ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.02.14р. Справа № 904/9578/13

За позовом Управління Пенсійного фонду
України в Лутугинському районі
Луганської області, м. Лутугине,
Луганська обл.

до Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Приватбанк",
м.
Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості у розмірі
2 782,00 грн.

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

Від позивача: Шульга О.І., дов. № 11135/08-22
від 24.12.2013 року, головний спеціаліст
юрисконсульт;

Від відповідача: Халаім А.В., дов. № 2055-О
від 06.09.2011 року, провідний юрисконсульт.

СУТЬ СПОРУ:

Управління Пенсійного фонду України в
Лутугинському районі Луганської
області звернулось до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовом про стягнення 2 682,00 грн., що
складають суму штрафних санкцій за
несвоєчасне повернення на банківські
рахунки управління сум коштів за
договором № 6 від 26.02.2010 року та 100,00 грн.
- сума відшкодування неповернутих
коштів.

Відповідач вимоги позивача не визнав,
посилаючись на те, що грошові кошти
можуть бути списані з рахунка клієнта
без його розпорядження лише на
підставі рішення суду, а також у
випадках, встановлених законом чи
договором між банком і клієнтом. У
іншому випадку, кошти з рахунків
клієнтів банки списують лише за
дорученнями власників цих рахунків.

Відсутні підстави, на думку позивача, і
для нарахування штрафних санкцій, які
відповідно до умов договору,
застосовуються в разі несвоєчасного
повернення на банківські рахунки Фонду
сум коштів, не використаних для
здійснення пенсійних виплат, в той час
як спірна сума коштів, зарахована на
картковий рахунок Кук М.І., а отже, була
використана для здійснення пенсійних
виплат.

06.02.14 р. в судовому засіданні оголошені
вступна та резолютивна частини рішення
(ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України.).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2010 року між Управлінням Пенсійного
фонду України в Лутугинському районі
Луганської області (Позивач) та
Публічним акціонерним товариством
Комерційним банком „Приватбанк"
(Відповідач) було укладено договір № 6
(далі - Договір).

Статтею 1 зазначеного вище договору
встановлено, що, Банк виконує функції
виплати пенсій та грошової допомоги,
передбачені Порядком виплати пенсій та
грошової допомоги за згодою
пенсіонерів та одержувачів допомоги
через їх поточні рахунки у банках.

Відповідно до умов вказаного спірного
договору, позивач взяв на себе
зобов'язання забезпечити
перерахування коштів на виплату
грошової допомоги та інших виплат на
рахунки установ Банку протягом місяця
за датами у межах виплатного періоду,
але не пізніше ніж за один операційний
день до встановленої дати виплати.

Відповідач в свою чергу, зобов`язався
забезпечити зарахування сум пенсій та
грошової допомоги на поточні рахунки
одержувачів не пізніше наступного
операційного дня після надходження
коштів від органів Фонду і управління
(позивача).

Як вбачається з матеріалів справи,
30.04.2013 р. позивачем через установу
банку "Приватбанк", здійснено
фінансування виплати пенсій за 04-05
травня 2013 р., про що свідчить банківська
виписка, копія якої залучена позивачем
до матеріалів справи.

Грошові кошти з призначенням платежу :
"фінансування виплати пенсій 4-5 число
травня 2013 р. " в сумі 26 324,14 грн. надійшли
до установи банку о 12 год. 04 хв.

Установою відповідача грошові кошти в
сумі 2 682 грн., на рахунок пенсіонера Кук
Миколи Івановича були зараховані
30.04.2013 р. о 13 год.45 хв.

30.04.2013 р. Управління Пенсійного фонду
України в Лутугинському районі
Луганської області, звернулось до
Лутугінського відділення Приватбанку
з листом №4827/02-1/50 про повернення
перерахованої суми пенсіїї Кук Миколи
Івановича в розмірі 2 682 грн. в зв'язку зі
смертю пенсіонера.

13.05.2013 р. банк повернув позивачеві
грошові кошти в сумі 2 582 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на несвоєчасне та не у
повному обсязі повернення грошових
коштів померлого пенсіонера Кук М.І., за
що останнім нараховано штраф в сумі 2 682
грн, передбачений умовами договору,
який позивач просить стягнути в
примусовому порядку, а також в
примусовому порядку стягнути
неповернуті кошти померлого
пенсіонера в сумі 100 грн.

Вимоги заявлені позивачем, задоволенню
не підлягають, з огляду на наступне.

В розділі Ш, ст. 6 укладеного сторонами
договору, встановлено, що за
несвоєчасну виплату і доставку сум
пенсійних виплат одержувачам або
несвоєчасне зарахування їх на
банківські рахунки пенсіонерів, або
несвоєчасне повернення на банківські
рахунки позивача сум коштів, не
використаних для пенсійних виплат, за
умови своєчасного і в повному обсязі
їх фінансування, сторонами в договорі
встановлена відповідальність Банку, у
вигляді штрафу, у розмірі несвоєчасно
виплачених, не доставлених чи не
зарахованих, або своєчасно не
повернених сум пенсійних виплат.

Проте, як було встановлено при розгляді
даної справи, грошові кошти в сумі 2 682
грн., на рахунок пенсіонера Кук Миколи
Івановича банком були зараховані
30.04.2013 р. о 13 год.45 хв.

Документального підтвердження, яке б
свідчило про те, що з вимогою про
повернення цих коштів, позивач
звернувся, до їх зарахування банком, на
рахунок пенсіонера, суду не надано.

При викладених обставинах, слід прийти
до висновку про правомірність дій
банку щодо зарахування коштів на
рахунок пенсіонера, отже, спірна сума
грошових коштів є такою, що була
використана для здійснення пенсійних
виплат, штрафні санкції за несвоєчасне
повернення якої, умовами договору не
передбачені.

Відповідно до приписів статей 1066, 1067
Цивільного кодексу України,
правовідносини між банком та клієнтом
регулюються договором банківського
рахунку; за договором банківського
рахунку банк зобов'язується приймати і
зараховувати на рахунок, відкритий
клієнтові (володільцеві рахунка),
грошові кошти, що йому надходять,
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Згідно ст. 2 Закону України „Про банки
та банківську діяльність" банківськими
рахунками є рахунки, на яких
обліковуються власні кошти.

В силу п.1.4 постанови НБУ № 22 від 21.01.2004р.
„Про затвердження Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті" власником рахунку
в банку є особа, яка відкриває рахунок у
банку і має право розпоряджатися
коштами на ньому.

За змістом п. 1.3., 1.39, ст. 1, пункту 7.1.2 ст. 7
та ст. 30 Закону України "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні",
гроші, переказані платником
отримувачу, з моменту їх зарахування на
рахунок переходять у власність
отримувача; примусовим списанням є
списання коштів, що здійснюється
стягувачем без згоди платника на
підставі встановлених законом
виконавчих документів у випадках,
передбачених законом; банк на
договірній основі повинен здійснювати
зберігання коштів, проводити
розрахунково-касові операції за
допомогою платіжних інструментів
відповідно до умов договору та вимог
законодавства України.

У ч. 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Відповідно до п. 1.6 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженій
Постановою Правління Національного
банку України № 22 від 21.01.2004 року, Банк
здійснює розрахунково-касове
обслуговування своїх клієнтів на
підставі відповідних договорів і своїх
внутрішніх правил здійснення
безготівкових розрахунків, якщо ці
правила відповідають вимогам цієї
Інструкції, інших нормативно-правових
актів. Банк не має права визначати та
контролювати напрями використання
коштів клієнта та встановлювати інші,
не передбачені договором або законом,
обмеження його права розпоряджатися
коштами на власний розсуд.

Згідно статті 1071 Цивільного кодексу
України банк може списати грошові
кошти з рахунку клієнта на підставі
його розпорядження. Грошові кошти
можуть бути списані з рахунка клієнта
без його розпорядження на підставі
рішення суду, а також у випадках,
встановлених законом чи договором між
банком і клієнтом.

Відповідно до змісту частини другої
наведеної статті, банк зобов'язаний
виконати судове рішення, прийняте за
наслідками захисту прав стягувача щодо
особи - володільця рахунку та
отримувача грошових коштів, незалежно
від волевиявлення володільця рахунку;
доказів існування такого судового
рішення щодо володільця спірного
рахунку (Кук М.І.) матеріали справи не
містять.

З вищенаведеного вбачається, що право
власності на кошти, які знаходяться на
рахунку, відкритому у банку, належить
власнику цього рахунку.

Крім того, слід зазначити про те, що в п.
4 статті 8 спірного договору
встановлено, що кошти підлягають
поверненню органам Фонду за умови їх
наявності на поточному рахунку
пенсіонера.

Як вбачається із наданої відповідачем
копії виписки, на рахунку Кук М.І.
відсутні грошові кошти.

З огляду на викладене, у суду також
відсутні підстави для задоволення
вимог позивача щодо стягнення 100 грн.

Керуючись ст. 30 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні", ст. 2 Закону України „Про
банки та банківську діяльність", ст. 30
Закону України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні", ч. 1 ст. 316, ч. 2
ст. 321, 1066, 1067, 1071 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Суддя І.Ф. Мельниченко Повне рішення
складено:11.02.14 р.