КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2014 р. Справа№ 911/3663/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання:
Петренку В.А.,

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства ,,Калитянський
експериментальний завод комбікормів і
префіксів"

на рішення господарського суду
Київської області від 12.11.2013р.

у справі № 911/3663/13 (суддя Саванчук С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю ,,АГРОАКТИВ. ЖТ"

до Публічного акціонерного товариства
,,Калитянський експериментальний завод
комбікормів і префіксів"

про стягнення 422 333,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю ,,АГРОАКТИВ. ЖТ" (далі -
позивач) звернулось в господарський
суд Київської області з позовом до
Публічного акціонерного товариства
,,Калитянський експериментальний завод
комбікормів і префіксів" (далі -
відповідач) про стягнення
заборгованості за договором поставки
№ 13/01/02-1 від 02.01.2013 року в розмірі 422 333,77
грн., з яких: 405 934,14 грн. - основний борг, 14
310,44 грн. - пеня, 2 089,19 грн. - 3% річних (з
врахуванням заяви про зменшення
позовних вимог від 05.11.2013р., а.с. 109).

Рішенням господарського суду
Київської області від 12.11.2013р. у справі

№ 911/3663/13 позов задоволено повністю.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача 405 934, 14 грн. основної
заборгованості, 2 089, 19 грн. - 3% річних, 14
310, 44 грн. пені та 8 446, 67 грн. судового
збору. Повернуто позивачу з Державного
бюджету України 04 коп. судового збору.

Мотивуючи зазначене рішення, суд
першої інстанції, пославшись на
встановлені ним обставини та умови
договору, положення ГК України і ЦК
України, дійшов висновку про
обгрунтованість позовних вимог у даній
справі та наявність правових підставі
для їх задоволення.

Не погодившись із зазначеним рішенням
відповідач подав апеляційну скаргу, у
якій просить рішення господарського
суду Київської області від 12.11.2013р. у
справі № 911/3663/13 скасувати, прийняти
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити повністю. В обґрунтування
доводів апеляційної скарги скаржник
посилається на те, що суд неправильно
застосував положення цивільного
законодавства, дав невірну оцінку
наявним у справі доказам, послався на
недоведені обставини та неповно
з'ясував обставини, які мають істотне
значення для справи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.12.2013р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено розгляд
скарги у справі на 24.12.2013р.

23.12.2013р. на адресу суду надійшов відзив
на апеляційну скаргу, в якому позивач
зазначає про необґрунтованість
доводів апеляційної скарги та просить
залишити рішення господарського суду
без змін.

24.12.2013р. в судовому засіданні оголошено
перерву до 28.01.2014р.

В судовому засіданні 28.01.2014.
представник відповідача заявив
клопотання про виклик у судове
засідання для дачі пояснень з приводу
обставин укладання між сторонами та
наявності додаткової угоди від 16.09.2013р.
№ 16-09/2013 до договору поставки
працівників позивача: директора
Іконникова А.А. та помічника директора
Бложкевича В.О. Представник позивача
заперечив з приводу клопотання.

Колегія суддів відхиляє вказане
клопотання з огляду на таке.

Згідно з приписами ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Заявлене клопотання обґрунтовано
необхідністю отримання пояснень від
посадових осіб - працівників позивача
щодо підтвердження обставин укладання
та наявності додаткової угоди від
16.09.2013р. № 16-09/2013 до договору поставки,
який є підставою позову у даній справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 208 ЦК України
правочини між юридичними особами
належить вчиняти у письмовій формі.
Зміна договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що
змінюється, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК
України).

Згідно з п. 9.1 договору поставки № 13/01/02-1
від 02.01.2013р. всі зміни і доповнення до
договору повинні бути оформлені
сторонами в письмовій формі, підписані
уповноваженими представниками сторін,
та завірені печатками.

Отже, будь - які пояснення посадових
осіб підприємств - сторін спору у
даному випадку не можуть вважатися
допустимими доказами щодо укладання та
наявності названої додаткової угоди,
оскільки не відповідають встановленим
законом засобам доказування.

Відповідне клопотання було заявлене
відповідачем також в суді першої
інстанції і правомірно відхилено
судом.

У судовому засіданні 28.01.2014р.
представник відповідача підтримав
доводи апеляційної скарги, представник
позивача заперечив проти апеляційної
скарги.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Частиною 2 статті 101
ГПК України передбачено, що
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги, дослідивши наявні докази у
справі, заслухавши пояснення
представника позивача та представника
відповідача, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
02.01.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю ,,АГРОАКТИВ. ЖТ" (далі -
позивач, постачальник) та Публічним
акціонерним товариством ,,Калитянський
експериментальний завод комбікормів і
преміксів" (далі - відповідач, покупець)
укладено договір поставки № 13/01/02-1
(далі - договір) (а.с. 11 - 12).

За умовами договору постачальник
зобов'язався поставити в обумовлений
договором термін предмет поставки
(товар) у власність покупця, а покупець
зобов'язався прийняти предмет поставки
та сплатити за нього грошову суму,
передбачену умовами договору (п.1.1).

Відповідно до пункту 2.2 договору,
асортимент, кількість, вимоги до якості
та пакування товарів, ціна, умови
оплати та термін поставки вказуються у
Специфікації, яка узгоджується та
підписується сторонами перед
поставкою товару і є невід'ємною
частиною договору.

Відповідно до специфікації від 17.07.2013р.
№ 2 до договору, що підписана
уповноваженими представниками сторін
та скріплена відбитками їх печаток,
сторони визначили порядок оплати
товару: протягом 10 календарних днів з
моменту поставки, термін поставки - до
30.07.2013р. та місце поставки - Київська
обл., Броварський р-н., смт. Калита, вул.
Перемоги, 2 (а.с. 13).

Згідно з пунктом 2.5 договору, разом з
товаром постачальник зобов'язується
передати покупцю наступні документи:
видаткову накладну, рахунок - фактуру,
податкову накладну, сертифікат якості,
ветеринарне свідоцтво,
товарно-транспортну накладну,
карантинне свідоцтво, протокол чи
висновок експертизи про відсутність в
товарі ГМО.

Пунктом 3.7 договору обумовлено, що
моментом придбання покупцем права
власності на товар є момент передачі
товару у місці вказаному у пункті 2.3
договору та підписання видаткових
накладних.

Згідно з п. 5.1 договору постачальник
зобов'язаний, зокрема, передати покупцю
товар по кількості, якості,
асортименту, ціні - згідно умов даного
договору та специфікацій до цього
договору. В свою чергу покупець
зобов'язаний, прийняти товар та
сплатити його вартість на умовах цього
договору, прийняти товар від
постачальника по кількості, якості,
асортименту, ціні - згідно умов даного
договору та специфікацій до нього (п.
5.2).

Договір діє протягом року з моменту
підписання (п. 8.1).

Як вбачається з матеріалів справи, на
підтвердження виконання умов договору
позивач надав видаткові накладні:

- № 53 від 18.07.2013р. на суму 261 096,00 грн.,

- № 54 від 18.07.2013р. на суму 163 504,00 грн.,

- № 55 від 22.07.2013р. на суму 155 540,00 грн.,

- № 56 від 24.07.2013р. на суму 152 768,00 грн.,

- № 57 від 25.07.2013р. на суму 99 088,00 грн.

Зазначені видаткові накладні
підписані у двосторонньому порядку
уповноваженими представниками сторін.

Як зазначає позивач, він поставив
відповідачу товар на загальну суму 831
996,00 грн., а останній, за довіреністю від
17.07.2013р. № 730259/488, підписаною керівником
відповідача та скріпленою відбитком
його печатки, вказаний товар отримав.

Матеріали справи містять копії
рахунків - фактур, що складені
уповноваженим представником позивача
та скріплені відбитком його печатки та
копії податкових накладних на
поставку, що виписані позивачем на
господарську операцію за договором.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором
поставки № 13/01/02-1 від 02.01.2013р. в частині
своєчасної та повної оплати за
поставлений товар, внаслідок чого, на
думку позивача, у відповідача виникла
заборгованість у сумі 405 934,14 грн. У
зв'язку з простроченням боржника та
порушенням своїх зобов'язань,
позивачем нарахована пеня у розмірі 14
310,44 грн. та 2 089,19 грн. - 3% річних, які він
просить стягнути з відповідача.

На підтвердження того, що оплата
вартості спірного товару здійснена
відповідачем лише частково, позивачем
надано в матеріали справи довідки з
банківських установ, в яких відкрито
рахунки позивача підписані
уповноваженими особами банківських
установ та скріплені відбитками їх
печаток.

Відповідач, заперечуючи проти позовних
вимог вказав що між сторонами укладено
Додаткову угоду до договору від 16.09.2013р.
№ 16-09/2013 про прощення боргу, згідно з
якою позивач простив відповідачу
частину боргу за договором у розмірі 405
933,57 грн., а також звільнив покупця від
сплати будь - яких сум штрафів, пені та 3%
річних, які можуть бути нараховані
останньому за неналежне виконання умов
договору, а відповідач, у свою чергу,
зобов'язався оплатити позивачу іншу
частину боргу у розмірі 405 933,57 грн.

Крім того, відповідач вказав на те, що
не настав строк виконання відповідачем
зобов'язання з оплати поставленого
товару у зв'язку з ненаданням
відповідачу до цього часу ветеринарних
свідоцтв на товар.

Суд першої інстанції повністю
задовольнив позовні вимоги.

Колегія суддів, з огляду на встановлені
у даній справі обставини та наявні у
справі докази, погоджується з таким
рішенням суду першої інстанції з
огляду на таке.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, правовідносини між
сторонами виникли з договору поставки.

За приписами ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю -
продаж, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає з
характеру відносин сторін.

Положеннями ст. 662 ЦК України
закріплено, що продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі - продажу. Продавець
повинен одночасно з товаром передати
покупцеві його приналежності та
документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ст.193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як зазначалось вище, умовами договору
(п. 2.5) передбачено перелік документів,
які разом з товаром позивач
зобов'язується передати відповідачу.

За нормами ст. 666 ЦК України, якщо
продавець не передає покупцеві
приналежності товару та документи, що
стосуються товару та підлягають
переданню разом з товаром відповідно
до договору купівлі - продажу або актів
цивільного законодавства, покупець має
право встановити розумний строк для їх
передання. Якщо приналежності товару
або документи, що стосуються товару, не
передані продавцем у встановлений
строк, покупець має право відмовитися
від договору купівлі - продажу та
повернути товар продавцеві.

Однак, як вірно зазначив суд першої
інстанції, матеріали справи не містять
жодної вимоги відповідача до позивача
щодо передання документів на товар,
встановлення строку передачі, відсутні
докази відмови відповідача від партії
товару або повернення його з цих
підстав, заперечень відповідача під
час отримання спірного товару про
ненадання йому документів, що
стосуються товару та підлягають
переданню разом з ним.

Сторонами не заперечується, що на
виконання умов договору позивачем
поставлено товар, а відповідачем його
прийнято, про що свідчить також
часткова сплата за поставлений товар.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, транспортування спірного
товару здійснювалось автотранспортом.

Згідно з п. 11.1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997 № 363, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за
№ 128/2568, якими визначаються права,
обов'язки і відповідальність власників
автомобільного транспорту -
перевізників та вантажовідправників і
вантажоодержувачів - замовників,
основними документами на перевезення
вантажів є товарно - транспортні
накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля. Залежно від виду вантажу та
його специфічних властивостей до
основних документів додаються інші
(ветеринарні, санітарні та якісні -
сертифікати, свідоцтва, довідки,
паспорти тощо), що визначається
правилами перевезень зазначених
вантажів.

Згідно з п.п. 29.9, 29.10 Правил, продукти
тваринного походження і продукти
переробки, наведені в додатку 20,
підлягають ветеринарно - санітарному
контролю. Перевізник, якому видається
ветеринарне свідоцтво, зобов'язаний
пред'являти його в дорозі для
перевірки, а потім разом з вантажем
передати вантажоодержувачу.

Враховуючи зазначені положення а також
п. 3.3. договору, яким обумовлено, що
товари допускаються до розвантаження
та приймаються тільки після перевірки
якості лабораторією покупця,
твердження відповідача про ненадання
йому ветеринарних свідоцтв, є
безпідставними, як і твердження, що
строк виконання зобов'язань з оплати
поставленого позивачем товару не
настав.

З огляду на викладене, строк
розрахунків за поставлений товар
настав відповідно до умов Договору та
специфікації від 17.07.2013р. № 2 до
договору зі спливом 10 календарних днів
з моменту поставки.

Зазначені обставини свідчать, що
відповідач порушив умови договору, не
здійснивши своєчасно та у повному
обсязі розрахунок з позивачем.

Доказів сплати в повному обсязі коштів
за поставлений товар матеріали справи
не містять.

Таким чином, вимога позивача про
стягнення 405 934, 14 грн. основного боргу
за договором поставки є обґрунтованою
та такою, що підлягає задоволенню, про
що вірно зазначив суд першої інстанції.

Стосовно вимог про стягнення пені у
розмірі 2 089,19 грн. 3% річних та 14 310,44 грн.
пені колегія суддів зазначає таке.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до ст. 230 ГК України
порушення зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим кодексом (неустойка,
штраф, пеня), іншими законами або
договором.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Відповідно до пункту 6.3 договору у
випадку несвоєчасної оплати
прийнятого товару, покупець сплачує на
користь постачальника пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла на момент прострочення, від суми
заборгованості за кожен день
прострочення.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Колегія суддів зазначає, що у даній
справі судом встановлено, що
відповідач свій обов'язок по сплаті за
отриманий товар за договором не
виконав належним чином, своєчасну
оплату не здійснив. У зв'язку з цим
нарахування позивачем пені та 3% річних
є правомірним, розрахунок є правильним,
тому позовні вимоги про стягнення пені
у розмірі 14 310,44 грн. та 3% у розмірі 2 089,19
грн. підлягають задоволенню.

Відповідач стверджує, що між сторонами
договору укладено додаткову угоду від
16.09.2013р. № 16-09/2013 про прощення боргу,
згідно з якою позивач простив
відповідачу частину боргу за договором
у розмірі 405 933,57 грн., а також
звільнив покупця від сплати будь-яких
сум штрафів, пені та 3% річних, які
можуть бути нараховані останньому за
неналежне виконання умов договору, а
відповідач, у свою чергу, зобов'язався
оплатити позивачу іншу частину боргу у
розмірі 405 933,57 грн. Також факт укладання
між сторонами спірної додаткової угоди
від 16.09.2013р. № 16-09/2013 до договору, на
думку відповідача, підтверджується
зазначенням ним її реквізитів у
призначенні платежу, яким відповідачем
сплачено іншу частину боргу за
договором, що доводить здійснення
вказаного платежу, у тому числі, і
відповідно до умов спірної додаткової
угоди, а, відтак, і факт її укладання.

Дані доводи відповідача правомірно
відхилені судом першої інстанції з
огляду на таке.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Приписами ст. 629 закріплено
обов'язковість договору.

Однак, відповідач не надав суду
примірника додаткової угоди, пояснивши
це його викраденням у нього
представниками позивача, про що
відповідачем подано заяву
(повідомлення) про кримінальне
правопорушення до Броварського
районного відділу Головного
управління МВС України в Київській
області, яка, відповідно до довідки від
11.10.2013р. № 07/14314, прийнята до матеріалів
кримінального провадження № 0004332.

Суд першої інстанції правомірно
відхилив клопотання відповідача про
надання судом оцінки діям
представників позивача Іконникова А.А.
та Бложкевича В., як таким, що містять
ознаки дій, переслідуваних у
кримінальному порядку, надсилання
повідомлення про це органам слідства
чи прокуратури та зупинення
провадження у господарській справі на
час, поки вказані органи не встановлять
обставини викрадення угоди, що буде
мати значення для правильного
вирішення господарської справи та про
виклик посадових осіб позивача:
директора Іконникова А.А. та помічника
Бложкевича В.О. для дачі пояснень щодо
обставин укладання додаткової угоди до
договору, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 ГПК України, якщо
при вирішенні господарського спору
господарський суд виявить у діяльності
працівників підприємств та
організацій порушення законності, що
містять ознаки дії, переслідуваної у
кримінальному порядку, господарський
суд надсилає про цей факт повідомлення
органами внутрішніх справ чи
прокуратури.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Однак докази, які надані відповідачем,
не є достатніми та належними, в
розумінні ст. 33 ГПК України, для
висновків про викрадення вказаної
угоди представниками позивача та
повідомлення про це органи внутрішніх
справ чи прокуратури, крім того,
надіслання повідомлення органам
внутрішніх справ чи прокуратури не
віднесено до підстав для зупинення
провадження у справі, перелік яких
визначений статтею 79 Господарського
процесуального кодексу України та є
виключним.

Зазначення реквізитів спірної
додаткової угоди від 16.09.2013 №
16-09/2013 до договору у призначенні
платежу, яким відповідачем сплачено
іншу частину боргу за договором, не
містить інформацію стосовно обставин,
що входять до предмета доказування з
даної справи: укладання спірної
додаткової угоди від 16.09.2013 № 16-09/2013 до
договору того змісту, про який
стверджує відповідач, відтак, вказане
не може бути оцінено судом у якості
належного та допустимого доказу
спірних обставин.

Таким чином, відповідачем не доведено
належними та допустимими доказами факт
укладанням сторонами договору
додаткової угоди від 16.09.2013 № 16-09/2013 про
прощення боргу, про що вірно вказано
судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому, господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи, як встановлено статтею 34
ГПК України. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За таких обставин доводи апеляційної
скарги не є обґрунтованими з підстав
наведених вище, а тому колегією суддів
відхиляються. У зв'язку з цим
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
дійшла висновку, що підстави для
скасування рішення господарського
суду Київської області від 12.11.2013р. у
справі №911/3663/13, які передбачені ст. 104
ГПК України, відсутні. Рішення суду є
законним, обґрунтованим та відповідає
матеріалам справи, а тому його слід
залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної
скарги відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Київської області від 12.11.2013р. у справі
№ 911/3663/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства ,,Калитянський
експериментальний завод комбікормів і
префіксів" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Головуючий суддя
В.Г. Суховий

Судді
О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз

Повний текст складено та підписано
03.02.2014р.