КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2014 р. Справа№ 910/15471/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання
Марчуку О.Л.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: представник за
довіреністю Вольвак О.М.;

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Вищого навчального закладу
«Відкритий міжнародний університет
розвитку людини «Україна»

на рішення господарського суду міста
Києва від 24.09.2013 року

у справі №910/15471/13 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом товариство з обмеженою
відповідальністю «Кіровоградський
обласний цент післядипломного
навчання працівників АПК»

до Вищого навчального закладу
«Відкритий міжнародний університет
розвитку людини «Україна»

про стягнення 330 764,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 24.09.2013 року у справі №910/15471/13
позов задоволено частково. Провадження
у справі в частині стягнення 47 252,00 грн.
боргу по орендній платі припинено.
Вирішено стягнути з Вищого навчального
закладу «Відкритий міжнародний
університет розвитку людини «Україна»
на користь ТОВ «Кіровоградський
обласний центр післядипломного
навчання працівників АПК» 283 512,00 грн.
штрафу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач подав до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 24.09.2013 року у справі №910/15471/13
та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги частково
на суму штрафу за один місяць в розмірі
47 252,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.11.2013 року
апеляційну скаргу Вищого навчального
закладу «Відкритий міжнародний
університет розвитку людини «Україна»
прийнято до провадження та призначено
її до розгляду в судовому засіданні
18.12.2013 року за участю уповноважених
представників сторін.

Представник відповідача у судовому
засіданні 20.01.2014 року надав пояснення,
якими підтримав доводи викладені в
скарзі та просив апеляційну скаргу
задовольнити.

Представник позивача у судове
засідання 20.01.2014 року не з'явився, про
причини неявки колегію суддів
апеляційної інстанції не повідомив,
хоча про дату, час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації -адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

З врахуванням викладеного, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду, дійшла висновку
про можливість розгляду справи за
відсутності представника позивача.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 01.01.2013 року між ТОВ
«Кіровоградський обласний центр
післядипломного навчання працівників
АПК» (далі - орендодавець) та Вищим
навчальним закладом «Відкритий
міжнародний університет розвитку
людини «Україна» (далі - орендар) було
укладено договір оренди нежилого
приміщення (далі - договір), відповідно
до умов якого орендодавець передає, а
орендар приймає в строкове платне
користування приміщення учбового
корпусу за адресою: м. Кіровоград, вул.
Покровська, 73, загальною площею 2 362,6
кв.м. (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору орендна
плата за приміщення, що орендується за
договором, складає 20 грн./кв.м. на
місяць, в тому числі ПДВ.

Пунктом 3.2. договору встановлено, що
орендна плата перераховується
орендодавцю щомісяця попередньою
оплатою за наступний місяць.

Згідно з п. 5 ст. 762 Цивільного кодексу
України плата за користування майном
вноситься щомісячно, якщо інше не
встановлено договором.

Орендар зобов'язується своєчасно і в
повному обсязі сплачувати орендну
плату та комунальні платежі (п. 4.2.
договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України встановлено, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України та ч. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання не допускається, крім
випадку коли право такої відмови
встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Проте, як правильно встановлено судом
першої інстанції, Вищий навчальний
заклад «Відкритий міжнародний
університет розвитку людини «Україна»
не виконало свої зобов'язання за
договором щодо своєчасної та повної
сплати орендної плати за березень 2013
року, у зв'язку з чим у відповідача
виникла заборгованість на загальну
суму 47 252,00 грн.

Разом з тим, відповідачем подано
платіжне доручення №270 від 28.08.2013 року
про перерахування позивачу коштів в
розмірі 103 000,00 грн. з призначенням
платежу: «орендна плата за
березень-квітень-травень».

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Отже, враховуючи викладене вище,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність підстав для припинення
провадження у даній справі в частині
стягнення основного боргу в сумі 47 252,00
грн., оскільки зазначена сума боргу
була сплачена після подання позовної
заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Як уже зазначалося та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
відповідач у визначені строки плату за
оренду повністю не вніс, а отже є таким,
що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 3.3. договору сторонами
передбачено, що орендна плата,
перерахована несвоєчасно або не в
повному обсязі, стягується орендодавцю
з урахуванням штрафу в розмірі
орендної плати за місяць за кожен
місяць прострочення.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Враховуючи факт прострочення
відповідачем своєчасного виконання
грошового зобов'язання (протягом 6
місяців), колегія суддів дійшла
висновку про правомірність стягнення
судом першої інстанції з відповідача
на користь позивача 283 512,00 грн. штрафу,
розмір якого з урахуванням п. 3.3.
договору та тривалістю спірного
періоду обраховано вірно.

Доводи скаржника про скрутне
матеріальне становище, як на підставу
зменшення штрафу, колегією суддів
відхиляються, оскільки суду не подано
належних та допустимих доказів в
розумінні ст.ст. 33 та 34 Господарського
кодексу України на підтвердження
вказаного становища.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Інші доводи скаржника про неналежне
надсилання відповідачу копії позовної
заяви зводяться до намагань надати їм
перевагу над встановленими судом
першої інстанції обставинами, та
переоцінити ці обставини, що не впливає
на результат розгляду справи.

Отже, враховуючи наведене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про те, що рішення
господарського суду міста Києва від
24.09.2013 року у справі №910/15471/13 відповідає
обставинам справи, є законним та
обгрунтованим, а тому не підлягає
скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Вищого
навчального закладу «Відкритий
міжнародний університет розвитку
людини «Україна» на рішення
господарського суду міста Києва від
24.09.2013 року у справі №910/15471/13 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 24.09.2013 року у справі
№910/15471/13 залишити без змін.

3. Справу №910/15471/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України у порядку,
передбаченому ст. 109 Господарського
процесуального кодексу України.

Головуючий суддя
Р.В. Федорчук

Судді
О.І. Лобань

А.Г. Майданевич