РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
Справа № 903/1164/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Мамченко Ю.А.

судді
Огороднік К.М. ,

судді
Тимошенко О.М.

при секретарі Ткач Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача: Олексюк Т.І. (довіреність
№09-32/1039 від 25.08.2013 року)

відповідача: Михальчук О.В.
(довіреність №3795 від 27.11.2013 року)

розглянувши апеляційну скаргу
позивача Публічного акціонерного
товариства "Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк" на
рішення господарського суду
Волинської області від 11.12.2013 року у
справі №903/1164/13 (суддя Вороняк А.С.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк"

до Відкритого акціонерного товариства
"Ковельське АТП 0202"в особі голови
ліквідаційної комісії Зінчука І.І.

про визнання кредиторських вимог та
зобов'язання включити кредиторські
вимоги до проміжного ліквідаційного
балансу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Волинської області від 11 грудня 2013 року
у справі №903/1164/13 в позові Публічного
акціонерного товариства "Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк" (01001, м.Київ, пров.Шевченка, 12, код
ЄДРПОУ 0039002) (надалі - позивач) до
Відкритого акціонерного товариства
"Ковельське АТП 0202" в особі голови
ліквідаційної комісії Зінчука І.І. (45032,
Волинська область, Ковельський район,
с.Вербка, ) (надалі -
відповідач) про визнання кредиторських
вимог та зобов'язання включити
кредиторські вимоги до проміжного
ліквідаційного балансу відмовлено /а.с.
85-86/. Вказане рішення обґрунтовано тим,
що позивач 07.11.2011 року звернувся до
ліквідаційної комісії відповідача з
претензією №13/2772/6 від 31.10.2011 року, що
підтверджується описом вкладення у
цінний лист та фіскальним чеком від
07.11.2011 року, а позов про захист своїх
порушених прав направив до
господарського суду Волинської
області лише 06.11.2013 року (позовна заява
вх. №01-32/1200/13), тобто через 2 роки з
моменту вищевказаного звернення. Таким
чином суд першої інстанції прийшов до
висновку, що позивачем було пропущено
встановлений приписами статті 112 ЦК
України одномісячний строк для
звернення до суду у зв'язку з ухиленням
ліквідаційної комісії від розгляду
вимог кредитора та з огляду на те, що
передбачений цією нормою строк є
присічним.

Не погоджуючись з прийнятим судом
першої інстанції рішенням, позивач -
Публічне акціонерне товариство
"Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк"
звернувся до Рівненського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення місцевого господарського суду
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задоволити позовні вимоги /а.с.
91-93/. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт
посилається на те, що частина 3 статті 112
в редакції, що діяла станом на 19.12.2011
року (дата подачі претензії №13/2776/6)
передбачала, що у разі відмови
ліквідаційної комісії у задоволенні
вимог кредитора або ухилення від їх
розгляду кредитор має право до
затвердження ліквідаційного балансу
юридичної особи звернутись до суду із
позовом до ліквідаційної комісії.
Відтак, на думку апелянта, станом на
дату виникнення спірних правовідносин
право на звернення до суду не було
обмежене певним строком.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 27 грудня 2013
року апеляційну скаргу позивача
прийнято до провадження та призначено
дату судового засідання на 29 січня 2014
року /а.с. 90/.

Відповідач своїм правом, передбаченим
статтею 96 ГПК України, не скористався,
відзиву на апеляційну скаргу не надав.
В судовому засіданні представник
відповідача проти апеляційної скарги
заперечив, вважає рішення місцевого
господарського суду законним та
обґрунтованим, а тому просить залишити
його без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні
представник позивача повністю
підтримав вимоги і доводи, викладені в
апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
розглянувши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення місцевого
господарського суду - скасуванню.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
згідно рішення господарського суду
Волинської області від 11.10.2010 року у
справі № 5/118-50 з Відкритого
акціонерного товариства "Ковельське
АТП 0202" на користь Публічного
акціонерного товариства "Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк" в особі філії "Відділення ПАТ
Промінвестбанк в м.Ковель Волинської
області" стягнуто 890159 грн. 79 коп., в т.ч.
800000,00 грн. заборгованості по кредиту,
81020 грн. 46 коп. заборгованості по
відсотках, 3397 грн. 26 коп. пені по
кредиту, 2434 грн. 07 коп. пені по відсотках
та 3308,00 грн. плати за управління
кредитом, а також 9137 грн. 60 коп. судових
витрат по справі.

27.10.2010 року господарським судом
Волинської області було видано наказ
№5/118-1 про примусове виконання рішення
суду.

Згідно протоколу засідання загальних
зборів ВАТ "Ковельське АТП 0202" №15 від
06.09.2011 року було прийнято рішення про
припинення ВАТ "Ковельське АТП 0202"
шляхом його ліквідації у добровільному
порядку та встановлено строк для
прийняття претензій кредиторів - 2
місяці з моменту опублікування
інформації про ліквідацію Товариства в
ЗМІ, в яких публікуються відомості про
державну реєстрацію /а.с.72/.

16.09.2011 року у спеціалізованому
друкованому засобі масової інформації
"Бюлетень державної реєстрації" №190
було опубліковано оголошення про
ліквідацію ВАТ "Ковельське АТП 0202"
пов'язаного з банкрутством юридичної
особи, головою ліквідаційної комісії
призначений Зінчук Іван Іванович.

07.11.2011 року Банком направлено претензію
№13/2772/6 від 31.10.2011 року до Товариства
щодо погашення заборгованості у
розмірі 1349763,31 грн. на адресу, яка
зазначена в описі вкладення до цінного
листа /а.с.60/, а саме: 45000, Волинська
область, м. Ковель, вул. Ватутіна, 63.
Даний лист було залишено відповідачем
без відповіді.

В судовому засіданні
апеляційного господарського суду
представник відповідача надав
пояснення, що у ВАТ "Ковельське АТП 0202"
відсутні заперечення стосовно суми
заборгованості.

Згідно частини 1 та 7 статті 59
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) припинення діяльності
суб'єкта господарювання здійснюється
шляхом його реорганізації (злиття,
приєднання, поділу, перетворення) або
ліквідації - за рішенням власника
(власників) чи уповноважених ним
органів. Скасування державної
реєстрації позбавляє суб'єкта
господарювання статусу юридичної
особи і є підставою для вилучення його
з державного реєстру. Суб'єкт
господарювання вважається
ліквідованим з дня внесення до
державного реєстру запису про
припинення його діяльності. Такий
запис вноситься лише після
затвердження ліквідаційного балансу
відповідно до вимог цього Кодексу та
подання головою ліквідаційної комісії
або уповноваженою ним особою
документів для проведення державної
реєстрації припинення юридичної особи
або припинення діяльності фізичною
особою - підприємцем у порядку,
визначеному Законом України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців".

Згідно частини 2 та 3 статті 60 ГК
України орган (особа), який прийняв
рішення про ліквідацію суб'єкта
господарювання, встановлює порядок та
визначає строки проведення ліквідації,
а також строк для заяви претензій
кредиторами, що не може бути меншим, ніж
два місяці з дня оголошення про
ліквідацію. Ліквідаційна комісія або
інший орган, який проводить ліквідацію
суб'єкта господарювання, вміщує в
друкованих органах відповідно до
закону повідомлення про його
ліквідацію та про порядок і строки
заяви кредиторами претензій, а явних
(відомих) кредиторів повідомляє
персонально у письмовій формі у
встановлені цим Кодексом чи
спеціальним законом строки.

Згідно частини 1 статті 110 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
юридична особа ліквідується, зокрема,
за рішенням її учасників або органу
юридичної особи, уповноваженого на це
установчими документами, в тому числі у
зв'язку із закінченням строку, на який
було створено юридичну особу,
досягненням мети, для якої її створено,
а також в інших випадках, передбачених
установчими документами.

Згідно частини 3 статті 110 ЦК України,
якщо вартість майна юридичної особи є
недостатньою для задоволення вимог
кредиторів, юридична особа здійснює
всі необхідні дії, встановлені законом
про відновлення платоспроможності або
визнання банкрутом.

Згідно частини 3 статті 105 ЦК України
учасники юридичної особи, суд або
орган, що прийняв рішення про
припинення юридичної особи, відповідно
до цього Кодексу призначають комісію з
припинення юридичної особи (комісію з
реорганізації, ліквідаційну комісію),
голову комісії або ліквідатора та
встановлюють порядок і строк заявлення
кредиторами своїх вимог до юридичної
особи, що припиняється. Виконання
функцій комісії з припинення юридичної
особи (комісії з реорганізації,
ліквідаційної комісії) може бути
покладено на орган управління
юридичної особи.

Згідно частини 6 статті 105 ЦК України
кожна окрема вимога кредитора, зокрема
щодо сплати податків, зборів, єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, страхових
коштів до Пенсійного фонду України,
фондів соціального страхування,
розглядається, після чого приймається
відповідне рішення, яке надсилається
кредитору не пізніше тридцяти днів з
дня отримання юридичною особою, що
припиняється, відповідної вимоги
кредитора.

Частиною 3 статті 112 ЦК України (у
редакції на момент розгляду спору)
передбачено, що у разі відмови
ліквідаційної комісії у задоволенні
вимог кредитора або ухилення від їх
розгляду кредитор має право протягом
місяця з дати, коли він дізнався або мав
дізнатися про таку відмову звернутися
до суду із позовом до ліквідаційної
комісії. За рішенням суду вимоги
кредитора можуть бути задоволені за
рахунок майна, що залишилося після
ліквідації юридичної особи.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач 07.11.2011 року звернувся до
ліквідаційної комісії відповідача з
претензією №13/2772/6 від 31.10.2011 року, що
підтверджується описом вкладення у
цінний лист та фіскальним чеком від
07.11.2011 року, а позов про захист своїх
порушених прав направив до
господарського суду Волинської
області лише 06.11.2013 року (позовна заява
вх. №01-32/1200/13), тобто через 2 роки з
моменту такого звернення.

Таким чином, місцевий господарський
суд прийшов до висновку, що позивачем
було пропущено встановлений приписами
статті 112 ЦК України строк для
звернення до суду у зв'язку з ухиленням
ліквідаційної комісії від розгляду
вимог кредитора та з огляду на те, що
передбачений цією нормою строк є
присічним.

Однак з такими висновками
господарського суду Волинської
області колегія суддів погодитись не
може з огляду на наступне.

Частина 3 статті 112 Цивільного кодексу
України в редакції, яка діяла з 16.10.2011
року (на момент виникнення спірних
правовідносин) та яка не була взята до
уваги судом першої інстанції
передбачала, що у разі відмови
ліквідаційної комісії у задоволенні
вимог кредитора або ухилення від їх
розгляду кредитор має право до
затвердження ліквідаційного балансу
юридичної особи звернутися до суду із
позовом до ліквідаційної комісії. За
рішенням суду вимоги кредитора можуть
бути задоволені за рахунок майна, що
залишилося після ліквідації юридичної
особи.

Відповідно до статті 5 Цивільного
кодексу України акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

Відтак, судом не було враховано, що
застосована ним редакція частини 3
статті 112 Цивільного кодексу України
обмежує строк, протягом якого позивач
має право звернутись до суду для
захисту своїх порушених прав. Таким
чином, в даному випадку застосуванню
підлягає редакція зазначеної статті,
що діяла станом на 31.10.2011 року (на дату
подачі претензії №13/2772/6 до
ліквідаційної комісії відповідача).

Згідно частини 2 статті 251 Цивільного
кодексу України термін є певний момент
у часі, з настанням якого пов'язана дія
чи подія, яка має юридичне значення.
Термін визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Частина 3 статті 112 ЦК України, в
редакції що діяла до 19.12.2011 року,
встановлює термін, протягом якого
особа має право на звернення до суду за
захистом своїх порушених прав, а саме
до затвердження ліквідаційного
балансу юридичної особи, яка
ліквідується.

Як вбачається з матеріалів справи та з
пояснень представників сторін, на
даний час ліквідаційний баланс
юридичної особи ВАТ "Ковельське АТП 0202"
не затверджений, а відтак ПАТ
"Промінвестбанк" має право на звернення
до суду із позовом до ліквідаційної
комісії про визнання його
кредиторських вимог.

Згідно частини 8 статті 111 ЦК України
ліквідаційна комісія (ліквідатор)
після закінчення строку для
пред'явлення вимог кредиторами складає
проміжний ліквідаційний баланс, що
включає відомості про склад майна
юридичної особи, що ліквідується,
перелік пред'явлених кредиторами вимог
та результат їх розгляду.

Місцевим господарським судом
встановлено, що предметом позову даної
справи є вимога про включення
кредиторських вимог до проміжного
ліквідаційного балансу Товариства,
однак не є предметом розгляду у даній
справі вирішення питання, щодо
погашення цих вимог. Вимоги в частині
визнання грошових вимог не є
самостійними грошовими вимогами,
оскільки вони не містять ознак спору
про право, їх можливе задоволення не
призведе до відновлення права, яке
позивач вважає порушеним, а отже і
задоволенню ці вимоги - не підлягають.

Зазначене твердження суду є
помилковим, оскільки кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання (стаття 15 Цивільного
кодексу України). Отже, передумовою
звернення особи до суду має існувати її
суб'єктивне право. Оскільки
суб'єктивному праву завжди відповідає
юридичний обов'язок, то іншою
передумовою звернення особи до суду
має мати місце факт його порушення
(невизнання або оспорювання)
зобов'язаними сторонами. Визначення
змісту суб'єктивного права
покладається на особу, яка звертається
до суду з вимогою зобов'язати суб'єктів
обов'язку поновити чи визнати це право,
утриматись від дій, що можуть його
порушити у майбутньому, вчинити певні
дії, інше.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ
"Промінвестбанк" скористався своїм
правом на заявлення кредиторських
вимог до ліквідаційної комісії у
визначений строк та направив претензію
№13/2772/6 від 31.10.2011 року до ліквідаційної
комісії відповідача. Проте відповідач
в порушення вимог абзацу 2 частини 4
статті 105 Цивільного кодексу України та
частини 3 статті 60 Господарського
кодексу України персонально письмово
не повідомив позивача як кредитора про
припинення юридичної особи та фактично
ухилився від розгляду заявлених вимог
по суті.

Судом не враховано, що саме у разі
відмови ліквідаційної комісії у
задоволенні вимог кредитора або
ухилення від їх розгляду частина 3
статті 112 Цивільного кодексу України
надає право кредитору звернутися до
суду із позовом до ліквідаційної
комісії про захист порушених прав.

Згідно статті 33 ГПК України визначено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до пункту 2 статті 103
Господарського процесуального кодексу
України апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення..

Враховуючи вищевикладені обставини
справи та зважаючи на наявні в
матеріалах справи докази, колегія
суддів прийшла до висновку, що cудом
першої інстанції при постановлені
оскаржуваного рішення було невірно
застосовано норми матеріального права.

Відповідно до статті 49 ГПК
України витрати за розгляд апеляційної
скарги покладаються на відповідача по
справі.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 ГПК
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Волинської області від 11.12.13 р. у справі
№903/1164/13 скасувати, апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк" -
задоволити.

Прийняти нове рішення, яким задоволити
позовні вимоги в повному обсязі.

Зобов'язати Відкрите акціонерне
товариство "Ковельське АТП 0202" (45032,
Волинська область, Ковельський район,
с.Вербка, ) в особі
голови ліквідаційної комісії Зінчука
І.І. визнати кредитором Публічне
акціонерне товариство "Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк" (01001, м.Київ, пров.Шевченка, 12, ) у розмірі 1349763,31 грн. (один
мільйон триста сорок дев'ять тисяч
сімсот шістдесят три гривні 31 коп.).

Зобов'язати Відкрите акціонерне
товариство "Ковельське АТП 0202" (45032,
Волинська область, Ковельський район,
с.Вербка, ) в особі
голови ліквідаційної комісії Зінчука
І.І. включити кредиторські вимоги у
розмірі 1349763,31 грн. (один мільйон триста
сорок дев'ять тисяч сімсот шістдесят
три гривні 31 коп.) до проміжного
ліквідаційного балансу ВАТ "Ковельське
АТП 0202".

Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства "Ковельське АТП 0202" (45032,
Волинська область, Ковельський район,
с.Вербка, ) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк" (01001,
м.Київ, пров.Шевченка, 12, ) 573,5 грн. судового збору за розгляд
апеляційної скарги та 1147 грн. судового
збору за розгляд позовної заяви.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу № 903/1164/13 повернути
господарському суду Волинської
області.

Головуючий суддя
Мамченко Ю.А.

Суддя
Огороднік К.М.

Суддя
Тимошенко О.М.