ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

07.02.2014
Справа № 907/1292/13

Розглянувши матеріали справи

За позовом Буштинської селищної ради,
смт. Буштино Тячівського району

До відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, смт. Буштино
Тячівського району

Про стягнення 21073 грн., з яких 20827,46 грн.
борг по орендній платі та 245,93 грн. пеня,
а також про розірвання договору оренди
індивідуально визначеного нерухомого
майна від 30.11.2006,

Головуючий суддя Якимчук Л.М.

За участю представників сторін:

Від позивача - Паш В.Ю., представник по
дов. від 19.08.2013;

Від відповідача -не з'явився.

Суть спору: Позивач, Буштинська селищна
рада, смт. Буштино Тячівського району,
звернувся до суду з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, смт. Буштино
Тячівського району про стягнення 21073
грн., з яких 20827,46 грн. борг по орендній
платі та 245,93 грн. пеня, а також про
розірвання договору оренди
індивідуально визначеного нерухомого
майна від 30.11.2006.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги повністю з підстав,
вказаних в позовній заяві.

Зазначає, що позивач передав у оренду
відповідачу згідно договору оренди від
30.11.2006 нежитлове приміщення, яке
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Пояснює, що станом на 01.12.2013 у
відповідача існує борг з орендної
плати у розмірі 21073,39 грн. за період
оренди з липня 2011 року по грудень 2013
року.

Вказані обставини вважає також
підставою для розірвання договору
оренди від 30.11.2006 відповідно до ч.2 ст. 651
Цивільного кодексу України, ч.3 ст. 26
Закону України „Про оренду державного
і комунального майна.

Представник відповідача явку свого
уповноваженого представника у судове
засідання не забезпечив. Разом з тим,
подав відзив на позов, яким заперечив
проти задоволення позову з наступних
підстав.

Між сторонами у спорі договірні
відносини припинилися з 18.07.2011, у
зв'язку із загибеллю об'єкта оренди, що
встановлено рішенням господарського
суду у справі №11/130 від 26.12.2011, тому
підстав для стягнення орендної плати,
пені, а також для розірвання спірного
договору немає.

У договорі також є положення про те, що
він припиняється внаслідок загибелі
орендованого майна (п. 9.7 договору), такі
ж положення є і у Господарському
кодексі України (ч.2 ст. 291), і у Законі
України „Про оренду державного і
комунального майна" (ч.2 ст. 26).

Крім того, вважає, що позивачем
пропущено строк позовної давності для
звернення до суду з даним позовом,
просить його застосувати та відмовити
у позові повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін та вивчивши матеріали справи,
суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням четвертої сесії V скликання
Буштинської селищної ради Тячівського
району Закарпатської області від 07.09.2006
№74 "Про передачу в оренду частини
приміщення колишнього кінотеатру
"Зоря" в АДРЕСА_1"вирішено надати в
оренду строком на 10 років допоміжні
приміщення колишнього кінотеатру в
АДРЕСА_1 для комерційного використання,
зокрема, ОСОБА_2 (відповідачу) площею 74,58
кв. м., ОСОБА_4 площею 61,13кв. м. та ОСОБА_5
площею 61,13кв.м.

На підставі вказаного рішення
Буштинська селищна рада (позивач) та
фізична особа-підприємець ОСОБА_2
уклали договір оренди індивідуально
визначеного нерухомого майна, що
належить до комунальної власності, від
30.11.2006, відповідно до якого
орендодавець (позивач) передав, а
орендар (відповідач) прийняв у
строкове платне користування окреме
індивідуально визначене майно -
вбудоване приміщення, загальною площею
75,01 кв. м., що становить 18/100 від
загальної площі (406,58 кв.м.) колишньої
будівлі кінотеатру, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, розміщене на 1 поверсі
будівлі, та перебуває у комунальній
власності Буштинської селищної ради на
підставі Свідоцтва про право
комунальної власності на нерухоме
майно, виданого Буштинською селищною
радою від 08.04.2005 за №130, вартість якого
визначена згідно Звіту про експертну
оцінку від 30.09.2006, виконаного ЗАТ
"Закарпаттялада", м.Ужгород у сумі
46983грн. (п.1.1 договору).

Строк чинності вказаного договору
оренди з 16.11.2006 по 16.11.2016.

Проаналізувавши чинне законодавства,
що регулює спірні правовідносини, суд
дійшов висновку про відмову у позові
повністю, з огляду на наступне.

За приписами ст. 783 Цивільного кодексу
України наймодавець має право вимагати
розірвання договору найму, якщо:

1) наймач користується річчю всупереч
договору або призначенню речі;

2) наймач без дозволу наймодавця
передав річ у користування іншій особі;

3) наймач своєю недбалою поведінкою
створює загрозу пошкодження речі;

4) наймач не приступив до проведення
капітального ремонту речі, якщо
обов'язок проведення капітального
ремонту був покладений на наймача.

Вказаний перелік підстав, з яких
наймодавець вправі вимагати
розірвання договору оренди, є
вичерпним та розширеному тлумаченню не
підлягає. Позивачем, у свою чергу, не
наведено жодної з вказаних підстав.

Частинами 1, 2 ст. 782 цього кодексу
передбачено, що наймодавець має право
відмовитися від договору найму і
вимагати повернення речі, якщо наймач
не вносить плату за користування річчю
протягом трьох місяців підряд; у разі
відмови наймодавця від договору найму
договір є розірваним з моменту
одержання наймачем повідомлення
наймодавця про відмову від договору.

Правом на відмову від договору позивач
також не скористався.

Разом з тим, рішенням господарського
суду Закарпатської області у справі
№11/130 від 26.12.2011, яке набрало законної
сили, відмовлено у задоволенні позову
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Буштинської селищної ради та фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки від 14.01.2008, встановлено
наступні факти:

- об'єкт оренди - вбудоване приміщення
загальною площею 75,01 кв. м колишньої
будівлі кінотеатру, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, загинуло в результаті
підпалу невідомими особами, що
підтверджується Актом про пожежу від
18.07.2011;

- в результаті загибелі об'єкта оренди
правовідносини Буштинської селищної
ради з фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 за Договором оренди від 30.11.2006
припинилися 18.07.2011 з обставин
незалежних від жодної із сторін, на
підставі частини 1 ст. 598, статті 697
Цивільного кодексу України та частини 1
статті 205 Господарського кодексу
України, у зв'язку з неможливістю
орендодавця і надалі надавати об'єкт
оренди в користування орендарю, а
орендаря -використовувати об'єкт
оренди.

Вказані факти не потребують
додаткового доказування відповідно до
ст. 35 Господарського процесуального
кодексу України.

Спеціальним законом, що регулює
правовідносини за договором оренди між
сторонами є Закон України „Про оренду
державного та комунального майна"

Відповідно до ч.1 ст. 2 вказаного закону
орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

За приписами ч. 1 ст. 19 цього ж закону
Орендар за користування об'єктом
оренди вносить орендну плату.

Враховуючи те, що орендна плата
підлягає до стягнення за фактичне
користування майном, а також
встановлення судовим рішенням у справі
№11/130 факту загибелі об'єкта оренди та
припинення правовідносин між
сторонами з 18.07.2011 (тобто відповідач
фактично не користувався об'єктом
оренди), відсутні будь-які правові
підстави для стягнення з відповідача
орендної плати за користування майном
за період з 18.07.2011 до 01.12.2013.

Враховуючи наведене, безпідставним є
також стягнення пені у розмірі 245 грн. 93
коп., яка нарахована позивачем саме у
зв'язку з несплатою орендної плати.

Стосовно вимоги позивача про
розірвання договору оренди, то суд її
також відхиляє, з огляду на наступне.

Зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом (ч. 1
ст. 598 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.2 ст. 26 Закону України „Про
оренду державного та комунального
майна" договір оренди припиняється,
зокрема, в разі загибелі об'єкта оренди.

Таке ж положення передбачено також і
пунктом 9.7 договору оренди, укладеного
між сторонами.

Отже, враховуючи те, що спірний договір
припинено (встановлено рішенням суду у
справі №11/130 від 26.12.2011, яке набрало
законної сили), його не може бути
розірвано.

Клопотання відповідача про
застосування строку позовної давності
належить відхилити, з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29 травня 2013 року N 10 „Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів" за змістом частини першої
статті 261 ЦК України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

У даному випадку, права та охоронювані
законом інтереси позивача не порушені,
суд дійшов висновку про відмову у
позові саме з підстав його
необґрунтованості, тому позовна
давність судом не застосовується.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 33, 34, 35, 43, 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Судовий збір покласти на
позивача.

Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 10.02.2014.

Суддя
Л. М. Якимчук