ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року Справа № 918/1330/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Черкащенка М.М. - головуючого,
(доповідач) Жукової Л.В., Студенця
В.І.розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргуПублічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постанову та на рішенняРівненського
апеляційного господарського суду від
06.11.2013 року господарського суду
Рівненської області від 08.10.2013 рокуу
справі господарського судуРівненської
областіза позовомПублічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз
України"доПублічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Рівнегаз"простягнення 933
746,93 грн. в засіданні взяли участь
представники:

- позивача:не з"явився,-
відповідача:Янкевич Л.Д.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз Укарїни" звернулось
до господарського суду Рівненської
області з позовом до Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Рівнегаз" про стягнення 447435,97грн. пені,
399706,35грн. інфляційних втрат, 86604,61грн.- 3%
річних.

Позовні вимоги обгрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
укладеного між сторонами договору щодо
оплати природного газу.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 08.10.2013 року
визнано недійсним пункт 7.7 укладеного
між сторонами договору на
купівлю-продаж природного газу №14/1187/10
в частині: "Неустойка нараховується
Продавцем протягом шести місяців, що
передують моменту звернення з вимогою,
претензією, позовом". Позов задоволено
частково. Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Рівнегаз" на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
205409,43грн. пені, 399706,35грн. інфляційних
втрат, 79518,93грн. 3% річних. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 06.11.2013 року
рішення місцевого господарського суду
від 08.10.2013 року залишено без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" подало
касаційну скаргу, в якій просить
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 13.11.2013 року
скасувати в частині часткового
задоволення пені та прийняти нове
рішення, яким нараховану пеню
задовольнити повністю.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник
посилається на те, що судом апеляційної
інстанції неправильно застосовані
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до прийняття
незаконної постанови.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, 16.11.2010 року між ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз Укарїни" (продавець) та ПАТ
"Рівнегаз" (покупець) був укладений
договір №14/1187/10 купівлі-продажу
природного газу, відповідно до умов
якого, продавець зобов"язується
передати у власність покупцю у 2011 році
імпортований природний газ, а покупець
зобов"язується прийняти у власність та
оплатити газ на умовах даного договору.
Газ, що постачається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для подальшої реалізації промисловим
споживачам та іншим суб"єктам
господарювання, які є кінцевими
споживачами.

Розділом 6 договору, сторони погодили
порядок та умови проведення
розрахунків за природний газ. Так, п.6.1
договору передбачено, що оплата за газ,
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% оплати
вартості обсягів газу в термін до 14
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Відповідно до п.7.2 договору, у разі
невиконання покупцем умов п.6.1
договору, покупець зобов"язується (крім
суми заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач належним чином
виконав свої зобов'язання за договором
та передав відповідачу у жовтні 2011 року
- лютому 2012 року природний газ в обсязі
49054,623 тис.м3 на загальну суму 167380630,83
грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу.

Проте, відповідач оплатив вартість
отриманого природного газу із
порушенням строків, обумовлених п.6.1
договору, чим порушив приписи ст.ст. 525,
526 ЦК та умови договору.

У зв'язку із несвоєчасною оплатою,
позивач на підставі ст. 549 ЦК України та
п.7.2 договору нарахував відповідачу
447435,97 грн. пені. Судами попередніх
інстанцій частково задоволено вказані
позовні вимоги і зменшено розмір пені
на 50% до суми 205409,43 грн.

Скаржник не оскаржує судові акти в
частині правомірності чи
неправомірності стягнення з
відповідача 3% річних та інфляційних
втрат, а тому в цій частині вони не
перевіряються судом касаційної
інстанції.

Касаційна скарга стосується лише
правомірності зменшення судом
апеляційної інстанції розміру пені,
згідно із ст.83 ГПК України. При цьому,
скаржник вказує на те, що судом
безпідставно використано такі свої
права, оскільки невірно оцінені
обставини щодо матеріального
становища боржника, як виняткові.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до статті 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчисляється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України,
встановлено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Аналогічне положення
міститься і в ст. 233 ГК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

За переконанням колегії суддів,
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що основною причиною
несвоєчасної оплати поставленого газу
було те, що населення, яке є кінцевим
споживачем природного газу, невчасно
та не в повному об'ємі сплачували
відповідачу за газ грошові кошти, у
зв'язку із чим відповідач не міг вчасно
розрахуватись з позивачем за отриманий
природний газ в порядку і строки,
передбаченими договором.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що відповідач розрахувався за
поставлений природний газ із незначним
порушенням строків оплати, і сплата в
даному випадку пені у повному обсязі
зачіпає не лише майнові інтереси
відповідача, а й інші інтереси, зокрема,
населення, то колегія суддів
погоджується з висновком попередніх
судових інстанцій про зменшення
розміру пені, що підлягає стягненню до
205409,43 грн., що становить 50% від заявленої
позивачем суми.

Доводи скаржника про необґрунтоване
зменшення судом апеляційної інстанції
розміру пені, що підлягає стягненню за
порушення строків оплати за природний
газ є такими, що не можуть бути
прийнятті до уваги колегією суддів,
оскільки судами попередніх інстанції,
при вирішенні даного питання було
досліджено ступінь виконання
зобов'язання боржником, майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні та інші фактори, які
вплинули на можливість своєчасної
оплати відповідачем вартості
поставленого природного газу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що господарськими
судами дана правильна юридична оцінка
обставинам справи, тому висновки є
законними, обґрунтованими,
відповідають фактичним обставинам та
наявним матеріалам справи, нормам
матеріального та процесуального права,
а доводи касаційної скарги їх не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 06.11.2013 року та
рішення господарського суду
Рівненської області від 08.10.2013 року у
справі №918/1330/13 залишити без змін.

Головуючий
М.М.Черкащенко

Судді
Л.В.Жукова

В.І.Студенець