м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/20975/13 03.02.14

За позовом: Національного
інституту раку, м.Київ

до: Публічного
акціонерного товариства "Трест
"Київміськбуд-2", м.Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Державної
фінансової інспекції України

про: стягнення 226 880,40 грн.

Суддя Капцова Т.П.

Представники:

від позивача: Топоров А.О. - пред. за
довір.

від відповідача: не з'явився

від третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Троніц М.І. -
пред. за довір., Іпатов К.К. - пред. за
довір.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національний інститут раку звернувся
до Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Публічного
акціонерного товариства "Трест
"Київміськбуд-2" про стягнення 226 880,40
грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Актом
ревізії фінансово-господарської
діяльності Національного інституту
раку №04-21/73 від 30.05.2013р., складеним
Державною фінансовою інспекцією в
м.Києві, встановлено, що в порушення
п.197.1.27 ст.197 Податкового кодексу
України згідно видаткових накладних
№9293 від 14.09.2011, №10320 від 26.10.2011р, №11334 від
03.11.2011р., №10275 від 04.11.2011р., №11385 від
21.11.2011р, №12459 від 15.12.2011р, №12471 від
23.12.2011р., №12492 від 27.12.2011р. Інститутом
зайво сплачено ПАТ «Трест
«Київміськбуд-2» ПДВ на загальну суму 226
880,40 грн., що призвело до матеріальної
шкоди (збитків) на суму 226 880,40 грн., яку
позивач просить суд стягнути з
відповідача, посилаючись на норми ст.1212
Цивільного кодексу України. Позивач
вказує, що ним на адресу відповідача
направлено вимогу про повернення
сплачених коштів, яка задоволена
відповідачем не була, що стало
підставою звернення позивача з позовом
до суду.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 01.11.13р. порушено провадження у
справі №910/20975/13 та призначено розгляд
справи на 02.12.13р.

У судове засідання 02.12.13р. представники
сторін з'явилися. Представником
позивача долучено до матеріалів справи
додаткові документи.

Представником відповідача подано
відзив на позовну заяву, відповідно до
якого відповідач проти задоволення
прозивних вимог заперечував, з тих
підстав, що вартість придбаного
позивачем товару була погоджена
сторонами додатковими угодами до
Контракту та протоколами погодження
вартості виготовлення меблів і
специфікація на виготовлення меблів
включала в себе суму податку на додану
вартість. Також, відповідач вказав, що
меблі медичні, що були поставлені
позивачу не містять відповідного
маркування, а тому, не можуть бути
віднесені до переліку виробів
медичного призначення, які
звільняються від оподаткування
податком на додану вартість,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №867 від 08.08.2011р., а
відтак, операції з постачання таких
меблів не звільнені від оподаткування
ПДВ в порядку, передбаченому п.197.1.27
ст.197 Податкового кодексу України.

У судовому засіданні 02.12.13р. оголошено
перерву до 09.12.13р.

Розпорядженням Заступника голови
Господарського суду міста Києва від
09.12.2013р. справу №910/20975/13 передано для
розгляду судді Картавцевій Ю.В., у
зв'язку з перебуванням судді Капцової
Т.П. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 09.12.13р. суддею Картавцевою Ю.В.
прийнято справу №910/20975/13 до свого
провадження та призначено справу до
розгляду на 27.01.14р.

Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
19.12.2013р. справу №910/20975/13 передано для
розгляду судді Капцовій Т.П., у зв'язку
з виходом судді Капцової Т.П. з
лікарняного.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.12.13р. справу №910/20975/13
прийнято до свого провадження суддею
Капцовою Т.П. та призначено справу до
розгляду на 27.01.14р.

У судове засідання 27.01.14р. представники
сторін з'явилися. Представник позивача
заявив клопотання №96-37/58336 від 09.12.13р.
про залучення третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача, Державної
фінансової інспекції України,
мотивуючи клопотання тим, що Державною
фінансовою інспекцією України було
проведено перевірку за результатами
якої було складено акт №04-22/73 від
30.05.13р., на підставі якого було винесено
вимогу №04-14/996 про усунення виявлених
ревізією порушень та недоліків від
02.07.13р., в п.4 якої зазначено, що
Національним інститутом раку в
порушення п.197.1.27 ст.197 Податкового
кодексу України придбано меблі
медичні, до вартості яких включено суму
податку на додану вартість, внаслідок
чого Національним інститутом раку
сплачено ПАТ "Трест Київміськбуд 2"
податку на додану вартість на загальну
суму 226880,40 грн., що призвело до
матеріальної шкоди Інституту. Крім
того, позивач зазначив, що Державна
фінансова інспекція України є
контролюючим органом Національного
інституту раку стосовно розпорядження
державними коштами, у зв'язку з чим,
рішення по справі, на думку позивача,
може вплинути на права і обов'язки
Державної фінансової інспекції
України.

Представник відповідача щодо
залучення до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Державної фінансової
інспекції України заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.01.14р. залучено до участі у
розгляді справи в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
Державну фінансову інспекцію України
(04070, м.Київ, вул.Сагайдачного, 4, ) та відкладено розгляд
справи на 03.02.14р.

У судове засідання 03.02.14р. з'явились
представник позивача та представник
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача. Представник
відповідача у судове засідання 03.02.14р.
не з'явився, про причини своєї неявки
суд не повідомив.

В матеріалах справи міститься протокол
судового засідання від 27.01.14р. та
розписка представника відповідача, які
свідчать про те, що відповідач був
повідомлений та обізнаний про дату та
час розгляду справи судом.

Представник позивача та третя особа у
судовому засіданні 27.01.14р. щодо
розгляду справи за відсутності
представника відповідача не
заперечували.

Згідно з абзацом 3 пункту 3.9.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 року, у разі
присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (пункт 4 частини другої статті 811
ГПК), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

Оскільки відповідач не з'явився у
судове засідання, незважаючи на
належне повідомлення про час та місце
судового засідання, суд вважає за
можливе розглядати справу за
відсутності представника відповідача.

03.02.2014р. у судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені ним позовні вимоги.
Представник третьої особи подав
письмові пояснення по суті позовних
вимог та підтримав заявлені позовні
вимоги.

У судовому засіданні 03.02.2014р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
(далі-ГПК України) судом проголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення
у даній справі прийнято у нарадчій
кімнаті.

Судом, у відповідності до вимог ст. 81-1
ГПК України, складалися протоколи
судових засідань, які долучені до
матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача суд,-

ВСТАНОВИВ:

22.04.1992р. між позивачем (замовник) та
відповідачем (підрядник) укладено
Контракт на будівництво і
реконструкцію Київського НДІ
онкології №22 від 22.04.1992р. (далі -
Контракт).

Відповідно до п.1 Контракту, сторони
взяли на себе виконання обов'язків,
передбачених контрактом та
зобов'язалися нести майнову
відповідальність за невиконання та
неналежне виконання обов'язків.

В подальшому сторонами Контракту
укладалися Додаткові угоди №24/2011 від
02.06.2011р., №25/2011 від 10.06.2011р., №26/2011 від
31.10.2011р. та № 27/2011 від 30.11.2011р.

Відповідно до п.1.2. Додаткової угоди
№24/2011 від 02.06.2011р., замовник доручив, а
підрядник прийняв на себе зобов'язання
виконати будівельно-монтажні роботи по
об'єкту: «Реконструкція та розширення
ДУ «Національний інститут раку» по
вул.Ломоносова, 33/43 (друга черга
будівництва).

Згідно з п.3.1. Додаткової угоди №24/2011
від 02.06.2011р., вартість
будівельно-монтажних робіт,
устаткування, меблів, інвентаря на 2011
рік є договірною і орієнтовно
становить 49 354 800,00 грн. з ПДВ, та
уточнюється актами приймання
виконаних робіт (ф.КБ-2в) та довідками
про вартість робіт (ф.КБ-3) з урахуванням
виділених капіталовкладень на
будівництво об'єкту в тому числі:

- будівельно-монтажні роботи - 18 703
035,00 грн.;

- устаткування, меблів, інвентаря -
20 734 889,00 грн.;

- вартість пусконалагоджувальних
робіт - 1 189 930,00 грн.;

- інші витрати - 8 726 946,00 грн.

Як вбачається з п.4.1. Додаткової угоди
№24/2011 від 02.06.2011р., замовник сплачує
підряднику аванс в розмірі 30 % від суми
договору в сумі 14 806 440,00 грн., в т.ч. ПДВ
20 % - 2 467 740,00 грн.

Відповідно до п.4.3. Додаткової угоди
№24/2011 від 02.06.2011р., розрахунки за
виконані будівельно-монтажні роботи
проводяться щомісячно відповідно до
оформленої сторонами довідки про
вартість виконаних робіт ф.КБ-3, з
урахуванням перерахованого авансу у
термін до 5-го числа наступного за
звітним місяцем.

Відповідно до п.4.4. Додаткової угоди
№24/2011 від 02.06.2011р., замовник оплачує
підряднику вартість виконаних робіт з
урахуванням фактичних цін на
матеріали, вироби, конструкції на
підставі первинних документів. Витрати
на тимчасові будівлі і споруди
приймаються замовником за фактичними
розрахунками підрядника.

Додатковою угодою №25/2011 від 10.06.2011р.
пункт 3.1. Контракту викладено в
наступній редакції: «п.3.1. Вартість
будівельно-монтажних робіт,
устаткування, меблів, інвентаря на 2011
рік є договірною і орієнтовно
становить 49 354 800,00 грн. з ПДВ, та
уточнюється актами приймання
виконаних робіт (ф.КБ-2в), довідками про
вартість робіт (ф.КБ-3), актами
змонтованого обладнання, актами
прийому-передачі та видатковими
накладними на передане обладнання, з
урахуванням виділених
капіталовкладень на будівництво
об'єкту в тому числі:

- будівельно-монтажні роботи - 18 703
035,00 грн.;

- устаткування, меблів, інвентаря - 20
734 889,00 грн;

- вартість пусконалагоджувальних
робіт - 1 189 930,00 грн.;

- інші витрати - 8 726 946,00 грн.

Пунктом 2 Додаткової угоди №26/2011 від
31.10.2011р. пункт 3.1. Договору викладено в
наступній редакції: «Вартість
будівельно-монтажних робіт,
устаткування, меблів, інвентаря на 2011
рік є договірною і орієнтовно
становить 49 354 800,00 грн. з ПДВ, та
уточнюється актами приймання
виконаних робіт (ф.КБ-2в), довідками про
вартість робіт (ф.КБ-3), видатковими
накладними або актами прийому-передачі
закупленого обладнання, актами
змонтованого обладнання, з урахуванням
виділених капіталовкладень на
будівництво об'єкту в тому числі:

- будівельно-монтажні роботи - 18 703
035,00 грн.;

- устаткування, меблів, інвентаря -
23 725 838,00 грн.;

- вартість пусконалагоджувальних
робіт - 1 189 930,00 грн.;

- інші витрати - 5 735 997,00 грн.

Додатковою угодою № 27/2011 від 30.11.2011р.
пункт 4 Контракту «Порядок
розрахунків» доповнено пунктом 4.5.
наступного змісту: «4.5 Реєстрація
зобов'язання щодо оплати устаткування,
меблів, інвентаря, отриманих по
видаткових накладних та актах
прийому-передачі закупленого
обладнання протягом жовтня-листопада
2011р., а також, їх оплата здійснюється
лише за наявності відкритих
асигнувань».

Матеріалами справи підтверджується, що
на виконання умов Контракту та
Додаткових угод до Контракту,
відповідачем згідно видаткових
накладних №9293 від 14.09.2011р., №10320 від
26.10.2011р., №11334 від 03.11.2011р., №10275 від
04.11.2011р., №11385 від 21.11.2011р., №12459 від
15.12.2011р., №12471 від 23.12.2011р. поставлено
устаткування, меблі, інвентар на суму
3089219,48 грн. в т.ч. ПДВ 514 869,91 грн.

В судових засідання сторонами не
заперечувалось надходження оплати за
поставлене устаткування, меблі,
інвентар.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, у період з 07.03.2013р. по 23.05.2013р.
Державною фінансовою інспекцією в м.
Києві було проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Національного інституту раку за період
з 01.07.2010р. по 01.03.2013р., за результатом
якої складено Акт ревізії
фінансово-господарської діяльності
Національного інституту раку №04-21/73
від 30.05.2013р. (далі - Акт ревізії №04-21/73
від 30.05.2013р.).

В Акті ревізії №04-21/73 від 30.05.2013р.
зазначено, що ревізією виконання
Додаткових угод №24/2011 від 02.06.2011р.,
№25/2011 від 10.06.2011р., №26/2011 від 31.10.2011р. та
№ 27/2011 від 30.11.2011р. до Контракту №2 від
22.04.1992р. за період з серпня по грудень 2011
року встановлено, що Інститутом
отримано згідно видаткових накладних
устаткування, меблі та інвентар на
загальну суму 20086454,16 грн. Також,
ревізією встановлено, що із загальної
вартості обладнання частина меблів
медичного призначення (столи медичні,
шафи медичні, тумба медичні)
придбавалась з сумою податку на додану
вартість і в порушення п.197.1.27 ст.197
Податкового кодексу України згідно
видаткових накладних №9293 від 14.09.2011,
№10320 від 26.10.2011р, №11334 від 03.11.2011р., №10275
від 04.11.2011р., №11385 від 21.11.2011р, №12459 від
15.12.2011р, №12471 від 23.12.2011р., №12492 від
27.12.2011р. Інститутом зайво сплачено ПАТ
«Трест «Київміськбуд-2» ПДВ на загальну
суму 226 880,40 грн., що призвело до
матеріальної шкоди (збитків) на вказану
суму.

Як вказує позивач, після проведення
ревізії він звернувся до відповідача з
вимогою №04-14/996 від 02.07.2013р. про усунення
виявлених ревізією порушень та
повернення відповідачем надмірно
сплачених коштів в розмірі 226 880,40 грн.,
однак, вимога №04-14/996 від 02.07.2013р. була
залишена відповідачем без задоволення,
надмірно сплачені кошти в розмірі 226
880,40 грн. відповідачем повернуто не
було.

Предметом спору у даній справі є
обов'язок відповідача повернути
позивачу грошові кошти в розмірі 226 880,40
грн., які сплачені згідно Додаткових
угод №24/2011 від 02.06.2011р., №25/2011 від
10.06.2011р., №26/2011 від 31.10.2011р. та № 27/2011 від
30.11.2011р. до Контракту №2 від 22.04.1992р.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази в їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають виходячи з
наступного.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України визначено,
що однією з підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є договір.

Дослідивши Контракт №2 від 22.04.1992р. та
Додаткові угоди №24/2011 від 02.06.2011р.,
№25/2011 від 10.06.2011р., №26/2011 від 31.10.2011р. та
№ 27/2011 від 30.11.2011р. до Контракту №2 від
22.04.1992р., укладені сторонами, суд
прийшов до висновку про те, що за своєю
правовою природою вказаний контракт є
договором підряду.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 628ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

За правилом ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

У відповідності до ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ст. 639 ЦК України договір
може бути укладений у будь-якій формі,
якщо вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Якщо сторони
домовились укласти у письмовій формі
договір, щодо якого законом не
встановлена письмова форма, такий
договір є укладеним з моменту його
підписання сторонами.

Зважаючи на те, що Контракт №2 від
22.04.1992р. та Додаткові угоди №24/2011 від
02.06.2011р., №25/2011 від 10.06.2011р., №26/2011 від
31.10.2011р. та № 27/2011 від 30.11.2011р. до
Контракту №2 від 22.04.1992р. підписані
сторонами та скріплені їх печатками
останніх, господарський суд приходить
до висновку, що всі його умови були
погоджені сторонами на основі вільного
волевиявлення та свободи договору, в
тому числі буди погоджені й умови щодо
їх ціни.

Статтею 632 ЦК України визначено, що ціна
в договорі встановлюється за
домовленістю сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України
"Про ціни і ціноутворення", суб'єкти
господарювання під час провадження
господарської діяльності
використовують вільні ціни та державні
регульовані ціни.

Згідно зі ст.11 Закону України "Про ціни
і ціноутворення", вільні ціни
встановлюються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін на всі товари, крім тих, щодо
яких здійснюється державне
регулювання цін.

Пунктом 3.1. Додаткової угоди №24/2011 від
02.06.2011р. визначено, вартість
будівельно-монтажних робіт,
устаткування, меблів, інвентаря на 2011
рік є договірною і орієнтовно
становить 49 354 800,00 грн. з ПДВ, та
уточнюється актами приймання
виконаних робіт (ф.КБ-2в) та довідками
про вартість робіт (ф.КБ-3) з урахуванням
виділених капіталовкладень на
будівництво об'єкту в тому числі:

- будівельно-монтажні роботи - 18 703
035,00 грн.;

- устаткування, меблів, інвентаря -
20 734 889,00 грн.;

- вартість пусконалагоджувальних
робіт - 1 189 930,00 грн.;

- інші витрати - 8 726 946,00 грн.

Протягом 2011 року, згідно Додаткових
угод №25/2011 від 10.06.2011р., №26/2011 від
31.10.2011р. та № 27/2011 від 30.11.2011р. до
Контракту №2 від 22.04.1992р. вносилися
зміни, внаслідок чого вартість
будівельно-монтажних робіт,
устаткування, меблів, інвентарю на 2011
рік склала 49354800,00 грн. з ПДВ, в тому
числі: будівельно-монтажні роботи -
18703035,00 грн., устаткування, меблі,
інвентар - 23725838,00 грн., вартість
пусконалагоджувальних робіт - 1189930,00
грн., інші витрати - 5735997,00 грн.

Таким чином, сторонами під час
укладення Додаткових угод №24/2011 від
02.06.2011р., №25/2011 від 10.06.2011р., №26/2011 від
31.10.2011р. та № 27/2011 від 30.11.2011р. до
Контракту №2 від 22.04.1992р. на основі
вільного волевиявлення було погоджено
умови щодо ціни. При цьому, така ціна
була визначена спільною волею сторін, а
не самостійно відповідачем. Отже,
позивачем було погоджено ціну
договору, яка включала суми податку на
додану вартість.

За таких підстав, враховуючи вимоги ст.
526 ЦК України позивач мав зобов'язання
по оплаті вартості устаткування,
меблів, інвентарю у відповідності до
умов, визначених в Контракті №2 від
22.04.1992р. та Додаткових угод №24/2011 від
02.06.2011р., №25/2011 від 10.06.2011р., №26/2011 від
31.10.2011р. та № 27/2011 від 30.11.2011р. до
Контракту №2 від 22.04.1992р.

Матеріали справи свідчать про те, що
позивачем отримано згідно видаткових
накладних №9293 від 14.09.2011, №10320 від
26.10.2011р, №11334 від 03.11.2011р., №10275 від
04.11.2011р., №11385 від 21.11.2011р, №12459 від
15.12.2011р, №12471 від 23.12.2011р., устаткування,
меблі та інвентар на загальну суму
3089219,48 грн., в т.ч. ПДВ 514 869,91 грн. Як
вказав позивач в позовній заяві, ним
була оплачена вартість устаткування,
меблів та інвентарю разом із сумою
податку на додану вартість.

Згідно з ч.3 ст.632 ЦК України, зміна ціни
в договорі після його виконання не
допускається.

Обов'язки сторін по Додатковим угодам
№24/2011 від 02.06.2011р., №25/2011 від 10.06.2011р.,
№26/2011 від 31.10.2011р. та № 27/2011 від 30.11.2011р.
до Контракту №2 від 22.04.1992р. в частині
постачання та оплати устаткування,
меблів та інвентаря були виконані
сторонами, про що свідчать матеріали
справи та пояснення сторін, а тому,
враховуючи положення ч.3 ст.632 ЦК
України, зміна ціни у вказаних
додаткових угодах не допускається.

Крім того, позивачем не надано суду
доказів визнання недійсними Контракту
№2 від 22.04.1992р. та Додаткових угод №24/2011
від 02.06.2011р., №25/2011 від 10.06.2011р., №26/2011 від
31.10.2011р. та № 27/2011 від 30.11.2011р. до
Контракту №2 від 22.04.1992р. в частині
включення в їх ціну податку на додану
вартість.

Натомість, судом встановлено, що кошти,
які позивач просить стягнути з
відповідача, отримані останнім від
позивача як оплата поставленого
устаткування, меблів, інвентаря за
Контрактом та Додатковими угодами до
Контракту, а отже, за наявності
правової підстави, що унеможливлює їх
повернення як безпідставно отриманих
відповідно до ст.1212 ЦК України.

Безпідставність сплати відповідачу
сум ПДВ в складі вартості устаткування,
меблів та інвентаря позивач, також,
обґрунтовує тим, що у відповідності до
п.197.1.27 ст.197 Податкового кодексу
України, операції з постачання виробів
медичного призначення звільняються
від оподаткування податком на додану
вартість. Позивач вказує, що включення
відповідачем до складу вартості
устаткування, меблів та інвентаря суми
ПДВ було неправомірним і тому позивач
вважає, що перераховані ним кошти в
якості ПДВ є безпідставно сплаченими, у
зв'язку з чим, на підставі ст.1212 ЦК
України, підлягають поверненню
відповідачем.

Відповідно до п.197.1.27 ст.197 Податкового
кодексу України звільняються від
оподаткування операції з постачання
лікарських засобів, дозволених для
виробництва і застосування в Україні
та внесених до Державного реєстру
лікарських засобів (у тому числі
аптечними закладами), а також виробів
медичного призначення за переліком,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
№867 від 08.08.2011р. «Питання звільнення
виробів медичного призначення від
оподаткування податком на додану
вартість», затверджено перелік виробів
медичного призначення, операції з
постачання яких звільняються від
оподаткування податком на додану
вартість, згідно додатком.

Як вбачається з Додатку до Постанови
Кабінету Міністрів України №867 від
08.08.2011р., вироби медичного призначення
повинні мати відповідне маркування, а
саме код згідно УКТЗЕД.

Позивачем не надано доказів того, що на
вироби медичного призначення,
поставлені відповідачу поширюються
норми Постанови Кабінету Міністрів
України №867 від 08.08.2011р., оскільки
позивачем не доведено, що товар,
поставлений позивачу за видатковими
накладними №9293 від 14.09.2011, №10320 від
26.10.2011р, №11334 від 03.11.2011р., №10275 від
04.11.2011р., №11385 від 21.11.2011р, №12459 від
15.12.2011р, №12471 від 23.12.2011р. має відповідне
маркування, у зв'язку з чим, суд
приходить до висновку, що позивачем не
доведено факт звільнення поставлених
виробів від оподаткування податком на
додану вартість в порядку,
передбаченому п.197.1.27 ст.197 Податкового
кодексу України.

Крім того, посилаючись на Акт ревізії
№04-21/73 від 30.05.2013р. позивач вказує, що
Інститутом було зайво сплачений
податок на додану вартість на загальну
суму 226 880,40 грн., що призвело до
матеріальної шкоди (збитків) на вказану
суму.

В силу ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ст. 224 ГК України, учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Відповідно до ст. 218 ГК України,
підставою для господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин, у т.ч. у вигляді
відшкодування збитків, є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Підставою для притягнення особи до
господарсько-правової
відповідальності у вигляді
відшкодування збитків є наявність
складу господарського правопорушення,
який включає в себе: протиправну
поведінку (дію чи бездіяльність особи);
збитки, завдані такою поведінкою;
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та завданими збитками; вину
особи, внаслідок протиправної
поведінки якої було заподіяно збитки.

Відсутність одного із елементів складу
господарського правопорушення
виключає відповідальність особи у
вигляді відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 623 ЦК України,
розмір збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Однак, враховуючи відсутність у діях
відповідача елементів, необхідних для
настання відповідальності у вигляді
відшкодування збитків, суд приходить
до висновку, що позивачем не доведено
факт понесення ним збитків у розмірі 226
880,40 грн.

Судом, також, не беруться до уваги
твердження позивача про те, що
підставою для повернення коштів є
порушення п.197.1.27 ст.197 Податкового
кодексу України, виявлені Державною
фінансовою інспекцією в м.Києві під
час проведення ревізії
фінансово-господарської діяльності
Національного інституту раку за період
з 01.07.2010р. по 01.03.2013р. оскільки, виявлені
контролюючим органом порушення не
впливають на умови укладеного між
сторонами договору і не можуть їх
змінювати. В той же час, виявлення
вказаних порушень може бути підставою
для притягнення до відповідальності
посадових осіб у встановленому чинним
законодавством порядку, про що, також,
зазначив Вищий господарський суд
України в Постанові Вищого
господарського суду України від 10.07.13р.
у справі №910/2210/13.

При цьому, згідно зі ст.15 Закону
України "Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні", законні вимоги службових осіб
органу державного фінансового
контролю є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єктів, що
контролюються.

А відтак, Довідка органу державного
фінансового контролю чи акт перевірки
може бути підставою для вчинення
відповідних процесуальних дій
посадовими особами (зокрема -
пред'явлення відповідного позову до
суду), однак, не позбавляє відповідну
особу процесуального обов'язку
доводити свої вимоги належними та
допустимими доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем не доведено правових підстав
для стягнення з відповідача 226 880,40 грн.,
сплачених позивачем в складі вартості
устаткування, меблів та інвентаря в
якості податку на додану вартість, у
зв'язку з чим, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими, та такими, що
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову -
відмовити.

Повне рішення складено: 08.02.2014 р.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
Капцова Т.П.