ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.02.2014
Справа № 905/8582/13

за позовом: Публічного акціонерного
товариства «Шахтоуправління
«Покровське» м.
Красноармійськ

до відповідача: Державного
підприємства «Донецька залізниця» м.
Донецьк

про стягнення 3 003 грн.

Суддя Забарющий М.І.

Представники сторін:

Від позивача: Малиновський Д.В. - за
довіреністю

Від відповідача: Ляшко Д.В. - за
довіреністю

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, публічне акціонерне
товариство «Шахтоуправління
«Покровське» м.
Красноармійськ, звернувся до
господарського суду з позовом до
відповідача, державного підприємства
"Донецька залізниця" м. Донецьк, про
стягнення 3 003 грн. вартості нестачі
вугілля.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на:

- направлення ТОВ «САВІ» 22.04.2013р. за
накладною № 50665959 у напіввагоні
№ 65375875 концентрату вугільного;

- встановлення нестачі вугілля в цьому
вагоні на станції призначення
Красноармійськ, що зафіксовано у
комерційному акті БН № 721760/56 від
23.04.2013р.;

- акт приймання - передачі продукції №
880 від 20.04.2013р.;

- рахунок № 880 від 20.04.2013р.;

- претензія № 2524 від 29.05.2013р.

- ст.ст. 314, 315 Господарського кодексу
України (далі - ГК);

- 924 Цивільного кодексу України (далі -
ЦК);

- ст.ст. 114, 115, 127, 130 Статуту залізниць
України (далі - Статут).

Відповідач вимоги позивача не визнав
тому, що не подано доказів вартості
товару згідно зі ст. 115 Статуту.

Від позивача до суду надійшли
уточнення позовних вимог. Суд не
приймає дане уточнення, оскільки, воно
непередбачено нормами Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК) та не містить посилання на ст. 22
ГПК. Крім того, вказане уточнення не
містить вказівки про зменшення розміру
позовних вимог.

Ухвалами у справі від 18.12.2013р. та від
28.01.2014р. суд зобов'язував позивача
надати суду належним чином засвідчену
копію договору транспортного
експедирування, укладеного між
вантажовідправником (експедитором) та
вантажовласником (виробником або
постачальником) та рахунку або
специфікації вантажовласника на
вантаж, що підтверджують кількість,
ціну і вартість відправленого вантажу
(ст. 115 Статуту залізниць України).
Позивач не виконав цієї вимоги суду і
не надав суду витребувані у нього
документи. І лише у засіданні суду, яке
відбулось 05.02.2014р., представник
позивача заявив, що у нього такі
документи відсутні (дивитись протокол
судового засідання від 05.02.2014р.),
доказів звернення ним до відправника
щодо надання цих документів суду не
надано.

Позивач 04.02.2014р. подав суду заяву про
залучення до участі у справі у якості
третіх осіб ТОВ «Гірничозбагачувальна
фабрика «Білоріченська» смт.
Білоріченське та ТОВ «Торгівельний
будинок «Еко - вугілля» м. Єнакієве. Суд
відхилив цю заяву тому, що: позивач не
довів, що рішення суду може вплинути на
їх права та обов'язки; строк розгляду
справи закінчувався 05.02.2014р., а заяви
про продовження строку розгляду справи
від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи та
вислухавши пояснення представників
сторін, суд встановив:

ТОВ ГЗФ «Білоріченська»
(вантажовідправник), 20.04.2013р.
відвантажило на адресу ПАТ
«Шахтоуправління «Покровське»
(вантажоодержувач) концентрат
вугільний, марки ДГ, фракцією 13-100мм,
навалом, маркований трьома прокольними
борознами по всій поверхні вантажу, у
вагоні № 65375875 за накладною № 50665959.

На станції призначення Красноармійськ
працівники залізниці за участю
представника вантажоодержувача
здійснили огляд вагону № 65375875 та
завантаженого у нього вантаж і
здійснили зважування цього вагону з
вантажем. При цьому було встановлено
таке: фактична вага брутто - 80 000 кг, тара
з документа - 22 300 кг, нетто - 57 700 кг, що
менше ніж це зазначено у накладній на 3
500 кг; поверхня вантажу на рівні бортів,
маркована, укатана; над 4, 5, 6, 7 люками
поглиблення шириною 100см, глибиною 50см -
60см; в місці поглиблення маркування
відсутнє, двері, люка закриті,
просипання немає. Все встановлене
зафіксовано у комерційному акті БН №
721760/56 від 23.04.2013р.

Відповідно до ст.23 Закону України "Про
залізничний транспорт" перевізники
несуть відповідальність за зберігання
вантажу з моменту його прийняття і до
видачі одержувачу в межах, визначених
Статутом залізниць України. Частиною 2
цієї ж статті встановлено, що за
незбереження (втрату, нестачу,
псування, пошкодження) прийнятого до
перевезень вантажу перевізники несуть
відповідальність у розмірі фактично
заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що
втрата, нестача, псування, пошкодження
виникли з незалежних від них причин.
Аналогічна норма викладена і в ч.1 ст.314
ГК України.

Статтею 113 Статуту залізниць України за
незбереження прийнятого до
перевезення вантажу залізниці несуть
відповідальність у розмірі фактично
заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що
втрата, нестача чи пошкодження виникли
з незалежних від них причин.

Недостача маси вантажу, за яку
відшкодовуються збитки, в усіх
випадках, згідно ст. 114 Статуту,
обчислюється з врахуванням природної
втрати вантажу. Ця норма, згідно п. 27
Правил видачі вантажу, становить для
даного вантажу 1%. При вирахуванні ціни
позову позивач безпідставно не
врахував цього.

Відповідач не надав суду доказів того,
що винними у нестачі є інші
підприємства.

Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку, що нестача концентрату
вугільного мала місце саме під час його
перевезення відповідачем.

Пунктом «а» ч.1 ст. 114 Статуту
встановлено, що залізниця відшкодовує
фактичні збитки, що виникли з її вини
під час перевезення вантажу за втрату
чи нестачу - у розмірі дійсної вартості
втраченого вантажу чи його недостачі.
Згідно ч.1 ст. 115 Статуту вартість
вантажу визначається на підставі
загальної суми рахунка або іншого
документа відправника, який
підтверджує кількість і вартість
відправленого вантажу. Позивач не
надав суду таких документів і згідно
норм ст. 38 ГПК своєчасно не звертався
до суду про їх витребування у інший
спосіб.

Суд не приймає до уваги посилання
позивача на умови договору № 3333
купівлі - продажу від 31.01.2011р. (далі -
договір № 3333) та рахунок № 880 від
20.04.2013р. (у ньому є посилання на договір
№ 3333) і акт № 880 від 20.04.2013р., як на доказ
вартості одиниці вантажу тому, що:
рахунок № 880 від 20.04.2013р. не є рахунком
відправника - його оформило ТОВ «САВІ»;
строк дії договору закінчився 31.12.2012р.
(позивач не надав доказів про його
пролонгацію) а вантаж був відправлений
в 2013р.; текст договору № 3333 не містить
вартості 1 т концентрату вугільного;
графа 7 накладної № 50665959 містить
посилання на договір № 14 СВ від 04.10.2012р.,
а не на договір № 3333.

Таким чином суд дійшов висновку, що
позивач не довів вартості нестачі
вугільного концентрату. Тому суд
відмовляє позивачу у позові у зв'язку з
недоведеністю.

Крім того, спосіб реалізації дій судді
щодо витребування доказів за п.4 ст.65
ГПК, визначений ст.38 ГПК, згідно якої
суд витребує документи лише за
клопотанням сторін у певних випадках -
таких клопотань від сторін не
надходило. Така позиція суду
відповідає принципу змагальності
сторін, закладеного п.4 ч.3 ст.129
Конституції України.

На підставі ст.ст. 20, 173-175, 193, 224, 225, 306-308,
314 Господарського кодексу України,
ст.ст. 113 - 115, 129, 130 Статуту залізниць
України та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

В И Р I Ш И В:

Позивачу у позові відмовити.

Суддя
М.І.
Забарющий

В судовому засіданні 05.02.2014р.
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.
Повний текст рішення
складено та підписано 10.02.2014р.

Надруковано 1 прим.

у справу -1