РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2014 р.
Справа № 918/1875/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуюча суддя
Сініцина Л.М.

судді
Гудак А.В.

Олексюк Г.Є.

при секретарі судового засідання
Берун О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" на рішення
господарського суду Рівненської
області від 24.12.13 р. у справі № 918/1875/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Комунального
підприємства "Дубнокомуненергія"

про стягнення заборгованості в сумі 446
082,85 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Остапенко В.М. - головний
юрисконсульт, довіреність в справі;

від відповідача - Павлишина Н.В. - юрист,
довіреність в справі.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 24.12.2013 р. у
справі № 918/1875/13 (суддя Качур А.М.)
частково задоволено позов Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Комунального підприємства
"Дубнокомуненергія" та стягнуто з
відповідача на користь позивача борг у
розмірі 402 415, 21 грн., інфляційні втрати -
2 442, 46 грн., пеню в розмірі 8 349,31 грн., 3%
річних у розмірі 24 526, 56 грн. та 8 921,66 грн.
витрат по сплаті судового збору; в
частині стягнення пені в розмірі 8 349,31
грн. в позові відмовлено. При прийнятті
рішення суд виходив з того, що позовні
вимоги про стягнення з відповідача
боргу у розмірі 402 415,21 грн., інфляційних
втрат - 2 442,46 грн., 3% річних у розмірі 24
526,56 грн. є обґрунтованими та законними,
підтверджуються матеріалами справи,
належними доказами, відповідачем не
спростовані, а тому підлягають до
задоволення з покладенням на
відповідача витрат по сплаті судового
збору. В порядку пункту 3 статті 83 ГПК
України суд прийшов до висновку про
можливість зменшення розміру пені в
сумі 16 698,62 грн. на 50%, відповідно в
частині стягнення пені в розмірі 8349,31
грн. судом відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" в апеляційній скарзі
просить скасувати рішення
господарського суду Рівненської
області від 24.12.2013 р. у справі № 918/1875/13 в
частині відмови у стягненні 8 349,31 грн.
пені; в оскаржуваній частині прийняти
нове рішення, яким стягнути з
відповідача на користь позивача 8 349,31
грн. пені; в іншій частині рішення
залишити без змін; судові витрати
покласти на відповідача, посилаючись
на те, що рішення в частині часткового
не задоволення позовних вимог щодо
стягнення пені прийнято з порушенням
норм матеріального ст. 233 ГК України,
ст. 551 ЦК України, та процесуального ст.
4-2, 43, 83, 84 ГПК України права, без
дослідження усіх істотних обставин
справи та підлягає скасуванню.
Господарський суд при вирішенні
питання щодо зменшення пені повинен
був об'єктивно оцінити, чи є дані
випадки винятковими, виходячи з
інтересів сторін, причини неналежного
виконання або невиконання
зобов'язання, невідповідності розміру
пені наслідкам порушення. Якщо суд,
зменшуючи пеню, дійшов до висновку про
необхідність застосування статті 551 ЦК
України, то в даному випадку повинен
був дати належну правову оцінку
доказам, наданим сторонами в
обґрунтування своїх позицій, щодо
наявності чи відсутності збитків.
Оскільки, в оскаржуваному рішенні
обґрунтування щодо наявності збитків
надано не було, то відповідно суд не мав
права застосовувати до спірних
правовідносин статтю 551 ЦК України.
Пеню правомірно нараховано. Суд
повинен обов'язково виконати
імперативні вимоги ст. 233 ГК України, у
разі застосування вказаної норми. НАК
"Нафтогаз України", забезпечує галузі
національної економіки і населення
природним газом. Бюджетом України та
фінансовим планом НАК "Нафтогаз
України", не передбачені фінансові
можливості для кредитування
споживачів природного газу. Внаслідок
недоотримання та несвоєчасного
проведення розрахунків за спожитий
природний газ позивач змушений
залучати комерційні кредити за
ринковими відсотковими ставками, що
складають 20-24% річних. Єдиним джерелом
часткової компенсації понесених
позивачем втрат є стягнення з
боржників пені у розмірі передбаченої
умовами договорів. Загальна сума
заявлених пені, 3% річних, інфляційних
не компенсує повністю збитків від
сплати відсотків за комерційними
кредитами. Зменшення судом пені
спричиняє позивачу додаткові збитки та
дозволяє відповідачу і у подальшому
безкарно порушувати договірні умови.
Судом першої інстанції не виконано, ще
однієї імперативної вимоги
встановленої ч. 1 ст. 233 ГК України, а
саме обов'язку суду дослідити "не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу". Суд повинен був
прийняти до уваги негативні наслідки
спричинені НАК "Нафтогаз України" від
прострочення виконання зобов'язання
відповідача.

Відповідач - Комунальне підприємство
"Дубнокомуненергія" у відзиві на
апеляційну скаргу просить рішення
господарського суд Рівненської
області від 24.12.2013 р. по справі за №
918/1875/13 залишити без змін, апеляційну
скаргу ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" - без
задоволення, посилаючись на те, що
мотиви та підстави, зазначені в
апеляційній скарзі щодо скасування
рішення господарського суду
Рівненської області у даній справі є
безпідставними та необґрунтованими, а
натомість рішення суду першої
інстанції ухвалено у відповідності до
вимог чинного законодавства України,
враховано всі фактичні обставини
справи, в межах наданих суду
повноважень та вірно застосовано судом
як норми процесуального, так і
матеріального права, в повному обсязі
з'ясовано обставини, що мають значення
для правильного вирішення спору.
Заборгованість КП "Дубнокомуненергія"
перед первісним кредитором складала 644
859,82 грн. грн. З жовтня 2012 року по червень
2013 року заборгованість за спожитий
природний газ КП "Дубнокомуненергія"
частково сплачувалася, а тому після
зміни кредитора заборгованість по
договору про відступлення права вимоги
складала 402 415,21 грн. Відповідач не є
кінцевим споживачем природного газу, а
є теплопостачальною організацією, яка
виробляє теплову енергію для потреб
споживачів, в даному випадку для
бюджетних установ та організацій та
інших споживачів. На даний час
підприємство знаходиться в скрутному
фінансовому становищі і має
дебіторську заборгованість за надані
послуги з теплопостачання споживачами
міста, яка станом на 01.01.2014 р. в
становить 2 112,6 тис. грн. Крім того,
діяльність відповідача за
результатами 2013 року була збитковою, на
підтвердження чого суду першої
інстанції було надано звіт про
фінансові результати за 9 місяців 2013
року. Сплата штрафних санкцій може
значним чином вплинути на можливість
подальшого нормального функціонування
підприємства. Порушення зобов'язання
перед позивачем не завдало останньому
збитків, оскільки договір на
постачання природного газу був
укладений із ПАТ "Рівнегаз", що не
вплинуло на майновий стан позивача.
Рішення суду першої інстанції в
частині зменшення розміру пені
ухвалено у відповідності до вимог
чинного законодавства України, згідно
ст. 83 ГПК України, враховуючи, що
ступінь виконання зобов'язання є
значним: із загального обсягу поставки
природного газу на суму 6 011 959,88 грн.,
розмір заборгованості відповідача
перед позивачем становить 402 415,21 грн.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України (далі
ГПК України) у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Представник позивача (апелянта) у
судовому засіданні підтримав
апеляційну скаргу в повному обсязі з
підстав зазначених в ній, вважає
рішення господарського суду
незаконним та необгрунтованим;
пояснив, що оскаржують рішення першої
інстанції в частині зменшення розміру
пені, в матеріалах справи немає жодного
пояснення чому судом першої інстанції
було проігноровано всі доводи
позивача, а до уваги прийнято лише
доводи відповідача, чим порушено ГПК
України; не погоджуються з тим, що їм не
було завдано збитків; договір був
укладений за рахунок списання
заборгованості перед позивачем; просив
скасувати рішення господарського суду
в частині зменшення пені.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечила апеляційну
скаргу в повному обсязі з підстав
зазначених у відзиві, вважає рішення
господарського суду законним та
обгрунтованим; пояснила, що
підприємство знаходиться у важкому
фінансовому стані; погоджуються з тим,
що свої зобов'язання виконали не в
повному обсязі, однак сплачували
заборгованість по мірі можливості і на
сьогоднішній день з 6 млн.
заборгованість зменшилася до 446 082 грн.;
просила рішення господарського суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Заслухавши пояснення представників
сторін; розглянувши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, відзиву на
апеляційну скаргу; перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, апеляційний
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

29 вересня 2011 року між Публічним
акціонерним товариством "Рівнегаз"
(постачальник) та Комунальним
підприємством "Дубнокомуненергія"
(покупцем) укладено договір на
постачання природного газу № 1 - ТКЕ/11,
згідно пункту 1.1 якого постачальник
зобов'язується передати покупцю
імпортований природний газ (за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на
митну територію України ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"), а покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
газ на умовах даного договору в обсязі
вказаному в розділі 2 цього договору
(а.с.16-22).

Пунктом 1.2. договору передбачено, що
газ, що продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншим споживачам, та
використовуються покупцем на власні
потреби та втрати.

Відповідно до пункту 2.1 та підпункту
2.1.1 договору продавець передає
покупцеві з 01.10.2011 р. по 31.12.2012 р. газ в
об'ємі 2 650,0 тис. куб. м., за наявності
його обсягів. Обсяг газу, що планується
поставити за даним договором у кожному
місяці складає:

у 2011 році: жовтень - 100, листопад - 270,
грудень - 360, ІV кв. - 730 тис. куб. м;

у 2012 році: І кв. - 1050 (січень - 390, лютий - 350,
березень - 310); ІІ кв. - 140 (квітень - 140);
ІV кв. - 730 (жовтень - 100, листопад - 270,
грудень - 360) тис. куб. м.

Згідно пункту 5.1 договору ціна за 1 000
куб. м. природного газу становить 3 382,00
грн., без урахування податку на додану
вартість, збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу, крім того ПДВ - 20%,
всього з ПДВ 4 058,40 грн. (а.с.19).

Пунктом 5.2 договору передбачено, що
ціна, за якою покупець оплачує
постачальнику за 1 000 куб. м. природного
газу, становить 4551,2880 грн. в тому числі
ПДВ - 758, 5480грн, з врахуванням тарифів та
збору.

Згідно пункту 6.1. договору розрахунки
проводяться шляхом поетапної оплати у
такому порядку:

- перша оплата в розмірі 34 % від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу проводиться не пізніше
10 числа місяця поставки;

- подальші оплати проводяться
плановими платежами по 33 % вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу до 20 та 30 (31) числа
місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 10-го
числа місяця наступного за звітним
місяцем поставки (пункт 6.2 договору)
(а.с.20).

Пунктами 7.1, 7.2 договору передбачено, що
за невиконання або неналежне виконання
своїх зобов'язань за даним договором
постачальник та покупець несуть
відповідальність згідно з даним
договором і чинним законодавством
України; за несвоєчасну оплату
спожитого газу у строки, зазначені у
пункті 6.1 даного договору, покупець
сплачує на користь постачальника, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, а
також відшкодовує понесені
постачальником збитки (а.с.20).

Додатковою угодою № 1 від 11.10.2011 р. до
договору постачання природного газу №
1 - ТКЕ/11 від 29.09.2011 р., сторони прийшли до
згоди викласти пункти 5.1-5.2 розділу 5 в
наступній редакції:

"5.1 Ціна за 1000 куб.м природного газу
становить 3 382, 0000 грн.. без урахування
податку на додану вартість, збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того
ПДВ - 0%, всього з ПДВ - 3 382,0000 (три тисячі
триста вісімдесят дві гривні, 00 коп.)
гривні.

5.1.1 Крім того, до ціни газу включається
вартість витрат постачальника на
оплату послуг з транспортування газу
магістральними трубопроводами до
пунктів приймання-передачі в розмірі
24,4000 грн. без ПДВ, крім того ПДВ - 4,8800 грн.

5.1.2 Крім того, до ціни газу включається
тариф постачальника на
транспортування газу розподільними
газопроводами в розмірі 277,9000 грн. без
ПДВ, крім того ПДВ - 55,5800 грн. та тариф
постачальника на постачання
природного газу в розмірі 40,8000 грн. без
ПДВ, крім того ПДВ - 8,1600 грн.

5.1.3.Крім того, відповідно до
законодавства до ціни газу включається
збір до

затвердженого тарифу на природний газ
у вигляді цільової надбавки (2 %) в
розмірі 67,6400 грн. без ПДВ, крім того ПДВ -
0 грн.

5.2. Ціна, за якою покупець оплачує
постачальнику за 1 000 куб.м. природного
газу, становить 3 861,3600 грн. в тому числі
ПДВ - 68,62 грн.

Інші умови договору залишаються
незмінними і сторони підтверджують по
них свої зобов'язання" (а.с. 23).

Додатковою угодою № 2 від 30.12.2011 р. до
договору постачання природного газу №
1 -ТКЕ/11 від 29.09.2011 р. сторони виклали
умови договору від 29.09.2011 р. № 1 -ТКЕ/11 у
новій редакції: назва договору "Договір
на постачання природного газу за
регульованим тарифом" (а.с. 24-43).

Відповідно до 1.1 нової редакції
договору постачальник постачає
природний газ споживачу в обсягах і
порядку, передбачених договором для
забезпечення потреб споживача, а
споживач оплачує постачальнику
вартість газу і наданих послуг у
розмірах, строках, порядку та на умовах,
передбачених договором. Постачальник
передає споживачу імпортований газ за
кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, який
ввезений на митну територію України
Національною акціонерною компанією
"Нафтогаз України". Газ, що продається
за цим договором, використовується
споживачем виключно для виробництва
теплової енергії, яка споживається
бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами,
та використовується споживачем на
власні потреби та втрати.

Згідно пунктів 2.6, 2.7 договору нової
редакції послуги з постачання газу
підтверджуються підписаним сторонами
актом приймання-передачі газу, що
оформлюється за даними вузлів обліку,
визначених у додатку 1 до договору;
постачальник до 5-го числа, наступного
за звітним місяцем, направляє
споживачу два примірники акта
приймання-передачі газу за звітний
місяць, підписані уповноваженим
представником та скріплені печаткою
постачальника.

Пунктом 2.9 договору передбачено, що
акти приймання-передачі газу є
підставою для остаточних розрахунків
споживача з постачальником.

Розрахунки за реалізований
споживачеві газ здійснюються за
цінами, що встановлюються Національною
комісією, яка здійснює державне
регулювання у сфері енергетики. Ціна за
1 000 куб. м природного газу становить 3 509,
0000 (три тисячі п'ятсот дев'ять гривень)
грн. без урахування податку на додану
вартість, збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу, крім того ПДВ - 0 %
(пункт 4.1 договору в новій редакції).

Пунктом 4.4 договору сторони домовились,
що ціна газу, розрахована відповідно до
пунктів 4.1 та 4.2 договору, обов'язковою
для сторін з дати набрання нею
чинності. Визначена на її основі
вартість газу буде застосовуватись
сторонами при складанні актів
приймання-передачі газу та розрахунках
за газ згідно з умовами договору.

Відповідно до пункту 4.6 договору оплата
вартості послуг з постачання газу
здійснюється споживачем авансовими
та/або ціановими платежами із
розрахунку договірного обсягу
постачання газу протягом періоду
оплати відповідно до додатка 2 до
договору у такому порядку: перша оплата
в розмірі 34 (тридцять чотири) відсотки
від вартості запланованих місячних
обсягів постачання газу проводиться не
пізніше 10 числа місяця поставки;
подальші оплати проводяться плановими
платежами по 33 (тридцять три) відсотки
вартості запланованих місячних
обсягів постачання газу до 20 та 30 (31)
числа місяця поставки. У платіжних
дорученнях споживач повинен
обов'язково зазначити номер договору,
дату його підписання, призначення
платежу. У випадку недоплати вартості
послуг з постачання газу за
розрахунковий період споживач
проводить остаточний розрахунок не
пізніше 10-го числа місяця, наступного
за розрахунковим (а.с.27-28).

Згідно підпункту 6.2.2 договору сторони
передбачили, що у разі порушення
споживачем строків оплати,
передбачених розділом 4 договору, з
споживача стягується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

Додатковою угодою № 2-1 від 26.03.2012 р. до
договору на постачання природного газу
за регульованим тарифом № 1-ТКЕ/11 від
29.09.2011 р. сторони прийшли до згоди
викласти перший абзац пункту 4.5
договору в наступній редакції:
"Розрахунковий період за договором
становить один місяць - з 9-00 години
першого дня місяця до 9-00 години першого
дня наступного місяця включно" (а.с. 44).

Додатковою угодою № 2-2 від 25.04.2012 р. до
договору на постачання природного газу
за регульованим тарифом № 1-ТКЕ/11 від
29.09.2011 р. сторони прийшли до згоди
викласти пункт 4.2 договору у наступній
редакції:

"Відповідно до діючого законодавства,
до ціни на природний газ додаються:
збір у вигляді цільової надбавки до
діючого тарифу на природний газ в
розмірі 70,1800 грн. без ПДВ, крім того ПДВ -
0 %.;

тариф на транспортування газу
магістральними трубопроводами в
розмірі 29,5 000 грн. без ПДВ, крім того ПДВ
- 20%.;

тариф на транспортування газу
розподільними трубопроводами в
розмірі 276,1000 грн. без ПДВ, крім того ПДВ
- 20%;

тариф на постачання газу за
регульованим тарифом в розмірі 37,8000
грн. без ПДВ, крім того ПДВ - 20 % ;

податок на додану вартість 68,6800 грн.

Ціна, за якою споживач оплачує
постачальнику за 1 000 куб.м. природного
газу становить 3 991,2600 грн." (а.с.45).

Додатковою угодою № 3 від 02.07.2012 р. до
договору на постачання природного газу
за регульованим тарифом № 1-ТКЕ/11 від
29.09.2011 р. сторони прийшли до згоди
викласти пункт 4.1 та 4.2 договору у
наступній редакції:

"4.1 Розрахунки за реалізований
споживачеві газ здійснюються за
цінами, що встановлюються Національною
комісією, яка здійснює державне
регулювання у сфері енергетики.

Ціна за 1 000 куб.м природного газу
становить 3 509, 0000 (три тисячі п'ятсот
дев'ять гривень) грн. без урахування
податку на додану вартість, збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того
ПДВ - 20 %".

"4.2 Відповідно до діючого
законодавства, до ціни на природний газ
додаються: збір у вигляді цільової
надбавки до діючого тарифу на
природний газ в розмірі 70,1800 грн. без
ПДВ, крім того ПДВ - 20 %.;

тариф на транспортування газу
магістральними трубопроводами в
розмірі 29,5000 грн. без ПДВ, крім того ПДВ-
20%.;

тариф на транспортування газу
розподільними трубопроводами в
розмірі 276,1000 грн. без ПДВ, крім того ПДВ-
20%;

тариф на постачання газу за
регульованим тарифом в розмірі 37,8000
грн. без ПДВ, крім того ПДВ - 20 % ;

податок на додану вартість 784,5160 грн.

Ціна, за якою споживач оплачує
постачальнику за 1 000 куб.м. природного
газу становить 4 707, 0960 грн." (а.с. 46).

Додатковою угодою № 4 від 15.08.2012 р. до
договору на постачання природного газу
за регульованим тарифом № 1-ТКЕ/11 від
29.09.2011 р. сторони домовились про таке:

"Вважати договір № 1-ТКЕ/11 від 29 вересня
2011 року таким, що припинив дію в частині
постачання природного газу з 01 вересня
2012 року" (а.с. 47).

Вказані вище договори та додаткові
угоди до них підписані повноважними
представниками сторін та скріплені їх
печатками.

На виконання умов договору постачання
продавець протягом жовтня 2011 - квітня
2012 року передав, а покупець отримав
природний газ на суму 6 011 959,88 грн., що
підтверджується актами прийому -
передачі, які підписані сторонами у
справі (а.с. 48-54).

Однак, покупець за отриманий газ
розрахувався частково на суму 5 367 100, 06
грн., що вбачається з сальдо та операцій
по підприємству КП "Дубнокомуненергія"
(а.с. 59-63) і борг склав 644 859,82 грн.

Згідно акту звірки взаємних
розрахунків від 31 липня 2012 року
заборгованість КП "Дубнокомуненергія"
перед ПАТ "Рівнегаз" на кінець липня 2012
року становила 644 859,82 грн. (а.с. 55-58).

24.10.2012 р. між Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (новий
кредитор) та Публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації "Рівнегаз" (первісний
кредитор) укладено договір № 14/6060/12 про
відступлення права вимоги (а.с. 10-11).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2. договору
відступлення права вимоги, первісний
кредитор передає, а новий кредитор,
приймає на себе право вимоги до
боржника первісного кредитора КП
"Дубнокомуненергія", за договором на
постачання природного газу № 1-ТКЕ/11
від 29.09.2011 р. у сумі 644 859,82 грн. Крім
передачі права вимоги оплати спожитого
природного газу за зобов'язанням,
зазначеним в пункті 1.1 договору, до
нового кредитора переходять права
вимоги стягнення всіх штрафних
санкцій, інфляційних втрат та
відсотків, пов'язаних з невиконанням
або неналежним виконанням боржником
своїх зобов'язань за зазначеним вище
договором.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що
право вимоги вважається переданим
після фактичної передачі документів,
зазначених в пункті 2.1 цього договору.
Передача документів оформлюється
актом приймання-передачі з зазначенням
переліку переданих документів.

Згідно акту приймання-передачі
документів від 24.10.2012 р. Публічне
акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Рівнегаз" (первісний кредитор)
передало, а Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (новий
кредитор) прийняло слідуючі документи:

1. Договір на постачання природного
газу № 1-ТКЕ/11 від 29 вересня 2011 року,
укладений між ПАТ "Рівнегаз" та КП
"Дубнокомуненергія" на 23 арк.

2. Акт прийому-передачі природного газу
№ 1 -ТКЕБ від 31 жовтня 2011 року на 1 арк.;

Акт прийому-передачі природного газу №
1-ТКЕ/11 від 30 листопада 2011 року на 1 арк.;

Акт прийому-передачі природного газу №
1-ТКЕ/11 від 31 грудня 2011 року на 1 арк.;

Акт прийому-передачі природного газу №
1-ТКЕ/11 від 31 січня 2012 року на 1 арк.;

Акт прийому-передачі природного газу №
1-ТКЕ/11 від 29 лютого 2012 року на 1 арк.;

Акт прийому-передачі природного газу №
1-ТКЕ/11 від 31 березня 2012 року на 1 арк.;

Акт прийому-передачі природного газу №
1-ТКЕ/11 від 30 квітня 2012 року на 1 арк.

3. Сальдо та операції по підприємству -
по 1 прим.;

4. Виписки банку;

5. Акт звіряння розрахунків станом на
01.08.2012р. (оригінал);

6. Довідка про місцезнаходження
Первісного кредитора № 236645 від 15.10.2012 р.
(копія);

7. Довідка про місцезнаходження
Боржника № 236631 від 15.10.2012 р. (оригінал)
(а.с. 12).

Відповідно до статті 512 Цивільного
кодексу України (далі ЦК України)
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 статті 513 ЦК України
передбачено, що правочин щодо заміни
кредитора у зобов'язанні вчиняється у
такій самій формі, що і правочин, на
підставі якого виникло зобов'язання,
право вимоги за яким передається
новому кредиторові.

Згідно статті 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

29.10.2012 р., на виконання пункту 2.3
договору про відступлення права вимоги
та статті 516 ЦК України ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Рівнегаз" повідомило КП
"Дубнокомуненергія" про відступлення
права вимоги рекомендованим листом
(а.с.13-15).

Як вбачається з розрахунку позивача та
сальдо та операції по підприємству (а.с.
64-65), після заміни кредитора у
зобов'язанні, відповідач частково
виконав свої зобов'язання на суму 242
444,61 грн., і борг склав 402 415,21 грн. (а.с.6-9).

Дана сума боргу та розрахунки позивача
не заперечувалися відповідачем ні у
відзивах на позовну заяву та
апеляційну скаргу, ні у судовому
засіданні.

Таким чином, сума основного боргу
відповідача перед позивачем згідно
договору постачання та договору про
відступлення права вимоги, згідно
розрахунку позивача становить 402 415,21
грн. (644 859,82 - 242 444,61 = 402 415,21 грн.)

Відповідно до частини 1 статті 173
Господарського кодексу України (далі
ГК України) господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи управлінсько -
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші, надати
інформацію тощо), або утриматися від
певних дій, а інший суб'єкт (управнена
сторона, у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Частиною 2 пункту 1 статті 175 ГК України
передбачено, що майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною 1 статті 193 ГК України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться; до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК
України.

Частинами 1,2 статті 712 ЦК України
передбачено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Таким чином, сума основного боргу
відповідача перед позивачем за
поставлений природний газ, що
становить 402 415,21 грн., доведена
матеріалами справи, не заперечується
відповідачем і підлягає до стягнення.

Судом першої інстанції правомірно
задоволено позовні вимоги в цій
частині.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України
передбачено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно частин 1,3 статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частинами 2,3 статті 551 ЦК України
передбачено, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства; розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі; сторони
можуть домовитися про зменшення
розміру неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом; розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до частини 4 статті 231 ГК
України у разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно пункту 6.1 договору на постачання
природного газу за регульованим
тарифом № 1 -ТКЕ/11 від 29.09.2011 р. за
невиконання або неналежне виконання
своїх зобов'язань за договором сторони
несуть відповідальність згідно з
договором і чинним законодавством
України (а.с.30).

Як уже зазначалося, пунктом 6.2.2
договору сторони передбачили, що у разі
порушення споживачем строків оплати,
передбачених розділом 4 договору, з
споживача стягується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

Як вбачається із розрахунку
заборгованості, поданого позивачем, у
зв'язку із неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором № 1 -ТКЕ/11 від 29.09.2011 р. в
частині своєчасної оплати вартості
поставленого позивачем газу, останнім
нараховано відповідачу пеню в розмірі
16 698,62 грн. За період з 20.08.2012 р. по 10.10.2012
р. на суму боргу 412 217, 26 грн. нараховано 8
784,96 грн. пені; за період з 20.08.2012 р. по
10.11.2012 р. на зобов'язання за квітень 2012 р.
в сумі 232 642, 56 грн. нараховано 7 913,66 грн.
пені. Всього: 16 698,62 грн. (а.с. 6-9).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що вказані розрахунки, ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
відповідають вищезазначеним приписам
законодавства, умовам договору, є
вірними та визнані відповідачем.

Однак, відповідач, у відзиві на позовну
заяву посилаючись на важкий фінансовий
стан підприємства, невідповідність
затвердженого тарифу на теплову
енергію її собівартості, а також
неналежне виконання споживачами
теплової енергії своїх грошових
зобов'язань перед Комунальним
підприємством "Дубнокомуненергія",
просив зменшити пеню, зазначивши, що
збитки підприємства за 9 місяців 2013
року складають 2 496 692, 29 грн. і стягнення
боргу у повному обсязі призведе до ще
більших фінансових труднощів
підприємства, подальшого збільшення
заборгованості по основних платежах,
зростання боргів перед водо-,
енергопостачальними організаціями,
невиплати заробітної плати (а.с. 77-81).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
83 ГПК України господарський суд
приймаючи рішення має право зменшувати
у виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у
разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу; якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 ЦК України
передбачено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно пункту 2.4 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням
господарського суду (частина третя
статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК
України, пункт 3 статті 83 ГПК). У
вирішенні пов'язаних з цим питань
господарському суду слід враховувати
викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17
пункту 3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (з подальшими
змінами), а також в абзацах першому -
четвертому пункту 9 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу XII Господарського
процесуального кодексу України" (з
подальшими змінами).

Підпунктом 3.17.4 пункту 3.17 пункту 3
постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18
передбачено, що вирішуючи, в тому числі
й з власної ініціативи, питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. Крім
того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України. Якщо
відповідні санкції застосовуються не у
зв'язку з порушенням зобов'язання, а з
інших передбачених законом підстав
(наприклад, за порушення вимог
конкурентного законодавства), їх
розмір не може бути зменшено судом.

На підтвердження тяжкого фінансового
стану підприємства відповідач подав до
суду інформацію про фінансові
результати і дебіторську та
кредиторську заборгованість
підприємства КП "Дубнокомуненергія"
(а.с. 136-138), збиткові звіти про фінансові
результати за 9 місяців 2013 року та за 2013
рік та баланс, а також інформацію
(довідку) про наявну заборгованість
Комунального підприємства
"Дубнокомуненергія" станом на 23.12.2013 р.
(а.с. 80-81,139-140).

Відповідно до довідки Комунального
підприємства "Дубнокомуненергія"
Дубенської міської ради, станом на 23
грудня 2013 року ним не сплачено податки
до бюджету на суму 81 222, 85;
електроенергія 54 697, 20; водопостачання 41
397, 00; інші поточні зобов'язання 210 000, 00
(тверде паливо).

Крім того, згідно Статуту Комунального
підприємства "Дубнокомуненергія",
метою діяльності відповідача серед
іншого є забезпечення належної
експлуатації об'єктів теплового
господарства, що належать до
територіальної громади міста, а
предметом діяльності - виробництво та
постачання теплової енергії
споживачам, в тому числі населенню,
підприємство засноване на комунальній
власності територіальної громади
міста (а.с. 84-102).

Позивачем же на підтвердження своїх
заперечень щодо зменшення суми пені, не
подано суду доказів щодо його
майнового стану чи щодо завдання
збитків.

Враховуючи причини, що зумовили
виникнення у відповідача
заборгованості, часткове виконання
зобов'язання по оплаті заборгованості
відповідачем, а не ухилення від її
сплати, перебування підприємства у
тяжкому майновому стані та значною
несплатою заборгованості населенням,
бюджетними та іншими організаціями за
послуги теплопостачання, що як
наслідок призвело, до неможливості в
повному обсязі розрахуватися за
природний газ та того, що законом
передбачено право судді зменшувати
розмір неустойки (штрафу, пені), колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо задоволення
клопотання про зменшення нарахованої 16
698,62 грн. пені на 50 %, тобто до 8 349,31 грн. та
відмови у стягненні 8 349,31 грн.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України
боржник який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" на суму основного
боргу, з урахуванням часткових проплат
відповідача, нараховано 3% річних в
розмірі 24 526,56 грн. та інфляційні втрати
в розмірі 2 442,46 грн. за період з жовтня
2011 року по квітень 2012 року (а.с.6-9).

Заявлений до стягнення розмір трьох
процентів річних та інфляційних втрат
є вірним, відповідає вимогам чинного
законодавства, не суперечить умовам
договору, відповідачем визнаний та
відповідно правомірно стягнутий судом
першої інстанції в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд встановлює
наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення,
а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу;
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно частини 1 статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

За наведених обставин, колегія суддів
апеляційного господарського суду
приходить до висновку, що судом першої
інстанції правомірно прийнято рішення
про часткове задоволення позовних
вимог позивача, які підтверджуються
встановленими матеріалами справи та
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини.

Доводи апелянта щодо того, що
оскаржуване рішення суду першої
інстанції прийнято з порушенням норм
матеріального права, без дослідження
усіх істотних обставин справи, а також
що судом жодним чином не вмотивовано та
не доведено в чому полягає
винятковість обставин у даній справі,
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки вони спростовуються
матеріалами справи та вищевикладеним.

Рішення суду першої інстанції прийнято
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права та повним
дослідженням усіх обставин справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
103 ГПК України апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право залишити рішення
місцевого господарського суду без
змін, а скаргу - без задоволення.

Апеляційний господарський суд залишає
рішення місцевого господарського суду
без змін, а скаргу - без задоволення,
якщо рішення є законним та
обґрунтованим .

За таких обставин, підстав для
скасування рішення не вбачається.

Апеляційна скарга до задоволення не
підлягає.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Рівненської області від 24.12.2013 р. у
справі № 918/1875/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу позивача -
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуюча суддя
Л.М. Сініцина

Судді
А.В. Гудак

Г.Є. Олексюк