КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2014 р.
Справа№ 910/7520/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Гончарова С.А.

Куксова В.В.

За участю представників:

від позивача: Докієн Д.Б. - представник
за довіреністю,

від відповідача: Вільгельм А.Д. -
представник за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м.Києві

на рішення Господарського суду міста
Києва від 03.09.2013р.

у справі №910/7520/13 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Лекс Холдинг"

до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м.Києві

про скасування постанови.

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2013р. Приватне акціонерне
товариство "Лекс Холдинг" (далі-позивач)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м.Києві (далі-відповідач) про
скасування постанови останнього про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності №77/13
від 22.03.2013р.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказує на те, що, на його думку,
постанову про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності № 77/13 від 22.03.2013. було
винесено не уповноваженою особою у
порушення вимог діючого законодавства,
а саме ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності" (в
редакції, яка діяла на момент винесення
постанови), внаслідок чого вказана
постанова підлягає скасуванню.

Рішенням Господарського суду м.Києва
від 03.09.2013р. у справі №910/7520/13 позов
задоволено повністю.

Скасовано постанову №77/13 від 22.03.2013р.
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності.

Присуджено до стягнення з Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у місті Києві на користь
Приватного акціонерного товариства
"Лекс Холдинг" 1 147,00 грн. витрат по
сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 03.09.2013р., відповідач
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить його скасувати та прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин господарським судом, що мають
значення для справи.

Позивачем подано відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
оскаржуване рішення суду першої
інстанції - без змін.

Судова колегія, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги та відзиву,
заслухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення суду, дійшла до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
суду першої інстанції не підлягає
скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до п.12 ст.92 Конституції
України виключно законами України
визначається організація і діяльність
органів виконавчої влади.

Згідно із ч. 1 ст. 41 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
Державний архітектурно-будівельний
контроль - сукупність заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

Положенням про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженим Указом
Президента України від 08.04.11. № 439/2011,
визначено, що Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України (далі - Держархбудінспекція
України) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України, входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
контролю у сфері житлово-комунального
господарства.

Держархбудінспекція України у своїй
діяльності керується Конституцією та
законами України, актами Президента
України та Кабінету Міністрів України,
цим Положенням, іншими актами
законодавства України, а також
дорученнями Президента України.
Основними завданнями
Держархбудінспекції України є
реалізація державної політики з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, контролю у сфері
житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст.8 Конституції України
в Україні визнається і діє принцип
верховенства права.

Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні
відповідати їй.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від
інших нормативно-правових актів, є
прийняття його вищим представницьким
органом державної влади. Так, п.3 ч.1 ст.85
Конституції України закріплено, що
прийняття законів належить до
повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 17 жовтня 2002 року № 17-рп
(щодо повноважності Верховної Ради
України) визначення Верховної Ради
України єдиним органом законодавчої
влади означає, що жоден інший орган
державної влади не уповноважений
приймати закони.

Ще однією ознакою, яка відрізняє закон
від інших нормативно-правових актів, є
критерій регулювання найбільш
важливих суспільних відносин.

Вища юридична сила закону полягає
також у тому, що всі підзаконні
нормативно-правові акти приймаються на
основі законів та за своїм змістом не
повинні суперечити їм.
Підпорядкованість таких актів законам
закріплена у положеннях Конституції
України.

Так, відповідно до ч.3 ст.106 Конституції
України Президент на основі та на
виконання Конституції і законів
України видає укази і розпорядження,
які є обов'язковими до виконання на
території України.

Згідно із ч.3 ст.113 Конституції України
Кабінет Міністрів України у своїй
діяльності керується Конституцією та
законами України, а також указами
Президента України та постановами
Верховної Ради України, прийнятими
відповідно до Конституції та законів
України.

Тобто, у випадку суперечності норм
підзаконного акта нормам закону слід
застосовувати норми закону, оскільки
він має вищу юридичну силу.

Отже, при визначенні органу, який
уповноважений розглядати справи про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності та накладати штрафи за такі
правопорушення, слід керуватися
положеннями Закону України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності" у
редакції від 16.10.12., яка була чинною на
момент винесення відповідачем
оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" орган державного
архітектурно-будівельного контролю
розглядає відповідно до закону справи
про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності.

Пунктом 2 ч. 4 ст. 41 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
посадові особи органів державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки мають право складати
протоколи про вчинення правопорушень,
акти перевірок та накладати штрафи
відповідно до закону.

Абзацом 6 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності"
встановлено, що суб'єкти
містобудування, які є замовниками
будівництва об'єктів (у разі
провадження містобудівної діяльності),
або ті, що виконують функції замовника
і підрядника одночасно, несуть
відповідальність у вигляді штрафу за
такі правопорушення: експлуатація або
використання об'єктів будівництва, не
прийнятих в експлуатацію, а також
наведення недостовірних даних у
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації чи акті готовності
об'єкта до експлуатації: об'єктів V
категорії складності - у розмірі
дев'ятисот мінімальних заробітних
плат.

Відповідно до ч. 8 ст. 39 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" експлуатація закінчених
будівництвом об'єктів, не прийнятих
(якщо таке прийняття передбачено
законодавством) в експлуатацію,
забороняється.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності" (в
редакції від 22.12.11., яка діяла з 19.01.12.)
встановлено, що справи про
правопорушення, передбачені цим
Законом, розглядаються Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
України та її територіальними
органами.

Згідно із ч. 2 ст. 3 "Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності" (в редакції
від 22.12.11., яка діяла з 19.01.12.) накладати
штраф від імені Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України та її територіальних органів
мають право керівник Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України та його заступники, керівники
територіальних органів Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України та їх заступники.

Законом України від 16.10.12. № 5459-VI "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо діяльності
Міністерства внутрішніх справ України,
Міністерства надзвичайних ситуацій
України, Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України, інших центральних органів
виконавчої влади, діяльність яких
спрямовується та координується через
відповідних міністрів", який набрав
чинності з 18.11.12., було внесено зміни в
статтю 3 Закону України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності".

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 3
Закону України "Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності" (в редакції
від 16.10.12., яка діяла з 18.11.12., тобто в
редакції яка діяла на момент винесення
постанови) справи про правопорушення,
передбачені цим Законом, розглядаються
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю. Накладати штраф від імені
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, мають право його керівник та
уповноважені ним посадові особи
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Як відзначалось вище, приписами п.1
Положення про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженого Указом
Президента України від 08.04.11. N 439/2011
(далі - Положення), Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України (Держархбудінспекція України)
є центральним органом виконавчої
влади, діяльність якого спрямовується
і координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України, входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, контролю у сфері
житлово-комунального господарства.

Згідно із п. 3 Положення основними
завданнями Держархбудінспекції
України є реалізація державної
політики з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
контролю у сфері житлово-комунального
господарства, а саме: здійснення в
межах своїх повноважень державного
контролю за дотриманням законодавства,
стандартів, нормативів, норм, порядків
і правил із зазначених питань;
виконання дозвільних та реєстраційних
функцій у будівництві, ліцензування
господарської діяльності, пов'язаної
зі створенням об'єктів архітектури;
внесення Міністерству регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України пропозицій щодо формування
політики із відповідних питань.

Відповідно до підпункту 8 п. 4 Положення,
Держархбудінспекція України
відповідно до покладених на неї
завдань: здійснює в межах своїх
повноважень державний контроль за
дотриманням: юридичними і фізичними
особами державних будівельних норм,
стандартів і правил під час виконання
підготовчих і будівельних робіт,
перепланування та реконструкції
(дообладнання) житлового фонду,
будівель громадського призначення,
елементів упорядження територій для
задоволення потреб осіб з обмеженими
фізичними можливостями та інших
маломобільних груп населення.

Підпунктом 10 пункту 4 Положення,
Держархбудінспекція України
відповідно до покладених на неї
завдань проводить перевірки
дотримання встановленого порядку
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів.

Згідно з підпунктом 8 п. 5 Положення,
Держархбудінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку:
складати протоколи про правопорушення
у сфері містобудівної діяльності,
житлово-комунального господарства,
накладати штрафи відповідно до
законодавства.

Отже, враховуючи викладене вище у
сукупності, справи про правопорушення,
передбачені Законом України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності" з
урахуванням внесених Законом України
№ 5459-VI змін, розглядаються центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
тобто Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
України, а право накладати штраф від
імені Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України мають право її керівник та
уповноважені ним посадові особи
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Вказане також викладено в абз. 3 п. 4
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 22.01.13.
№ 01-06/84/2013 "Про деякі питання
застосування законодавства в сфері
містобудівної діяльності".

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що постанову Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві про накладення
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності № 77/13 від
22.03.2013р. було винесено заступником
начальника Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві Алєксєєнко І.О.
(заступником керівника
територіального органу
Держархбудінспекції), тобто не
уповноваженою особою, що є порушенням
ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності" (в
редакції, яка діяла на момент винесення
постанови).

Вказане також спростовує доводи
відповідача стосовно того, що право
накладати штрафи відповідно до закону
мають органи державного
архітектурно-будівельного контролю, а
не лише центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику з
питань державного
архітектурно-будівельного контролю.

Крім того, посилання відповідача на те,
що 19.11.2012р. Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
України було видано Наказ № 187 "Про
уповноваження територіальних органів -
інспекцій державного
архітектурно-будівельного контролю в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі (щодо
дозвільно-реєстраційних процедур та
здійснення заходів державного
архітектурно-будівельного контролю)"
(далі - Наказ № 187), абзацом 2 пункту 2
якого уповноважено керівників
територіальних органів та їх
заступників від імені Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України накладати штрафи у сфері
містобудівної діяльності, що
передбачені Законом України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності" та
Кодексом України про адміністративні
правопорушення, у спосіб та у межах
затверджених Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
України положень про територіальні
органи та інших нормативно-правових
актів України на території відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці. Зазначене, на думку апелянта,
підтверджує, що постанова №77/13 про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності була
винесена уповноваженою особою.

Разом з тим, вказане не приймається
судовою колегією до уваги з огляду на
наступне.

У відповідності до Указу Президента
України від 03.10.92. "Про державну
реєстрацію нормативно-правових актів
міністерств та інших органів
виконавчої влади", з 01.01.93.
нормативно-правові акти, які видаються
міністерствами, іншими органами
виконавчої влади, органами
господарського управління та контролю
і які зачіпають права, свободи й
законні інтереси громадян або мають
міжвідомчий характер, підлягають
обов'язковій державній реєстрації у
Міністерстві юстиції України чи у його
відповідних органах. Згідно з пунктом 3
зазначеного Указу нормативно-правові
акти набувають чинності через 10 днів
після їх реєстрації, якщо в них не
встановлено пізнішого строку надання
їм чинності.

Згідно із Положенням про державну
реєстрацію нормативно-правових актів
міністерств, інших органів виконавчої
влади, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 28.12.92. №
731, державна реєстрація
нормативно-правового акта полягає у
проведенні правової експертизи на
відповідність його Конституції та
законодавству України, Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року і протоколам до неї,
міжнародним договорам України, згоду
на обов'язковість яких надано
Верховною Радою України, та acquis communautaire,
а також з урахуванням практики
Європейського суду з прав людини,
прийнятті рішення про державну
реєстрацію цього акта, присвоєнні йому
реєстраційного номера та занесенні до
Єдиного державного реєстру
нормативно-правових актів.

Як вбачається з листа Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України від 02.07.13. № 40-17/26-3116, в рамках
проведення Міністерством юстиції
безвиїзної перевірки, передбаченої
Порядком проведення органами юстиції
перевірок стану додержання
законодавства про державну реєстрацію
нормативно-правових актів,
затвердженим наказом Міністерства
юстиції України 19.01.12. № 93/5,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 19.01.12. за № 67/20380, Наказ № 187
проходив правову експертизу, за
результатами якої порушень не
виявлено.

Однак, як вбачається із матеріалів
справи, рішення про державну
реєстрацію Наказу № 187, присвоєння йому
реєстраційного номера та занесення до
Єдиного державного реєстру
нормативно-правових актів не
приймалося, а тому зазначений Наказ не
може бути належним доказом у справі.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доводи, наведені відповідачем в
апеляційній скарзі, судовою колегією
до уваги не приймаються з огляду на те,
що вони є необґрунтованими та такими,
що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія
вважає, що рішення суду першої
інстанції, яким задоволено позовні
вимоги, відповідає чинному
законодавству та матеріалам справи.
Судова колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування чи зміні оскаржуваного
рішення.

Судові витрати покладаються на
підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м.Києві на рішення
Господарського суду міста Києва від
03.09.2013р. у справі №910/7520/13 залишити без
задоволення.

2.Рішення Господарського суду м.Києва
від 03.09.2013 року у справі №910/7520/13
залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/7520/13 повернути до
Господарського суду м.Києва.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту
постанови 06.05.2014р.

Головуючий суддя
П.В. Авдеєв

Судді
С.А. Гончаров

В.В. Куксов