідання
Татьковій Н.Г., розглянув у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Селена-Н», м.
Костянтинівка Донецької області

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод», м. Ясинувата
Донецької області

про стягнення 39 672,50грн, з яких:
основний борг у розмірі 37 277,54грн.,
пеня у сумі 1956,82грн., 3% річних - 438,14грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Коржиков Д.В. за
довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Селена-Н», м.
Костянтинівка Донецької області
(далі-Позивач) звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод», м. Ясинувата
Донецької області (далі-Відповідач) про
стягнення 39 672,50грн, з яких: основний
борг у розмірі 37 277,54грн., пеня у сумі
1956,82грн., 3% річних - 438,14грн.

В обґрунтування позовних вимог,
Позивач посилається на неналежне
виконання Відповідачем зобов'язань за
Договором поставки №19 від 11.04.2012р., в
частині розрахунків за поставлений
Товар, внаслідок чого утворилась
заборгованість - 37277,54грн.

Нормативно свої вимоги Позивач
обґрунтовує посиланням на ст.ст.525, 526,
625, 692 Цивільного кодексу України, ст.193
Господарського кодексу України.

На підтвердження позовних вимог
Позивач надав суду (у копіях): Договір
поставки №19 від 11.04.2012р.; Витяг з
ЄДР№816070 від 05.11.2013р.; рахунок-фактуру
№СФ-042908 від 29.04.2013р., видаткову накладну
№РН-042907 від 29.04.2013р. на суму 87142,58грн.;
товарно-транспортну накладну №РН-042907
від 2904.2013р.; довіреність №199318 від
26.04.2013р.; платіжне доручення №1677 від
30.05.2013р. на суму 50000,00грн.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 28.11.2013р. позовну заяву
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі. Справу
призначено до розгляду на 18.12.2013р.

16.12.2013р. Відповідач надав клопотання
б/н, б/д про відкладення розгляду
справи.

18.12.2013р. Позивач долучив до справи:
правоустановчі документи, докази
направлення акту звіряння Відповідачу
(у копіях); підтвердження №17-12/2013-1 від
17.12.2013р., у якому підтверджує, що у
провадженні господарського суду або
іншого органу, який в межах своєї
компетенції вирішує спори, немає
справи зі спору між тими ж сторонами,
про той же предмет і з тих же підстав;
Витяг з ЄДР№816512 від 17.12.2013р., відповідно
до якого, Відповідач є юридичною особою
та зареєстрований за адресою вказаною
у позовній заяві; Виписку №816514
стосовно Позивача.

Ухвалою від 18.12.2013р. у зв'язку з
нез'явленням Відповідача, ненаданням
сторонами витребуваних документів в
повному обсязі та необхідністю
витребування нових доказів, суд
відклав розгляд справи на 14.01.2013р.

Представник Позивача у судовому
засіданні 14.01.2014р. позовні вимоги
підтримав у повному обсязі. Надав
витребувані судом документи.

Представник Відповідача у судовому
засіданні 14.01.2014р позовні вимоги не
визнав, надав частково витребувані
документи та клопотання про
продовження строку розгляду справи на
15 днів у звязку з необхідністю надання
додаткових доказів до 11.02.2014р.

28.01.2014р.через канцелярію суду
Відповідач надав клопотання з
додатками, відповідно якому надає
докази передплати за видатковою
накладною №РН-042907 від 29.04.2013р. та
рахунку-фактурі №СФ-042908 від 29.04.2013р., а
саме платіжне доручення №1677 від
30.05.2013р. на суму 50000,00 грн. та зазначає, що
заборгованість складає 37142,58 грн, а
також клопотання про розгляд справи
без участі представника Відповідача за
наявними доказами в матеріалах справи.

Представники сторін клопотання щодо
фіксації судового процесу не заявляли,
у зв'язку з чим, розгляд справи
здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для вирішення справи, суд

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2012р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Селена-Н»,
м.Костянтинівка Донецької області
(Постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Ясинуватський машинобудівний завод»,
м. Ясинувата Донецької області
(Покупець), укладено Договір №19
(далі-Договір).

Відповідно до п. 1.1Договору,
Постачальник зобов'язується в порядку
та на умовах, визначених цим Договором,
передати у власність Покупця Товар в
асортименті, кількості та за ціною
відповідно до замовлення Покупця і
згідно зі специфікаціями, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
Товар у термін і в розмірі, що
передбачені цим Договором.

Згідно п.9.1 Договору, даний Договір
набирає чинності з моменту підписання
і діє до 31 грудня 2012р. Закінчення строку
дії цього Договору не тягне за собою
припинення зобов'язання, що виникли з
цього Договору протягом строку його
дії, не звільняє Сторони від
необхідності належного їх виконання та
від відповідальності за їх неналежне
виконання.

Згідно зі ст.33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим ( ст.43 Господарського
процесуального кодексу України).

Оцінивши зміст зазначеного договору,
суд дійшов висновку, що укладений
правочин за своїм змістом та правовою
природою є договором поставки, який
підпадає під правове регулювання норм
статті 712 Цивільного кодексу України та
статей 264-271 Господарського кодексу
України. В частині, що не суперечить
договору, до вказаного правочину також
застосовуються норми Цивільного
кодексу України, які регулюють правила
купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.3 ст.264 Господарського
кодексу України, основні вимоги щодо
укладення та виконання договорів
поставки встановлюються цим Кодексом,
іншими законодавчими актами.

Згідно ч.1 ст.265 Господарського кодексу
України, за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1, ч.2 статті 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні», накладні є
первісними звітними документами, на
підставі яких проводиться звіт
господарської діяльності.

Відповідно до «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року №88 та
інших підзаконних нормативних актів,
які регулюють порядок ведення
бухгалтерського обліку на
підприємствах, у бухгалтерському
обліку повинні відображатися
господарські операції, що впливають на
стан майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів на підставі
первинних документів, які повинні мати
крім обов'язкових реквізитів додаткові
в залежності від характеру операції,
зокрема підставу для здійснення
господарських операцій. Тобто, в якості
доказу первинні документи мають
містити повні дані про конкретні
господарські операції та підставу їх
здійснення.

Відповідно до ч.1 ст.691 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

На виконання умов Договору №19 від
11.04.2012р. (а.с.11-13), Позивачем був
поставлений товар Відповідачу, за
видатковою накладною №РН-042907 від
29.04.2013р. на суму 87142,58грн. (а.с.15).

Товар зі сторони Відповідача,
відповідно до відміток на видатковій
накладній було прийнято належним чином
уповноваженим представником
Відповідача.

Доказів наявності заперечень, з боку
Відповідача, щодо кількості
поставленого товару, а також порядку
поставки та інших зауважень суду не
надано.

На виконання вимог статті 43
Господарського процесуального кодексу
України щодо всебічного та повного
розгляду справи, перевірено в межах
яких договорів здійснювалась поставка,
чи відповідав поставлений товар тому,
який сторони визначили у вказаному
вище договорі, чи укладались між
сторонами будь-які інші договори,
зокрема, за яким здійснювали поставку
товару на підставі видаткових
накладних, наявних в матеріалах справи.

Позивач у судовому засіданні пояснив,
що спірні правовідносини між Позивачем
та Відповідачем виникли виключно з
Договору поставки №19 від 11.04.2012р.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
надані Позивачем первинні документи є
належним доказом здійснення передачі
Відповідачу товару та прийняття його
останнім в межах спірного правочину.

Зазначені обставини у порядку статей
32-36 Господарського процесуального
кодексу України не спростовані.

Отже, Позивачем належним чином
доведено факт виконання обов'язку щодо
передачі товару у відповідності до
норм статті 664 Цивільного кодексу
України та умов, визначених Договором.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Договором передбачено (п.4.3), що
Покупець здійснює оплату за
поставлений Товар у наступному
порядку:

- 50% у вигляді передоплати, протягом 5
(п'яти) банківських днів з моменту
виставлення Постачальником рахунку,

- решта суми сплачується протягом 30
(тридцяти) банківських днів з моменту
поставки Товару.

Судом встановлено, що остаточний
розрахунок за товар Відповідачем мав
бути здійснений не пізніше 14.06.2013р.

Проте, як вбачається з фактичних
обставин справи, Покупець грошове
зобов'язання перед Продавцем в частині
розрахунку за товар, виконав частково
(у розмірі 50000,00грн.), вартість товару у
сумі 37142,58грн. у встановлені Договором
строки не сплачена.

Часткове виконання Відповідачем своїх
зобов'язань підтверджується платіжним
дорученням №1677 від 30.05.2013р. на суму 50
000грн. (а.с.19).

Таким чином, судом встановлено, що
заборгованість Відповідача перед
Позивачем складає 37142,58 грн.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 202 Господарського
кодексу України та ст.599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняються виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідач доказів погашення суми
боргу у сумі 37142,58грн. не надав, тому суд
вважає позовні вимоги Позивача, у
частині стягнення суми основного боргу
у розмірі 37277,54 грн., такими, що
підлягають частковому задоволенню у
розмірі 37142,58 грн.

Одночасно, Позивачем заявлені вимоги
про стягнення з Відповідача пені у
розмірі 1956,82грн. та 3% річних у сумі
438,14грн.

Згідно п.1, п.3 ст.549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2 Договору встановлено, що у
випадку порушення строків поставки
Товару чи його оплати, встановлених в
цьому Договорі, винна Сторона сплачує
неустойку (штраф, пеню) в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діє на
момент нарахування неустойки (штрафу,
пені), від суми заборгованості за кожен
день прострочення виконання
зобов'язання за цим Договором.

Суд, перевіривши наданий Позивачем
арифметичний розрахунок пені за період
з 17.06.2013р. по 06.11.2013р. на суму основного
боргу 37277,54 грн. , встановив, що дана
вимога, з урахуванням суми основного
боргу,яка підлягає задоволенню,
підлягає частковому задоволенню у
розмірі 1949,73 грн.

Крім того, Позивач просить стягнути з
Відповідача 3% річних у розмірі 438,14грн.

Відповідно до ст.ст.216-218 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за порушення у сфері господарювання
шляхом застосування до
правопорушників господарських
санкцій. Підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивачем наданий розрахунок 3% річних
за період з 17.06.2013р. по 06.11.2013р. на суму
основного боргу 37277,54 грн. Суд,
перевіривши наданий Позивачем
арифметичний розрахунок 3% річних
дійшов висновку, що дана вимога, з
урахуванням суми основного боргу,яка
підлягає задоволенню, підлягає
частковому задоволенню у розмірі 436,55
грн.

Згідно зі ст.49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на обидві
сторони, пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Селена-Н», м.
Костянтинівка Донецької області до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод», м. Ясинувата
Донецької області про стягнення 39
672,50грн, з яких: основний борг у розмірі
37 277,54грн., пеня у сумі 1956,82грн., 3%
річних - 438,14грн. - задовольнити
частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» (86000, Донецька
область, м. Ясинувата, вулиця Артема,
будинок 31, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Селена-Н» (85114,
Донецька область, м. Костянтинівка,
вулиця Пушкінська, будинок 342, квартира
19, ) основний борг у
розмірі 37142,58грн., пеню у сумі 1949,73грн., 3%
річних у розмірі 436,55грн. та витрати по
сплаті судового збору у розмірі 1
714,27грн.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
в частині стягнення основного боргу у
розмірі 134,96 грн., пені у розмірі 7,09 грн.,
3% річних у сумі 1,59 грн., та витрати по
сплаті судового збору у розмірі 35,93 грн.

У судовому засіданні 29 січня 2014 року
проголошено та підписано вступну та
резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та
підписано 04 лютого 2014 року.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

Суддя
Я.С.
Мирошниченко

Вик: Татькова Н.Г.

(387-59-08)

Надруковано 3 примірника:

1-до справи;

1-позивачу;

1-відповідачу.