ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 р. Справа № 909/1512/13

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Максимів Т. В. ,
при секретарі судового засідання
Конашенко О. В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Танк Транс", вул.
Івасюка, 2г,м. Городок, Львівська
область,81500

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "КарпатСмоли", вул.
Промислова, 6, м.Калуш, Калуський район,
Івано-Франківська область,77305

про стягнення 114414,18 грн.

за участю представників сторін:

від відповідача: представник Романів
А.Б., (довіреність № 21/01 від 21.01.14)

від позивача: представник Ахметова
Г.В., (довіреність № б/н від 02.11.11 )

ВСТАНОВИВ:

товариство з обмеженою
відповідальністю "Танк Транс"
звернулося до господарського суду з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю "КарпатСмоли" про
стягнення 114414,18грн. заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано
невиконанням відповідачем прийнятих
на себе зобов"язань згідно договору
№30/13 від 13.08.13 про перевезення вантажів
автомобільним транспортом у
міжнародному сполученні та надання
транспортно-експедиторських послуг та
обґрунтовано приписами статей 526, 909, 916
Цивільного кодексу України.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлений позов з
підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача щодо позову в
судовому засіданні та у відзиві на
позов вих.№04/02 від 27.01.14 (вх.№1764/14 від
04.02.14) заперечив, вказав на те, що
товаротранспортні накладні від 13.08.13
та від 20.08.13( у яких зазначені
транспортні засоби АА7864ІА/ВС5742ХХ та
ВС2417СТ/ВС1873ХТ) не містять відмітки про
отримання товару відповідачем, а
долучені позивачем до позовної заяви
рахунки-фактури та податкові накладні
не підтверджують факту поставки
вантажу; щодо нарахованої позивачем
пені зазначив, що в контексті Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов"язань" розмір пені не може
перевищувати розмір подвійної
облікової ставки НБУ.

Розглянувши матеріали справи із
врахуванням вимог Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
стосовно розгляду справи упродовж
розумного строку, всебічно і повно
з"ясувавши всі обставини, на яких
ґрунтуються вимоги, давши оцінку
доказам, які мають значення для справи,
вислухавши представників сторін, суд
вважає за правильне взяти до уваги
наступне.

13.08.13 між сторонами у справі укладено
договір №30/13 про перевезення вантажів
автомобільним транспортом у
міжнародному сполученні та надання
транспортно-експедиторських послуг. За
умовами даного договору перевізник
(позивач) зобов"язався виконати
перевезення ввіреного йому замовником
(відповідачем) вантажу до пункту
призначення і передати його
уповноваженій на його отримання особі,
а замовник, в свою чергу, - сплатити за
перевезення вантажу та надані
транспортно-експедиторські послуги за
встановлену плату (п.1.1договору).

Пунктом 5.2 даного договору сторони
погодили обов"язок замовника здійснити
оплату перевізнику за здійснені ним
перевезення та надані
транспортно-експедиційні послуги на
його банківський рахунок протягом
п"яти банківських днів з моменту
розвантаження автомобіля на підставі
копії рахунка-фактури з наступним
відправленням замовнику оригінальних
екземплярів товаротранспортної
накладної (CMR), рахунка-фактури, акта на
виконання робіт (надання послуг).

Позивач вчасно та відповідно до умов
договору здійснив перевезення вантажу
на загальну суму 104714,17грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями рахунків на оплату,
податкових накладних та
товаротранспортних накладних.

В порушення визначеного умовами
договору обов"язку, відповідач не
сплатив вартість наданих позивачем
послуг. Таким чином, на момент
винесення судом рішення
заборгованість відповідача перед
позивачем згідно договору №30/13 від
13.08.13 становить 104714,17грн.

У зв"язку з порушенням відповідачем
договірних зобов"язань позивачем
нараховано 9700,01 грн. пені.

В силу статті 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно ст.173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
відносин у сфері господарювання з
підстав, передбачених ГК України, в
силу якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші тощо), а
інший суб'єкт (управнена сторона, у тому
числі кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. Наведена правова норма
кореспондується зі ст.509 Цивільного
кодексу України: зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов"язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом; зобов"язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні положення
встановлено і статтею 193
Господарського кодексу України:
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 908 Цивільного
кодексу України перевезення вантажу,
пасажирів, багажу, пошти здійснюється
за договором перевезення. Загальні
умови перевезення визначаються цим
Кодексом, іншими законами,
транспортними кодексами (статутами),
іншими нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Статтею 909 цього Кодексу встановлено,
що за договором перевезення вантажу
одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити довірений їй
другою стороною (відправником) вантаж
до пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням транспортної накладної
(коносамента або іншого документа,
встановленого транспортними кодексами
(статутами). Законом можуть бути
передбачені особливості укладення та
виконання договору перевезення
вантажу.

Дані приписи кореспондуються з
положеннями статті 307 Господарського
кодексу України.

Згідно з частинами 2 та 6 статті 306
вказаного Кодексу, суб'єктами відносин
перевезення вантажів є перевізники,
вантажовідправники та
вантажоодержувачі. Відносини,
пов'язані з перевезенням пасажирів та
багажу, регулюються Цивільним кодексом
України та іншими нормативно-правовими
актами.

Частина 1 ст.530 Цивільного кодексу
України передбачає, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Враховуючи п.5.2 спірного договору
термін оплати відповідачем вартості
наданих позивачем послуг - протягом
п"яти банківських днів з моменту
розвантаження автомобіля на підставі
копії рахунка-фактури.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Пунктом 2 ст. 614 Цивільного кодексу
України встановлено, що відсутність
своєї вини доводить особа, яка порушила
зобов'язання.

Відповідач доказів належного
виконання своїх зобов'язань не надав.
Твердження відповідача про те, що
товаротранспортні накладні від 13.08.13
та від 20.08.13( у яких зазначені
транспортні засоби АА7864ІА/ВС5742ХХ та
ВС2417СТ/ВС1873ХТ) не містять відмітки про
отримання товару відповідачем, а
долучені позивачем до позовної заяви
рахунки-фактури та податкові накладні
не підтверджують факту поставки
вантажу, судом до уваги не приймаються,
оскільки спростовуються відмітками та
штампами вантажоодержувача у графі №24
товаротранспортних накладних (CMR) від
18.08.13 та 20.08.13.

З огляду на встановлення судом факту
порушення відповідачем прийнятих на
себе договірних зобов"язань вимога
щодо стягнення 104714,17грн. основного
боргу підлягає до задоволення.

Статтею 216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

В силу ст.546 Цивільного кодексу України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема неустойкою
(штрафом, пенею), якою, з огляду на
положення ст.549 Цивільного кодексу
України, є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

В силу ч. 2 статті 343 Господарського
Кодексу України та ст. 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платник грошових коштів сплачує на
користь одержувача цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

У відповідності до ст.547 Цивільного
кодексу України правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 6.2.3 спірного договору сторони
визначили обов"язок відповідача у разі
затримки оплати, сплатити позивачу
пеню у розмірі 0,1% від вартості
неоплачених послуг за кожний
календарний день прострочення терміну
оплати.

Таким чином, сторони забезпечили
виконання зобов"язання пенею та
погодили строк її нарахування.

Відповідно до ст.55 Господарського
процесуального кодексу України,
врахувавши приписи ч. 2 статті 343
Господарського Кодексу України та ст. 3
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", судом перевірено
правильність нарахування позивачем
пені та задоволено її частково, на суму
3422,07грн., обмеживши її нарахування
подвійною обліковою ставкою НБУ.

В контексті вищенаведеного, позов
підлягає до задоволення частково.

Судові витрати за правилами статті 49
ГПК України покласти на відповідача
пропорційно до задоволених позовних
вимог.

На підставі вищевикладеного, у
відповідності до ст.124 Конституції
України, Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, ст.ст.11,
509, 525, 526, 530, 546, 547, 549, 610, 612, 614, 629, 908, 909
Цивільного Кодексу України, ст.ст.173, 193,
216, 230, 306, 307, 343 Господарського кодексу
України, ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", ст.49, 55,
ст. 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Танк Транс" до
товариства з обмеженою
відповідальністю "КарпатСмоли" про
стягнення 114414,18грн. заборгованості
задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "КарпатСмоли"(м.Калуш,
вул.Промислова,6, ) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Танк Транс"
(м.Городок, Львівська область,
вул.Івасюка 2г, )
104714,17(сто чотири тисячі сімсот
чотирнадцять гривень сімнадцять
копійок) основного боргу, 3422,07(три
тисячі чотириста двадцять дві гривні
сім копійок) пені та 1626,10(одну тисячу
шістсот двадцять шість гривень десять
копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 07.02.14

Суддя
Максимів Т. В.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Легінь О. В. 07.02.14