Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "20" січня 2014 р.
Справа № 906/1913/13

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Монастирний С.О. -
довіреність №7 від 01.06.2013;

від відповідача: Приймак М.В. -
довіреність №1 від 20.01.2014

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства
"Бізон" (смт. Куйбишеве, Запорізька
область)

до Сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю
"Мирославель-Агро" (с.Мирославль,
Баранівський район, Житомирська
область)

про стягнення 77136,54 грн.

Позивач звернувся з позовом до суду про
стягнення з відповідача 77136,54 грн., з
яких: 75000,00грн. - сума основного боргу та
2136,54грн. санкцій.

20.01.2014 на адресу суду від позивача
надійшла заява №2 від 17.01.2014 про
зменшення розміру позовних вимог (а.с.
28), згідно якої останній повідомляє, що
на даний час відповідач добровільно
погасив суму основного боргу у розмірі
75000,00грн., у зв'язку з чим позивач
зменшує позовні вимоги в цій частині
(а.с. 28). До заяви додано довідку №3 від
17.01.2014, довідку №58/492 від 16.01.2014 та копії
платіжних доручень (а.с. 29-38).

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач
вправі до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Враховуючи, що зменшення розміру
позовних вимог не суперечить чинному
законодавству та не порушує чиї-небудь
права і охоронювані законом інтереси,
суд приймає заяву позивача від 17.01.13р.
до розгляду.

При цьому суд враховує, що згідно п. 3.10
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду від 26.12.11р. №
18, ...у разі прийняття судом зміни (в
бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення . За абз. 4 п.
4.6 цієї ж Постанови, зменшення
позивачем суми позову, не є відмовою
від позову. В такому випадку припинення
провадження в частині зменшення
відповідної суми не здійснюється, - про
таке зменшення зазначається в описовій
частині судового рішення, а предметом
спору стає вимога про стягнення суми в
зменшеному розмірі.

За вказаного, спір вирішується з
урахуванням вказаної заяви.

Представник позивача позов підтримав з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог.

Представник відповідача в судовому
засіданні подав відзив на позовну
заяву (а.с. 39-45) та повідомив, що суму
основного боргу відповідачем погашено
у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 29
травня 2013 року між позивачем -
Приватним підприємством "Бізон"
(позивач, продавець) та
Сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю
"Мирославель-Агро" (відповідач,
покупець) було укладено Договір
поставки №62 (далі - Договір (а.с. 14-15)),
згідно якого продавець зобов'язується
передати у власність покупця
сільськогосподарську техніку (далі по
тексту - товар), а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити:
Косарку ротаційну причепну "Berkut" за
ціною 170000,00грн. (п. 1.1. Договору).

Позивач вказує, що передача товару від
ПП "Бізон" у власність СТОВ
"Мирославель-Агро" відбулась 05.06.2013, що
підтверджено видатковою накладною №4433
від 05.06.2013, актом приймання-передачі №310
від 05.06.2013, талоном ІІ введення в
експлуатацію та постановки на
гарантійний облік від 05.06.2013, атом
виконаних робіт з введення в
експлуатацію та постановки на
гарантійний облік від 07.06.2013 (а.с. 17-20).

Зазначає, що всупереч умовам Договору,
відповідач розрахунки за отриманий
товар провів частково, сплативши
95000,00грн. (а.с. 21-22).

На неодноразові листи про оплату боргу,
як вказує позивач, відповідач не
відреагував (а.с. 23-25).

У зв'язку з непроведенням розрахунків,
керуючись розділом 6 Договору, позивач
нарахував та просить стягнути з
відповідача, з врахуванням заяви про
зменшення позовних вимог, 2136,54грн. пені.

Відповідач, згідно відзиву на позовну
заяву повідомив, що заборгованість
відповідача за Договором, на час
розгляду справи, відсутня. Просить
позов залишити без задоволення (а.с. 39).

Оцінивши в сукупності матеріали
справи, господарський суд дійшов
висновку, що позов обґрунтований,
підтверджується належними доказами по
справі і підлягає задоволенню,
враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно до ст.11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.

За ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи,
позовні вимоги ґрунтуються на
укладеному між сторонами Договорі
поставки №811 від 03.08.2013 (а.с. 7-9).

У відповідності до ч.ч.1,2 ст. 712 ЦК
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно п. 2.5. Договору, факт постачання
даного товару вказується у
відповідному Акті прийому-передачі,
який є невід'ємною частиною даного
Договору.

Так, наданими до справи видатковою
накладною №4433 від 05.06.2013 та актом
приймання-передачі №310 від 05.06.2013 (а.с.
17-18), підтверджено факт поставки
позивачем та отримання відповідачем
товару на загальну суму 75000,00грн.

Відповідно до ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

За умовами п.п.2.3.1., 2.3.2., 2.3.3., 2.3..4.
Договору, перший платіж у розмірі 85000,00
(вісімдесят п'ять тисяч грн.) від
загальної вартості Товару
здійснюється покупцем на протязі трьох
банківських днів з дня підписання
даного договору; другий платіж у
розмірі 25000,00 (двадцять п'ять тисяч грн.)
від загальної вартості товару - до
31.07.2013 року (включно); третій платіж у
розмірі 30000,00 (тридцять тисяч грн.) від
загальної вартості товару - до 30.09.2013
року (включно); четвертий платіж у
розмірі 30000,00 (тридцять тисяч грн.) від
загальної вартості товару - до 31.10.2013
року (включно).

Згідно п. 2.6. Договору, покупець
здійснює оплату за цим Договором на
підставі рахунку продавця, який ним
виписаний, з урахуванням умов даного
Договору.

Датою сплати є дата надходження
грошових коштів на поточний рахунок
або в касу продавця підтверджена
обслуговуючим його банком (п. 2.7.
Договору).

З наданих до матеріалів справи
документів вбачається, що відповідачу
був виставлений рахунок на оплату
товару на загальну суму 170000,00грн. (а.с.
16), що не заперечувалося представником
останнього. Проте, відповідач станом на
дату звернення з позовом до суду, лише
частково оплатив його на суму 95000,00грн.
(а.с. 21-22, 31-32, 40-41). Під час судового
розгляду справи, відповідач сплатив
залишок заборгованості у розмірі
75000,00грн., що підтверджується
платіжними дорученнями №531 від 25.12.2013
на суму 10000,00грн., №546 від 30.12.2013 на суму
10000,00грн., №5 від 11.01.2014 на суму 35000,00грн.,
№7 від 13.01.2014 на суму 20000,00грн. (а.с. 33-36,
42-45).

За вказаного, матеріалами справи
підтверджено та не заперечувалося
сторонами, що зобов'язання відповідача
по оплаті товару було виконане з
простроченням встановленого Договором
терміну проведення розрахунків.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ч. 1 ст.549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст. 549 ЦК України).

За умовами п. 6.3. Договору, у випадку
прострочення терміну оплати,
встановленого умовами цього Договору
покупець сплачує продавцю пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного Банку України від суми
заборгованості за кожен день
прострочення з моменту виникнення
заборгованості

Господарський суд, перевіривши наданий
позивачем розрахунок пені (а.с. 2
(зворотній бік), вважає, що її
нарахування в сумі 2136,54грн. за період з
01.08.2013 по 19.12.2013 здійснено позивачем
обґрунтовано та вірно.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
обґрунтовані, заявлені відповідно до
вимог чинного законодавства,
підтверджуються належними доказами та
підлягають задоволенню на суму 2136,54грн.

Судові витрати по сплаті судового
збору покладаються на відповідача. При
цьому, суд враховує приписи абз. 5
пункту 4.6. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду від 26.12.11р. № 18,
згідно яких зменшення розміру позовних
вимог згідно з пунктом 1 частини
першої статті 7 Закону України "Про
судовий збір" є підставою для
повернення відповідної суми судового
збору; що ж до інших судових витрат, то в
такому разі вони у відповідній частині
покладаються на позивача. Якщо ж таке
зменшення пов'язане з ч а с т к о в и м в
и з н а н н я м та з а д о в о л е н н я м
позову відповідачем п і с л я п о д а н н
я п о з о в у, то судовий збір у
відповідній частині з урахуванням
припису частини другої статті 49 ГПК
може бути покладений на відповідача..

Оскільки при зверненні позивача до
суду ним було надмірно сплачено 106,50
судового збору, то зазначена сума
судового збору підлягає поверненню з
державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 32-34, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Мирославель-Агро"
(12700, Житомирська обл., Баранівський р-н.,
с. Мирославль, ід. код 37042376)

на користь Приватного підприємства
"Бізон" (70650, Запорізька обл.,
Пологівський р-н., с. Кінські Роздори,
вул. Центральна, буд. 122, ід. код 31964495):

- 2136,54грн. пені;

- 1720,50грн. судового збору.

3. Повернути Приватному підприємству
"Бізон" (70650, Запорізька обл.,
Пологівський р-н., с. Кінські Роздори,
вул. Центральна, буд. 122, ід. код 31964495) з
державного бюджету 106,50грн. судового
збору, надміру сплаченого ним згідно
платіжного доручення №975 від 20.12.2013.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 27.01.2014.

Суддя
Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати:

1 - до справи.