ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

11.02.2014 Справа №
901/3973/13

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агробонус»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрзернопром-Уютне»

про стягнення 623817,40 грн.

Суддя Куртлушаєв М.І.

Представники:

від позивача - Хомук С.М., представник,
довіреність № б/н від 06.12.2013;

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агробонус»
звернулось до Господарського суду
Автономної Республіки Крим з позовною
заявою про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укрзернопром-Уютне» 582745,80 грн.
основного боргу, пені в розмірі 10170,11
грн., 3% річних у розмірі 2346,95 грн. та
відсотків за користування товарним
кредитом у розмірі 28554,54 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.04.2013
між позивачем та відповідачем було
укладено договір поставки №Ю3025, за
умовами якого позивач зобов'язався
поставити товар, а відповідач, у свою
чергу, прийняти та своєчасно сплатити
вартість поставленого товару.

Як на підставу звернення до суду
позивач посилається на ухилення
відповідача від сплати вартості
отриманого товару за умовами договору
№Ю3025 від 18.04.2013.

Ухвалою Господарського суду
Автономної Республіки Крим від 29.11.2013
позовну заяву прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі.

16.01.2014 на адресу суду від позивача
надійшли додаткові пояснення, згідно
яких надає для долучення до матеріалі
справи копії довіреності №11 від 25.04.2013
на Спіріна В.П, якою відповідач
уповноважив свого представника
отримати товар.

Суд долучив документи до матеріалів
справи.

20.01.2013, до початку судового засідання,
на адресу суду від відповідача
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи для укладання мирової
угоди.

Суд долучив документ до матеріалів
справи.

У судовому засіданні 20.01.2014
представником позивача було надано
клопотання про продовження строку
розгляду спору на п'ятнадцять днів у
зв'язку з необхідністю надання
додаткових пояснень.

Встановивши, що строк розгляду даного
спору, встановлений статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України, закінчується 28.01.2014, тоді як
обставини справи не дозволяють суду
ухвалити рішення у даному судовому
засіданні, суд задовольнив клопотання
позивача та продовжив строк розгляду
спору на п'ятнадцять днів до 12.02.2014
включно.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, вимоги суду не виконав.

Ухвала про порушення провадження у
справі була направлена рекомендованою
кореспонденцією з повідомленням про
вручення на адресу відповідача, яка
зазначена у позовній заяві: вул.
Євпаторійська, 8, с. Уютне, Сакський р-н,
Автономна Республіка Крим, 96555.

Місцезнаходження відповідача по
зазначеній у позові адресі
підтвердилось витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

Вказана ухвал була отримана
уповноваженим представником
відповідача (а.с. 23).

Наступні ухвали також були спрямовані
на зазначену адресу.

Таким чином, відповідач був
повідомлений належним чином про час та
місце розгляду даної справи, однак,
правами, наданими сторонам статтею 22
Господарського процесуального кодексу
України, не скористався.

У відповідності до ч. 3 ст. 4-3
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Оскільки відповідач вважається
повідомленим належним чином про дату,
час та місце розгляду справи, однак не
скористався своїм правом на участь у
судовому процесі, суд вважає за можливе
у порядку ст.75 Господарського
процесуального кодексу України
розглянути справу за відсутністю
представника відповідача, на підставі
матеріалів, які наявні у справі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Агробонус» (постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Укрзернопром-Уютне»
(покупець) було укладено договір
поставки № Ю3025 (надалі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору,
постачальник зобов'язується поставити
і передати у власність покупця насіння
та/або засоби захисту рослин та/або
мікродобрива та/або міндобрива, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити товар на умовах, визначених
Договором.

Асортимент, ціна, строк оплати, одиниця
виміру, кількість, вартість партії
товару визначається сторонами в
специфікаціях або в видаткових
накладних, які є невід'ємними частинами
Договору (пункти 1.2, 1.3 Договору).

Згідно з пунктом 1.4 Договору, право
власності на товар переходить до
покупця з моменту поставки відповідної
партії товару.

Відповідно до пункту 5.1 Договору
покупець здійснює оплату за Товар в
українських гривнях шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок Постачальника згідно
рахунку-фактури у порядку і строки, що
визначені у спеціфікації (ях), які є
невід'ємною частиною цього Договору. В
разі поставки Товару згідно видаткових
накладних оплата Товару здійснюється
на умовах повної попередньої оплати
згідно рахунку-фактури Постачальника,
але в будь - якому випадку не пізніше 10
(десяти) календарних днів після
поставки Товару. Оплата згідно
рахунку-фактури дійсна в межах терміну
визначеному в рахунку-фактурі. В разі
неоплати відповідного рахунку -
фактури в вищевказаний строк,
рахунок-фактура анулюється і Сторони
погоджують інший асортимент, ціну,
кількість, тощо Товару при цьому у
Постачальника не виникає жодного
зобов'язання щодо поставки Товару,
зазначеного в анульованому
рахунку-фактурі.

Пунктом 5.5 Договору сторони обумовили,
що датою оплати вважається дата
зарахування грошових коштів на
поточній рахунок Постачальника.

Пунктом 9.1 Договору встановлено, що
договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами і діє до
31.12.2013, а в частині невиконаних
зобов'язань - до повного їх виконання.

Судом встановлено, що позивачем на
виконання зобов'язання за вказаним
Договором було поставлено відповідачу
насіння кукурудзи на загальну суму
832494,00грн., що підтверджується
специфікацією № 1 від 17.04.2013 (а.с. 15) та
видатковою накладною № 1158 від 26.04.2013
(а.с. 16).

При цьому, у специфікації сторонами
погоджено строк оплати - авансовий
платіж (30% від ціни товару) у розмірі
249748,20 грн. необхідно оплатити до 18.04.2013;
відстрочений платіж (70%
від ціни товару) у розмірі 582745,80 грн. - до
01.10.2013.

Факт отримання товару підтверджується
підписом уповноваженої особи
відповідача у видатковій накладній та
довіреністю на отримання товару (а.с. 16,
41).

Відповідач 24.04.2013 частково виконав
умови Договору та сплатив авансовий
платіж у сумі 249748,20 грн., що
підтверджується банківською випискою
(а.с. 28).

Відтак, несплата відповідачем
отриманого товару у повному обсязі
стала підставою для звернення позивача
із даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно приписів ст. 265 Господарського
кодексу України, за договором поставки
одна сторона постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України встановлено, що до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю - продаж, якщо
інше не встановлено договором законом
або не випливає з характеру відносин
сторін.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Дані правові положення повністю
узгоджуються з частиною 1 статті 193
Господарського кодексу України, якою
визначено, що суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. п. 1, 2 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Водночас, відповідач не представив
суду доказів з оплати заборгованості у
сумі 582745,80 грн. (832494,00 - 249748,20), тоді як
відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України при наявності заперечень кожна
сторона має довести суду ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
цих заперечень способом, який
встановлений законом для доведення
такого роду фактів.

У зв'язку із чим позовні вимоги у цій
частині є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

У відповідності зі статтею 625
Цивільного кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням 3 % річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Судом було перевірено розрахунок 3 %
річних, здійснений позивачем (а.с. 4), та
встановлено, що розмір 3% за періоди,
визначений позивачем: з 02.10.2013 по 19.11.2013,
становить 2346,95 грн. (582745,80 * 49 * 3 / 365 / 100), а
відтак підлягає стягненню з
відповідача.

Також позивач просив стягнути з
відповідача 10170,11 грн. пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за Договором.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання, при
порушенні зобов'язань наступають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Згідно з частиною першою статті 612
Цивільного кодексу України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно частини першої статті 624
Цивільного кодексу України, якщо за
порушення зобов'язання встановлено
неустойку, то вона підлягає стягненню у
повному розмірі.

Статтею 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
визначено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Приписами пункту 6 статті 231
Господарського кодексу України
унормовано, що штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Пунктом 7.4 договору сторони узгодили,
що за порушення строку оплати, який
вказано у відповідній (их) специфікації
(ях) до Договору та (або) пунктах 5.1, 5.3,.9.3.
даного Договору, покупець сплачує
постачальникові пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період за який стягується пеня,
від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення.

Договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів, щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань регулюються Законом
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

Статями 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Суд зазначає, що заявлена позивачем до
відшкодування сума пені в розмірі 10170,11
грн. за період з 02.10.2013 по 19.11.2013,
визнається судом обґрунтованою,
оскільки підтверджується матеріалами
справи, а тому підлягає стягненню з
відповідача.

Окрім цього, позивачем заявлена вимога
про стягнення з відповідача відсотків
за користування товарним кредитом у
розмірі 28554,54 грн.

Пунктом 5.8 договору встановлено, що в
разі поставки товару до його повної
оплати покупець зобов'язується
сплатити відсотки за користування
товарним кредитом у такому порядку:

5.8.1. В період до кінцевого строку оплати
вартості товару, зазначеної в
відповідній Специфікації (ях) до
Договору відсотки за користування
товарним кредитом не нараховуються.

5.8.2. Початком нарахування відсотків за
користування товарним кредитом
вважається: наступний день за днем
кінцевої дати сплати вартості товару
зазначеної в відповідній специфікації
(ях) до Договору або наступний день за
днем поставки неоплаченого покупцем
товару (в разі поставки на умовах
попередньої оплати).

5.8.3 Плата за використання товарного
кредиту становить 0,1% від вартості
поставленого та неоплаченого товару за
кожен календарний день користування,
починаючи з дати, визначеної в пункті
5.8.2 до дня оплати товару в повному
обсязі.

Розглянувши дану вимогу, суд зазначає
наступне.

Згідно з частиною другою статті 712 ЦК
України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Частиною третьою статті 692 ЦК України
передбачено, що у разі прострочення
оплати товару продавець має право
вимагати оплати товару та сплати
процентів за користування чужими
грошовими коштами.

Ця правова норма є спеціальною і
поширює свою дію лише на
правовідносини, пов'язані з
купівлею-продажем товару, або на
правовідносини, до яких згідно із
чинним законодавством застосовуються
положення про купівлю-продаж.

Частиною 3 статті 692 ЦК України фактично
конкретизовано передбачений статтею 536
цього кодексу обов'язок боржника
сплачувати встановлений договором або
законом розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
та передбачене статтею 625 цього Кодексу
право продавця вимагати від покупця
сплати 3 % річних за весь час
прострочення, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У розумінні зазначених статей проценти
є не відповідальністю, а платою за весь
час користування грошовими коштами, що
не були своєчасно сплачені боржником.

Зі змісту цих статей випливає, що
договором може бути встановлено лише
інший розмір процентів річних, а не
інший спосіб їх обчислення.

Поряд із цим згідно з положеннями
статті 549 ЦК України грошовою сумою, яку
боржник повинен передати кредитору у
разі порушення зобов'язання, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання, є пеня.

Отже, за своєю правовою природою ці
проценти підпадають під визначення
пені.

Втім, судом уже стягнуто з відповідача
10170,11 грн. пені, нарахованої за цей самий
період на підставі пункту 7.4 договору,
яким сторони передбачили нарахування
пені.

Зазначене дає можливість дійти
висновку про те, що умовами договору
передбачено подвійне стягнення пені за
несвоєчасне виконання зобов'язання
покупцем, що не узгоджується з
приписами статті 61 Конституції
України, відповідно до якої ніхто не
може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

За таких обставин вимога про стягнення
відсотків за користування товарним
кредитом в розмірі 28554,54 грн. є
безпідставною та такою, що не підлягає
задоволенню.

Аналогічна правова позиція міститься у
постанові Верховного Суду України від
24.12.2013 у справі № 8/5025/1402/12.

Судовий збір відноситься на сторін
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог згідно статей 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України.

В судовому засіданні 11.02.2014 судом
оголошено вступна та резолютивна
частини судового рішення.

Повне рішення складено 12.02.2014.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укрзернопром-Уютне» на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агробонус» 582745,80
грн. основного боргу, пені в розмірі
10170,11 грн., 3% річних у розмірі 2346,95 грн.,
та 11905,26 грн. судових витрат, пов'язаних
зі сплатою судового збору.

3. В позові щодо стягнення
відсотків за користування товарним
кредитом в розмірі 28554,54 грн. -
відмовити.

Видати наказ після вступу рішення в
законну силу.

Суддя
М.І.
Куртлушаєв