ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2014 року Справа №
904/8167/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Чимбар Л.В.
(доповідач),

суддів: Антонік С.Г., Чоха Л.В.,

при секретарі Ревкова Г.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник,
довіреність №1193 від 12.09.13;

від відповідача: Білоус О.С.,
представник, довіреність №72 від 01.01.13.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємся ОСОБА_3 на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 14.11.2013р. у справі № 904/8167/13

за позовом фізичної особи-підприємся
ОСОБА_3, м. Полтава

до Державного підприємства
"Придніпровська залізниця", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 16744,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 14.11.2013р.
(суддя Соловйова А.Є.)) у справі № 904/8167/13
в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням,
позивач звернувся до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
скасувати, як прийняте з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, та прийняти нове, яким
задовольнити позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача штрафу у
розмірі 16642, 19грн.та стягнути з
відповідача понесені позивачем
витрати по сплаті судового збору.

Посилається на те, що є недоцільним
застосування судом першої інстанції
постанов Верховного суду України, як
тлумачення нормативно-правових актів .

Відповідач у своєму відзиві на
апеляційну скаргу зазначив, що рішення
суду слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні 27.01.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного:

З матеріалів справи вбачається, що
23.08.2012 фізична особа-підприємець ОСОБА_3
(Постачальник, Позивач) та Державне
підприємство "Подніпровська залізниця"
(Покупець, Відповідач) уклали договір
про постачання інструменту ручного №
ПРЛ/-12620/НЮ (далі - Договір), предметом
якого є поставка Постачальником
Покупцю інструментів ручних (далі -
товар) згідно із специфікацією (додаток
№1). Рік виготовлення 2011-2012 рік.
Найменування товару зазначене у
специфікації (додаток №1) (п.п. 1.1., 1.2.
Договору).

Пунктом 5.2 договору передбачено, що
датою поставки товару вважається дата
підписання накладної на приймання
товару і підписання акта
прийому-передачі товару обома
сторонами договору .

Відповідно до п. 5.2. Договору Покупець
зобов'язаний своєчасно прийняти та
оплатити товар, зазначений в
специфікації (додаток № 1 до Договору).

Загальна сума договору складає згідно
специфікації (додаток №1) - 237 745,50 грн. з
урахуванням ПДВ 20% - 39 624,25 грн. та
зазначається у звіті про результати
здійснення процедури торгів (п. 7.2.
Договору).

Згідно до п. 17.1. Договору даний договір
набирає чинності з моменту підписання
сторонами і діє до 31.12.2012.

Як встановлено судом першої інстанції
та не заперечується представниками
сторін, позивач свої зобов'язання за
Договором виконав в повному обсязі,
відповідно до специфікації № 1
здійснив поставку товару на загальну
суму 237 745,50 грн., що підтверджується
накладною №1125 від 03.09.2012 на суму 114
351,00 грн., отриманою повноважним
представником відповідача, товар по
даній на накладній прийнято відповідно
до акту приймання - передачі, який
підписаний без зауважень повноважними
представниками сторін та скріплений
печатками сторін; накладною №2000 від
19.09.2012 на суму 123 394 грн., отриманою
повноважним представником
відповідача, товар по даній на
накладній прийнято відповідно до акту
приймання - передачі, який підписаний
без зауважень повноважними
представниками сторін та скріплений
печатками сторін.

Згідно з пунктом 8.4. договору покупець
здійснює оплату поставленого товару
протягом 30 календарних днів з дня
отримання товару. Днем отримання
товару вважається день підписання
уповноваженими представниками сторін
акта прийому-передачі товару,
оформленого належним чином.

Пунктом 8.5. Договору встановлено, що
сторони один раз на місяць складають
акти звірок взаєморозрахунків.

Сторонами підписано акт звірки
взаємних розрахунків станом на 27.10.2012
відповідно до якого сума
заборгованості становить 294 715,00 грн.

07.03.2013 Відповідач згідно платіжного
доручення №597 розрахувався за
поставлений товар, сплативши 237 745,50 грн.

В той же час, враховуючи положення п.8.4.
Договору, Відповідач повинен був
оплатити поставлений товар згідно Акту
прийому-передачі товару від 03.09.2012 в
строк до 16.10.2012, та згідно Акту
прийому-передачі товару від 19.09.2012 - в
строк до 01.11.2012.

Оскільки відповідачем було порушено
грошове зобов'язання, позивач вважає,
що, у відповідності до ч.2 ст.231 ГК
України відповідачем повинен бути
сплачений штраф за порушення строків
виконання умов договору понад 30 днів у
розмірі 16642,19грн., що і стало підставою
для звернення з позовом до суду.

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Виходячи з вимог ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Факт порушення Відповідачем строків
розрахунків за поставлений відповідно
до Договору №ПР/Л-12620/НЮ від 23.08.2012 Товар
встановлений рішенням господарського
суду Дніпропетровської області від
21.10.2013 у справі №904/6699/13 та відповідно до
ст.35 Господарського процесуального
кодексу не підлягає доведенню знову.

Згідно ч. 1 ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно з п.2 ст. 231 Господарського
кодексу України, у разі, якщо порушено
господарське зобов'язання, в якому хоча
б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки, штрафні
санкції застосовуються за порушення
строків виконання зобов'язання, а саме:
за прострочення понад тридцять днів
додатково (окрім пені) стягується штраф
у розмірі 7 відсотків вартості послуг, з
яких допущено прострочення виконання.

Пунктом 2 частини 2 статті 231 ГК
України закріплено, що у разі, якщо
порушено господарське зобов'язання, в
якому хоча б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки, або
порушення пов'язане з виконанням
державного контракту, або виконання
зобов'язання фінансується за рахунок
Державного бюджету України чи за
рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах: за порушення строків
виконання зобов'язання стягується пеня
у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів
(робіт, послуг), з яких допущено
прострочення виконання за кожний день
прострочення, а за прострочення понад
тридцять днів додатково стягується
штраф у розмірі семи відсотків
вказаної вартості.

Виходячи із положень зазначеної
норми, застосування до боржника, який
порушив господарське зобов'язання,
штрафних санкцій у вигляді пені,
штрафу, передбачених абз.3 ч.2 ст. 231 ГК
України, можливо при сукупності
відповідних умов, а саме: якщо інший
розмір певного виду штрафних санкцій
не передбачений договором або законом;
якщо, між іншим, порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, якщо допущено прострочення
виконання не грошового зобов'язання,
пов'язаного з обігом (поставкою)
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг з вартості яких і вираховується
у відсотковому відношенні розмір
штрафу. Даний висновок містить в
постановах Верховного суду України
№42/563 від 06.12.2010 та №06/113-38 від 20.12.2010

Ураховуючи викладене, висновок
господарського суду про відсутність
правових підстав для застосування до
відповідача штрафних санкцій,
передбачених ч.2 ст. 231 ГК України,
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що є недоцільним застосування судом
першої інстанції постанов Верховного
суду України, як тлумачення
нормативно-правових актів, не може бути
прийнято судом до уваги, виходячи з
наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 111 28 ГПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Таким чином, рішення
господарського суду Дніпропетровської
області відповідає чинним нормам
матеріального та процесуального
законодавства, встановленим фактичним
обставинам справи, а доводи
апеляційної скарги є безпідставними та
необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємся ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 14.11.2013р.
у справі № 904/8167/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів до
Вищого господарського суду України.

Головуючий
Л.О. Чимбар

Суддя
Л.В. Чоха

Суддя
С.Г. Антонік

Постанова виготовлена в повному обсязі
03.02.2014 року.