м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Господарський суд міста Києва у складі
судді Чебикіної С.О., розглянувши
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «СВІТОВІ
ПЛАТІЖНІ СИСТЕМИ» до Підприємства з 100%
іноземними інвестиціями «Українська
Національна Лотерея» про визнання
договору дійсним, за участю
представників позивача - Лущай Р.І.
довіреність №134 від 28.01.2014 року,
відповідача - Білого Я.В., довіреність
№б/н від 17.12.2013 року
У листопаді 2013 року позивач звернувся
до господарського суду міста Києва з
позовом до відповідача про визнання
дійсним договору доручення №1331/02 від
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 29.11.2013 року порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду на 18.12.2013р.
Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 28 травня 2013 року
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «СВІТОВІ ПЛАТІЖНІ
СИСТЕМИ» (повірений) та Підприємством з
100% іноземними інвестиціями
«Українська Національна Лотерея»
(довіритель) було підписано договір
доручення №1331/02 на розповсюдження
державної грошової лотереї тото з яким
позивач не погоджується, оскільки
одностороння відмова відповідача від
договору є неправомірною.
Предметом даного судового спору є
визнання вищевказаного договору
доручення №1331/02 дійсним.
Проте, тільки відповідно до ст.ст. 219, 220
ЦК України, які регулюють правові
наслідки недодержання вимоги закону
про нотаріальне посвідчення
одностороннього правочину та договору,
суд може визнати дійсним такий
правочин та договір, який потребує
нотаріального посвідчення згідно з
Як вбачається з позовної заяви
предметом нашого спору є визнання
дійсним договору доручення, щодо якого
відсутня вимога закону про нотаріальне
Ст. 220 ЦК України, передбачає, що у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним. Якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.
Згідно п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого
Господарського Суду України від 29.05.2013
року №11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» в якому вказано, що
правочини можуть визнаватися дійсними
виключно з підстав, визначених
частиною другою статті 219 і частиною
другою статті 220 ЦК України. Вимоги про
визнання дійсними правочинів з інших
підстав задоволенню не підлягають з
огляду на невідповідність таких вимог
установленим законом способам захисту
прав та законних інтересів (частина
друга статті 16 ЦК України, частина
друга статті 20 ГК України).
Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15
Цивільного кодексу України цивільні
права й обов'язки виникають із дій осіб,
що передбачені актами цивільного
законодавства. Кожна особа має право на
судовий захист.
Захист же цивільних прав - це
передбаченні законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів дається в ст. 16 Цивільного
Статтею 16 цього Кодексу передбачені
способи захисту цивільних прав та
інтересів. Дана норма кореспондується
з положеннями статті 20 Господарського
кодексу України, якими визначено, що
держава забезпечує захист прав та
законних інтересів суб'єктів
господарювання та споживачів у спосіб
та порядок, що визначається цим
Кодексом та іншими законами України.
Права та законні інтереси зазначених
суб'єктів захищаються шляхом: визнання
наявності або відсутності прав;
визнання повністю або частково
недійсними актів органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемляють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.
Як правило особа, права якої порушені,
може скористатися не будь - яким, а
цілком конкретним способом захисту
свого права. Частіше за все спосіб
захисту порушеного права прямо
визначається спеціальним законом, який
регламентує конкретні цивільні
За таких обставин, правові підстави для
задоволення позовних вимог відсутні, і
тому у позові слід відмовити.
Судові витрати відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на позивача.
На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 49, 75, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд,-
Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 03.02.2014р.

Суддя
С.О. Чебикіна