ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2014 р.
Справа №917/2551/13

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нова пошта", вул.
Фрунзе, 57,Полтава,Полтавська
область,36039

про стягнення грошових коштів в сумі 14
476 грн.

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: відсутні

від відповідачів: Лісіченко О.В., дов.
б/н від 14.01.14р.

В судовому засіданні 06.02.2014 року суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення у відповідності до ст.
85 ГПК України та повідомив про дату
виготовлення повного рішення.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення 14 476 гривень -
вартість втраченого вантажу
відповідно до товарно-транспортної
накладної №5373 від 19.12.2012 року.

Позивач повноважного представника в
судове засідання не направив. 13.01.2014
року до суду від позивача надійшло
письмове клопотання, в якому позивач
просив суд розглянути дану справу за
його відсутності та відсутності
представника позивача, у зв'язку із
віддаленістю позивача та неможливістю
приймати участь у судових засіданнях.
Позовні вимоги в своєму клопотанні
позивач підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував з мотивів,
викладених у відзиві на позовну заяву.
У своєму відзиві відповідач, зокрема,
пояснив, що при складанні
товарно-транспортної накладної
№5373 від 19.12.2012 року позивач
погодився з умовами разового договору
та засвідчив, що знайомий з умовами
надання послуг ТОВ "Нова Пошта". Вантаж
по даній накладній відправник передав
для відправлення в упакованому
вигляді. Жодної інформації про вміст
коробок відправником надано не було.
Опис вмісту коробок відправником також
не надавався. Так, згідно п.3 публічної
оферти: відправник повинен запакувати
відправлення для його збереження при
транспортуванні або
розвантажувально-завантажувальних
роботах, а також скріпити печаткою,
фірмовою клеєною стрічкою або пломбою,
щоб виключити доступ до відправлення.
Виконавець не несе відповідальності за
пошкодження відправлення, якщо його
пакування відсутнє або не забезпечує
його цілісність. Відправник несе
відповідальність за вміст
відправлення. Позивач передав вантаж
відповідачу вже у запакованому
вигляді. Вміст вантажу відповідач не
перевіряв, оскільки такий обов'язок не
передбачений ні для перевізника ні для
відправника. Відповідач вантаж
доставив у смт. Оржиця вчасно, але
отримувач, зазначений в
товарно-транспортній накладній, не
звернувся до ТОВ "Нова Пошта" для
отримання вантажу. Тому позивач
звернувся до відповідача з заявою на
переадресацію йому вантажу. При
розкритті упаковки вантажу отримувач
виявив, що в коробках знаходиться
картопля замість комплектуючих. Стан
упаковки - картонне пакування; дві
коробки, а всередині картопля. Одна
коробка розірвана, одна ціла.
Відповідач також посилається на те, що
ознаки відкриття вантажу має лише одна
з двох коробок, а вантаж - картопля,
знаходиться в обох коробках. Тому, за
твердженням відповідача, стан вантажу
не змінювався та доставлено саме той
вантаж, який і відправлявся.

Також від відповідача 20.01.2014 року до
суду надійшла заява про застосування
позовної давності, оскільки лист №606
від 11.02.2013р. про відмову у задоволенні
претензії, яку отримав відповідач
18.01.2013р. від ФОП ОСОБА_1 з вимогою
компенсації за втрачений вантаж,
позивач отримав у лютому 2013 року. А до
суду з позовом позивач звернувся 17.12. 2013
року, тобто з пропуском піврічного
строку на подання позову,
передбаченого ст. ч.4 ст. 315
Господарського кодексу України, а тому
відповідач просить суд на підставі ст.
267 ЦК України відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог.

04.02.2014 року до суду надійшли письмові
пояснення від позивача, в яких позивач
заперечує проти доводів відповідача та
зазначає, що факт пошкодження саме
двох ввірених для перевезення коробок
підтверджується Актом
приймання-передачі від 18 січня 2013 року,
який був складений в присутності
представника ТОВ "Нова Пошта",
підписаний ним та скріплений печаткою.
В графі «Кількість пошкодженого
вантажу» вищезазначеного Акту
приймання-передачі від 18 січня 2013 року,
зазначено, що кількість пошкодженого
вантажу « 2 з 2-х». Щодо тверджень
відповідача про пропуск строку
позовної давності позивач вважає, що
оскільки дотримання претензійного
порядку не є обов'язковим, то у
вирішенні питання про початок перебігу
строку позовної давності в розумінні
цієї норми ГК України слід виходити з
того, що такий перебіг починається
після закінчення строку пред'явлення
претензії і строку її розгляду (ч.2, 3
ст.315 ГК України), незалежно від того, чи
пред'являлася відповідна претензія до
перевізника, оскільки саме такої думки
дотримується ВГСУ у постанові
Пленуму ВГСУ № 10 «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів» від 29 травня 2013 року.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши подані
сторонами докази, суд встановив:

ФОП ОСОБА_1 (позивач) згідно товарно -
транспортної накладної № 5373 від
19.12.2012 р. зі складу № 1 ТОВ "Нова Пошта" в
м Чернівці відправив вантаж
(комплектуючи) до складу № 1 в смт
Оржиця. Оголошена вартість вантажу
була задекларована відправником у
розмірі 14 476 грн.

17 січня 2013 р. вищезазначений вантаж,
відповідно товарно-транспортної
накладної № 1334 від 17.01.2013 p., було
повернуто до пункту відправлення у м.
Чернівці Склад НП №1 по вул. Руській,
234г, оскільки одержувач вантажу не
з'явився за ним у пункті призначення -
Склад НП №1 по вул. Леніна, 15 у смт.
Оржиця Оржицького району Полтавської
області.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що під час відкриття
зазначених коробок, в присутності
представників ТОВ «Нова Пошта»
виявилось, що ввірений для перевезення
вантаж відсутній, а замість нього в
коробках знаходься картопля.
Вищезазначене підтверджується
складеними в присутності
представників ТОВ «Нова Пошта» бланком
огляду вантажу/відмови від вантажу від
18.01.2013 р. та актом приймання - передачі
від 18.01.2013 року про відмову в отриманні
вантажу № 10156030.

18 січня 2013 року позивач звернувся із
письмовою претензією до ТОВ «Нова
Пошта», на яку у лютому 2013 року було
отримано відповідь ТОВ «Нова Пошта»
про відмову у відшкодуванні збитків.

Таким чином позивач з посиланням на
ст.ст. 174,193, 224-225, 307 -308,314 ГК України
просить суд стягнути з відповідача
вартість втраченого вантажу в розмірі
14476 грн.

При вирішенні спору суд виходить з
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 509, ст. 11
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

За приписами ст. 526 ЦК України та ст.
193 ГК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться.

Матеріали справи свідчать, що між
сторони виникли правовідносини з
договору перевезення вантажу.

Вимогами ст. 909 Цивільного кодексу
України, які кореспондуються з
вимогами ст.307 ГК України встановлено,
що за договором перевезення вантажу
одна сторона (перевізник) зобов
"язується доставити довірений їй
другою стороною (відправником) вантаж
до пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов "язується сплатити за
перевезення вантажу встановлену плату.
Договір перевезення вантажу
укладається у письмовій формі.
Укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складенням
транспортної накладної (коносамента
або іншого документа, встановленого
транспортними кодексами (статутами).
Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору перевезення вантажу.

Відповідно до ч.1 ст. 181
Господарського кодексу України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками.

Перевезення вантажу (комплектуючих)
здійснювалось по товарно-транспортній
накладній № 5373 від 19.12.2012 р. (арк.
справи 11).

Згідно зі ст. 614 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її
вини/умислу або необережності/, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Як встановлено судом, позивачем було
передано відповідачу вантаж
(комплектуючи) для перевезення,
оголошеною вартістю 14476 грн., вид
пакування - 2 коробки. Вантаж було
прийнято відповідачем до перевезення
без зауважень щодо цілісності
пакування.

Після повернення вантажу до
пункту відправлення позивачем та
представником відповідача було
оглянуто вантаж та виявлено
пошкодження упаковки, вантаж,
зазначений у товарно-транспортній
накладній № 5373 від 19.12.2012 р.,
відсутній, натомість в коробках наявна
картопля, про що складено бланк огляду
вантажу від 18.09.2013 року ( арк. справи 13).
Позивач відмовився від отримання
вантажу, що повернувся.

Згідно ст. 224 Господарського
кодексу України учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушені. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також
неодержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або правил
здійснення господарської діяльності
другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються, зокрема:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково витрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною;
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною.

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: 1) протиправної
поведінки боржника; 2) наявність
збитків; 3) безпосереднього причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
боржника та настанням збитків; 4) вини
боржника.

У відповідності до ст.ст. 33, 35 ГПК
України позивач повинен довести ті
обставини, на які він посилається як на
підставу своїх вимог, довести факт
спричинення збитків, обґрунтувати
розмір понесених збитків, вказати на
причинно-наслідковий зв'язок між ними
та наявність вини.

За змістом ст. 917 ЦК України
перевізник зобов'язаний надати
транспортні засоби під завантаження у
строк, встановлений договором.
Відправник вантажу має право
відмовитися від наданого
транспортного засобу, якщо він є
непридатним для перевезення цього
вантажу. Відправник повинен пред'явити
у встановлений строк вантаж, який
підлягає перевезенню, в належній
тарі та (або) упаковці; вантаж має бути
також замаркований відповідно до
встановлених вимог. Перевізник має
право відмовитися від прийняття
вантажу, що поданий у тарі та (або)
упаковці, які не відповідають
встановленим вимогам, а також у разі
відсутності або неналежного
маркування вантажу.

З огляду на приписи статті 52 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
та зважаючи на те, що вантаж оголошеної
вартості був прийнятий працівниками
відповідача з оформленням належним
чином товарно-транспортної накладної,
подальша відповідальність за
перевезення цього вантажу
покладається на відповідача.

Статтею 924 ЦК України передбачено,
що перевізник відповідає за збереження
вантажу, багажу, пошти з моменту
прийняття їх до перевезення та до
видачі одержувачеві, якщо не доведе, що
втрата, нестача, псування або
пошкодження вантажу, багажу, пошти
сталися внаслідок обставин, яким
перевізник не міг запобігти та
усунення яких від нього не залежало.
Перевізник відповідає за втрату,
нестачу, псування або пошкодження
прийнятих до перевезення вантажу,
багажу, пошти у розмірі фактичної
шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з
його вини.

За ч. 2 ст. 308 ГК України
відповідальність перевізника за
збереження вантажу виникає з моменту
прийняття вантажу до перевезення та за
ч. 3 ст. 314 ГК України у відповідному
розмірі.

За приписами ч.3 ст. 314 ГК України за
шкоду, заподіяну при перевезенні
вантажу, перевізник відповідає:

- у разі втрати або нестачі вантажу - в
розмірі вартості вантажу, який
втрачено або якого не вистачає;

- у разі пошкодження вантажу - в розмірі
суми, на яку зменшилася його вартість;

- у разі втрати вантажу, зданого до
перевезення з оголошенням його
цінності, - у розмірі оголошеної
цінності, якщо не буде доведено, що вона
є нижчою від дійсної вартості вантажу.

З акту приймання передачі від 18.01.2013
року вбачається, що стан упаковки -
картонне пакування, дві коробки, одна
коробка розірвана, одна ціла; стан
вантажу - в коробках картопля замість
комплектуючих; кількість пошкодженого
вантажу - 2 з 2-х (арк. справи 14).

У п. 6 Умов надання послуг ТОВ "Нова
Пошта", які є невід'ємною частиною
Разового договору, встановлено, що у
разі втрати або пошкодження
відправлення, з вини виконавця,
виконавець повертає відправнику або
одержувачу суму, що дорівнює
оголошеній вартості, яка задекларована
у товарно - транспортній накладній, при
наявності цієї товарно - транспортної
накладної, та вартість послуг, що була
сплачена відправником ( у разі сплати),
але не більше фактичної вартості
відправлення.

Отже, оскільки вантаж було прийнято
відповідачем без зауважень щодо
цілісності пакування чи пошкодження
вантажу, повернуто дві пошкоджені
коробки з двох, відповідач взяв на
себе відповідальність за збереженість
вантажу, цілісність та збереження
якого не забезпечив, як наслідок, на
нього покладається обов'язок
відшкодувати завдані цим позивачу
збитки у відповідності до ст. 924 ЦК
України, ст.ст. 224,225, 308,314 ГК України.

Однак, статтею 315. ГК України
передбачено, що до пред'явлення
перевізникові позову, що випливає з
договору перевезення вантажу, можливим
є пред'явлення йому претензії.
Претензії можуть пред'являтися
протягом шести місяців, а претензії
щодо сплати штрафів і премій - протягом
сорока п'яти днів. Перевізник
розглядає заявлену претензію і
повідомляє заявника про задоволення чи
відхилення її протягом трьох місяців, а
щодо претензії з перевезення у прямому
змішаному сполученні - протягом шести
місяців. Претензії щодо сплати штрафу
або премії розглядаються протягом
сорока п'яти днів.

Частиною 4 цієї ж статті
встановлено, якщо претензію відхилено
або відповідь на неї не одержано в
строк, зазначений у частині третій цієї
статті, заявник має право звернутися до
суду протягом шести місяців з дня
одержання відповіді або закінчення
строку, встановленого для відповіді.

Матеріали справи свідчать, що
позивач звернувся до відповідача із
претензією від 18.01.2013 року ( арк. справи
15). У задоволенні претензії позивача
відповідач відмовив. Як зазначає у
позовній заяві позивач, відповідь на
претензію ним отримано в лютому 2013
року.

Відповідно до статті 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі статтею 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Водночас, згідно ч. 1 ст. 258 ЦК України,
для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Частиною 1 статті 261 ЦК України
встановлено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Згідно з частиною 3 статті 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові (ч. ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК
України).

Відповідачем подано заяву про
застосування строку позовної давності
( арк. справи 39-40).

Позивач звернувся до
господарського суду Полтавської
області з позовною заявою датованою
18.12.2013 року, що підтверджується
відбитком поштового штемпелю на
конверті, тобто з пропуском
піврічного строку на подання позову
від дати отримання відмови у
задоволенні претензії у лютому 2013 року.

Посилання позивача на Постанову
Пленуму ВГСУ № 10 від 29.05.2013 року "Про
деякі питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" не є підставою
для зміни порядку обчислення перебігу
строку позовної давності, оскільки
позивач скористався правом на
пред'явлення претензії, отримав на неї
відповідь, отже строк позовної
давності повинен обчислюватись із
дотриманням приписів ч.4 ст. 315 ГК
України, яка передбачає саме такі
випадки.

Таким чином, враховуючи
вищенаведене позовні вимоги
задоволені бути не можуть з огляду на
пропуск позивачем строку позовної
давності, про застосування якого
відповідачем подано відповідну заяву.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 33,43,49,82-85 ГПК України,
ст.ст. 11, 256, 257, 258, 261, 267, 509, 526, 614, 909, 917, 924
ЦК України, ст.ст.181,193,224,225,307,308,314,315 ГК
України, суд -

В И Р І Ш И
В :

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Повне рішення складено 07.02.2014 р.

Суддя
Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 цього Кодексу. Рішення може
бути оскаржено протягом десяти днів з
дня прийняття рішення, а у разі якщо у
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення
- з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією