ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.01.2014
Справа № 905/8270/13

Господарський суд Донецької області у
складі судді Левшиної Я.О., при
секретарі судового засідання Гудковій
К.І., розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовною заявою: Товариства з
обмеженою відповідальністю
«УТН-Центр», м. Київ

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Донецьк

про: повернення безпідставно набутих
грошових коштів у розмірі 5500,00грн.

За участю уповноважених представників
:

від позивача: Кальонов Є.А. (за
довіреністю № 13 від 24.12.2013р.);

від відповідача: ОСОБА_1 (паспорт
НОМЕР_3, виданий Ворошиловським РВ УМВС
України у м. Донецьку 30.04.2004р.).

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «УТН-Центр», м. Київ
звернулось до Господарського суду
Донецької області із позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Донецьк про повернення безпідставно
набутих грошових коштів у розмірі
5500,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідачем не
виконані зобов'язання за договором №
160-10/У від 20.10.2010р. про надання послуг, що
є підставою для повернення
безпідставно набутих грошових коштів у
розмірі 5500,00грн.

На підтвердження вказаних обставин
позивач надав: правоустановчі
документи; договір № 160-10/У від 20.10.2010р.;
платіжне доручення № 185 від 09.11.2010р.;
рішення господарського суд Донецької
області № 5006/18/93пд/2012 від 09.01.2013р.;
постанову Донецького апеляційного
господарського суду № 5006/18/93пд/2012 від
20.03.2013р.; постанову Вищого
господарського суду України №
5006/18/93пд/2012 від 03.07.2013р. Також, позивачем
була надана заява про забезпечення
позову б/н від 22.11.2013р. з додатками

Під час розгляду справи позивачем були
надані додаткові документи для
долучення до матеріалів справи, а саме:
довідка за підписом директора про
наявність грошових зобов'язань
відповідача відносно стягуваної
заборгованості; акт звірки взаємних
розрахунків станом на 10.12.2013р. та докази
його надіслання на адресу відповідача;
відомості щодо відсутності на розгляді
у іншого судді даних позовних вимог;
відомості щодо відсутності відносно
відповідача провадження по справі про
банкрутство.

Відповідач надав відзив на позовну
заяву б/н б/д, у якому проти задоволення
позовних вимог та клопотання позивача
про забезпечення позову заперечував,
посилаючись на те, що умови договору
відповідачем не були вчасно виконані
внаслідок бездіяльності позивача, та,
оскільки, відповідачем виконувались
певні дії, вимоги позивача про
повернення безпідставно набутих
грошових коштів у розмірі 5500,00грн. є
необґрунтованими. В обґрунтування
своєї позиції надав суду: висновок
Головного управляння містобудування і
архітектури № 01/7-2258 від 20.07.2011р.;
перелік обмеження (обтяжень) прав на
земельну ділянку та наявні земельні
сервітути № 05-6-36 від 25.01.2012р.; рішення
Донецької міської ради про передачу
земельної ділянки; лист погодження
проекту рішення Донецької міської
ради; лист № 607/3 від 10.10.2012р.

24.01.2014р. від відповідача надійшли
додаткові пояснення до відзиву б/н б/д,
у яких зазначив, що ним були виконані
певні послуги на виконання умов
договору № 160-10/У від 20.10.2010р., які були
прийняті позивачем. Також надано:
клопотання про надання земельної
ділянки; лист № 38 від 02.08.2012р.; лист № 361/3
від 02.08.2012р.; фіскальний чек № 5828 від
02.08.2012р.; лист № 18 від 01.03.2013р.;
фіскальний чек № 2995 від 04.03.2013р.

27.01.2014р. від позивача надійшли
пояснення б/н від 27.01.2014р., у яких
останній позовні вимоги підтримав у
повному обсягу, та, посилаючись на ч. 1
ст. 1212 Цивільного кодексу України,
просив стягнути з відповідача
безпідставно набуте майно у розмірі
5500,00грн.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

20.10.2010р. між позивачем (замовник) та
відповідачем (виконавець) був
укладений договір № 160-10/У (далі -
договір) (а.с. 17-20), згідно з п. 1.1. якого
виконавець зобов'язався за рахунок
замовника в порядку та на умовах
визначених договором, надати замовнику
послуги по підготовці до підписання,
оформленню і державній реєстрації
договору оренди земельної ділянки,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1

Строк виконання робіт становить 60
календарних днів з моменту отримання
Виконавцем оплати у відповідності з п.
2.2 договору (п. 3.4 договору).

Згідно з п. 2.2 договору оплата вартості
послуг підлягає перерахуванню
замовником на поточний банківський
рахунок виконавця у наступному
порядку:

- перший платіж у розмірі 5500,00 грн.
замовник виплачує виконавцю впродовж 5
банківських днів з моменту підписання
договору;

- другий платіж у розмірі 5500,00 грн.
замовник виплачує виконавцю впродовж 20
банківських днів з моменту винесення
рішення про передачу в оренду ТОВ
„УТН-Центр" земельної ділянки,
розташованої за адресою АДРЕСА_1

09.11.2010р. на виконання умов договору
позивачем на розрахунковий рахунок
відповідача було здійснено перший
платіж в розмірі 5500,00грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 185 від 09.11.2010р. (а.с. 21).

Додатковою угодою № 1 від 25.10.2011 р.
сторони продовжили строк виконання
робіт до 01.03.2012 р.

Факт надання послуг виконавцем за
договором підтверджується актами
наданих послуг, підписаними сторонами.
До актів наданих послуг виконавець
повинен надати оригінали договорів
визначених у п. 1.1., оформлені у
відповідності з вимогами дійсного
законодавства України на Товариство з
обмеженою відповідальністю
«УТН-Центр» (п. 1.1 договору).

У п. 3.3 договору сторони передбачили, що
виконавець після виконаних послуг
зобов'язаний надати замовнику для
підписання акт наданих послуг.

Фактично у строк до 01.03.2012р.
відповідачем не був наданий замовнику
для підписання акт наданих послуг, тому
позивач звернувся до господарського
суду Донецької області із позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Донецьк про розірвання договору №160
-10/У від 20.10.2010р.

Рішенням господарського суд Донецької
області від 09.01.2013р. по справі №
5006/18/93пд/2012 у позовних вимогах
Товариства з обмеженою
відповідальністю «УТН-Центр», м.Київ до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Донецьк про розірвання договору №160
-10/У від 20.10.2010р. було відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 20.03.2013р. по
справі № 5006/18/93пд/2012, рішення
господарського суду Донецької області
від 09.01.2013 року у справі №5006/18/93пд/2012
скасовано, прийнято нове рішення, яким
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «УТН-Центр» про
розірвання договору №160-10/У від 20.10.2011р.
задоволено та розірвано договір №160-10/У
від 20.10.2011р., яка постановою Вищого
господарського суду України №
5006/18/93пд/2012 від 03.07.2013р. залишена без
змін

У зв'язку з тим, що відповідач свої
зобов'язання з надання послуг по
підготовці до підписання, оформленню і
державній реєстрації договору оренди
земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 всупереч вимогам
договору та закону не виконав, позивач
звернувся до господарського суду
Донецької області з розглядуваним
позовом.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України,
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим ( ст.43 Господарського
процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи,
сутність розглядуваного спору полягає
у поверненні позивачу безпідставно
набутих грошових коштів у розмірі
5500,00грн.

Враховуючи статус сторін, характер
правовідносин між учасниками договору,
останні (правовідносини) регулюються
насамперед відповідними положеннями
Господарського і Цивільного кодексів
України.

Проаналізувавши положення укладеного
між сторонами договору № 160-10/У від
20.10.2010р. суд дійшов висновку, що виниклі
на його підставі правовідносини
регламентуються нормами глави 63
Цивільного кодексу України, який
визначає загальні положення про
надання послуг.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського
кодексу України відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями, громадянами в усіх
сферах господарської діяльності,
виконуються на підставі договорів.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу
України договором про надання послуг
одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного
кодексу України, якщо договором
передбачено надання послуг за оплату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193
Господарського кодексу України та ст.
525 Цивільного кодексу України
встановлюють загальне правило щодо
заборони односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов, що кореспондується із
вимогами ст. 629 Цивільного кодексу
України відносно обов'язковості
договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач свої зобов'язання за договором
виконав належним чином, перерахувавши
грошові кошти у розмірі 5500,00грн.
відповідно до умов п. 2.2. договору, проте
відповідачем були порушені істотні
умови договору № 160-10/У від 20.10.2010р. щодо
виконання передбачених умовами
договору послуг у визначений договором
та додатковою угодою строк, що також
було встановлено Донецьким
апеляційним господарським судом та
Вищим господарським судом України під
час розгляду справи № 5006/18/93пд/2012 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «УТН-Центр» до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
розірвання договору №160-10/У від 20.10.2011р.,
та така позиція викладена у
відповідних постановах.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України
встановлено, що особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї статті застосовуються
до вимог про: повернення виконаного за
недійсним правочином; витребування
майна власником із чужого незаконного
володіння; повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні;
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов'язання з
безпідставного збагачення необхідна
наявність наступних умов: 1) збільшення
майна у однієї особи (вона набуває нові
цінності, збільшує кількість та
вартість належного їй майна або
зберігає майно, яке неминуче мало б
вибути із її володіння); 2) втрата майна
іншою особою, тобто збільшення або
збереження майна у особи є наслідком
втрати або недоотримання цього майна
іншою особою; 3) причинний зв'язок між
збільшенням майна в однієї особи і
відповідною втратою майна іншою
особою; 4) відсутність достатньої
правової підстав для збільшення майна
в однієї особи за рахунок іншої особи,
тобто, обов'язковою умовою є збільшення
майна однієї сторони (набувачем), з
одночасним зменшенням його у іншої
сторони (потерпілого), а також
відсутність правової підстави
(юридичного факту) для збагачення.
Відсутність правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином, тобто мала місце
помилка, обман, випадковість або інші
підстави набуття або збереження майна,
які не можна віднести до підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків, передбачених нормами ст. 11
Цивільного кодексу України. До
відсутності правової підстави стаття
1212 Цивільного кодексу України
відносить також і ситуацію, коли
підстава, на якій було набуте або
збережене майно, на момент набуття або
збереження існувала, але згодом
відпала. Наприклад, коли правочин, на
підставі якого передавалася річ,
згодом був визнаний недійсним тощо.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони 20.10.2010р. уклали договір № 160-10/У,
згідно умов якого в порядку та на
умовах визначених договором
відповідач зобов'язався за оплату за
рахунок позивача, надати послуги по
підготовці до підписання, оформленню і
державній реєстрації договору оренди
земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ст.35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Частиною 1 статті 111-28 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що рішення Верховного
Суду України, прийняте за наслідками
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Так, постановою Верховного Суду
України №6-88цс13 від 02.10.2013 року
встановлено, що у разі виникнення спору
стосовно набуття майна або його
збереження без достатніх правових
підстав договірний характер спірних
правовідносин виключає можливість
застосування до них судом положень
частини першої статті 1212 Цивільного
кодексу України, у тому числі й щодо
зобов'язання повернути майно позивачу.

Таким чином, між сторонами існували
господарські зобов'язальні
правовідносини з надання послуг і за
надання яких позивач перерахував
відповідачу грошові кошти, вказавши як
підставу їх перерахування укладений
між сторонами договір. Нормами
цивільного та господарського права
України в розділі «зобов'язальне
право» визначено, що зобов'язання
припиняється тільки у випадку їх
належного виконання. Тобто, якщо
сторона, яка здійснила будь-які дії на
виконання своїх договірних
зобов'язань, вважає, що інша сторона
неналежним чином виконала свої
договірні зобов'язання (в тому числі, по
неналежному оформленню будь-яких
документів, що мають відношення до
договору), вона має право звернутися до
суду по захист своїх порушених прав та
інтересів у порядку, визначеному в
главі 51 Цивільного кодексу України та
розділу 5 Господарського кодексу
України із застосуванням наслідків
порушення винною стороною її
договірного зобов'язання.

Крім того, суд зазначає, що договір №
160-10/У від 20.10.2010р., було розірвано, а не
визнано недійсним за рішенням суду,
тобто у суду не має підстав для
застосування ст. 1212 Цивільного кодексу
України.

З урахуванням наведених вище висновків
суду та положень діючого законодавства
позовні вимоги про стягнення з
відповідача безпідставно набутих
грошових коштів у розмірі 5500,00грн. не
підлягають задоволенню.

Щодо клопотання позивача про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на грошові кошти відповідача в
розмірі суми позову, суд зазначає
наступне:

Зважаючи на викладені вище висновки
відносно обґрунтованості заявлених
позовних вимог та враховуючи ненадання
позивачем доказів на обґрунтування
припущення про ймовірність
ускладнення або унеможливлення
виконання рішення у розуміння ст. 66
Господарського процесуального кодексу
України суд відмовляє у задоволення
заяви позивача від 22.11.2013р. (а.с. 8-9) про
вжиття заходів до забезпечення позову.

Судові витрати у відповідності до
вимог ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 11, 525, 526, 629, 901, 903, 1212 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 67, 193
Господарського кодексу України, ст.ст.
33, 34, 35, 43, 44, 49, 66, 67, ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «УТН-Центр», м. Київ
() до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Донецьк (ІНН
НОМЕР_2) про повернення безпідставно
набутих грошових коштів у розмірі
5500,00грн. відмовити.

2. Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 27.01.2014р.
проголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Повний текст рішення складено та
підписано 31.01.2014р.

Суддя
Я.О. Левшина

Вх: 37650/13

387-59-08

надруковано 3 прим.:

1 - ГСДО,

1 - позивачу ,

1 - відповідачу