ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2014 Справа №
901/3780/13За позовом Кримського прокурора
з нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері в інтересах держави
в особі Міністерства інфраструктури
України, м. Київ

до відповідачів:

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Марін Оіл», м. Ялта,
Автономна Республіка Крим

Регіонального відділення Фонду
державного майна України в Автономній
Республіці Крим та м. Севастополі, м.
Севастополь

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача:

Державне підприємство «Адміністрація
морських портів України», м. Київ;

Державне підприємство «Ялтинський
морський торговельний порт», м. Ялта,
Автономна Республіка Крим

про визнання договору недійсним

Суддя
Янюк О.С.

Представники:

прокуратури - Кузнецов К.В. (старший
прокурор відділу прокуратури,
посвідчення від 10.04.2013 №016083);

позивача - не з'явився;

відповідача-1 (ТОВ «Марін Оіл») -
Мельников Є.О. (довіреність від 01.06.2013
б/н),

Яковлєв О.О. (довіреність від 01.06.2013 б/н),

відповідача-2 (РВ ФДМУ) - Бєлоусов В.С.
(довіреність від 08.01.14 №01);

третьої особи-1 (ДП «АМПУ») - не з'явився;

третьої особи-2 (ДП «Ялтинський
морський торговельний порт») - не
з'явився

СУТЬ СПОРУ: 15.11.2013 Кримський прокурор з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері (далі - прокурор) в
інтересах держави в особі Міністерства
інфраструктури України (далі - позивач)
звернувся до господарського суду
Автономної Республіки Крим (далі - суд)
із позивом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Марін Оіл» (далі -
відповідач-1, ТОВ «Марін Оіл»),
Регіонального відділення Фонду
державного майна України в Автономній
Республіці Крим та м. Севастополі (далі
- відповідач-2, РВ ФДМУ), у якому просить
визнати недійсним договір оренди від
14.03.2013 №1402, укладений між
відповідачами.

Позовні вимоги обґрунтовує ст.ст. 203,
215-216 Цивільного кодексу України (у
редакції, чинній на час укладення
спірного договору, далі - ЦК України),
ст.ст.1,3, 4, 9 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна» від
10.04.1992 № 2269-XII (у редакції, чинній на час
укладення спірного договору,
далі-Закон), ст.6 Закону України «Про
управління об'єктами державної
власності», ст.5 Закону України «Про
приватизацію державного майна» та
вказує, що за спірним договором в
оренду було передано бетонне мощення,
яке згідно з паспортом причалу та
проектною документацією відноситься
до гідротехнічної споруди та
відповідно до ст.4 Закону не може бути
об'єктом оренди. Зазначає, що РВ ФДМУ
надано відповідь органом,
уповноважений управляти державним
майном - Міністерством інфраструктури
України про відмову в укладанні
договору оренди державного нерухомого
майна. Крім того, спірний договір
укладено в порушення ст.10 Закону та
наказу Фонду державного майна України
від 23.08.2000 №1774 «Про затвердження
типового договору оренди
індивідуально визначеного нерухомого
або іншого майна, що належить до
державної власності» щодо
обов'язкового підписання договору та
акту приймання-передавання майна
балансоутримувачем. Вважає, що
оскільки спірний договір та акт
приймання-передавання майна не
підписаний балансоутримувачем, то у
відповідача-1 були відсутні підстави
для передачі майна у користування
відповідачу-2.

Ухвалою суду від 18.11.2013 порушено
провадження у справі та залучено до
участі у справі в якості третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
Державне підприємство «Адміністрація
морських портів України» (далі - третя
особа-1, ДП «АМПУ»), Державне
підприємство «Ялтинський морський
торговельний порт» (далі - третя особа-2,
ДП «ЯМТП»). У порядку ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) зобов'язано
учасників судового процесу надати суду
докази, необхідні для вирішення спору.

У судовому засіданні 27.01.2014 прокурор
заявив суду клопотання про здійснення
подальшого розгляду справи
колегіально у складі трьох суддів (т.2
а.с.59). Розглянувши заявлене клопотання,
наявні матеріали справи, суд визнав
його необґрунтованим, безпідставним та
таким, що не підлягає задоволенню,
оскільки доказів, які б вказували на
викладені у клопотанні обставини
прокурором суду надано не було.

На підставі ст. 77 ГПК України розгляд
справи неодноразово відкладався та у
судовому засіданні оголошувались
перерви.

Ухвалою суду від 15.01.2014 строк розгляду
справи на підставі ст.69 ГПК України
продовжено на 15 днів, до 30.01.2014. Черговий
розгляд справи призначений на 30.01.2014.

У судове засідання позивач та треті
особи явку своїх повноважних
представників не забезпечили, проте,
надали суду клопотання про розгляд
справи без їх участі (т.1 а.с.194, т.2 а.с.60,
61), які судом у попередніх судових
засіданнях були задоволені.

Під час судового засідання прокурор
підтримав вимоги позовної заяви в
частині порушення відповідачем-1
порядку укладення договору, та надав
пояснення, аналогічні викладеним у
позові у відповідній частині та
письмових поясненнях (т.1 а.с.197-199).

Представник позивача у своїх письмових
поясненнях підтримав позов прокурора в
частині порушення відповідачем-1 ст.9
Закону, та просив його задовольнити (т.1
а.с 213-216).

У судовому засіданні представник
відповідача-1 надав суду як усні так і
письмові пояснення по сутті даного
спору, зокрема, зазначив, що підтримує
позицію прокурора, оскільки РВ ФДМУ
повинно було погодити договір оренди з
органом уповноваженим управляти
державним майном - Міністерством
інфраструктури України. Крім того,
вказує, що, оскільки акт
прийому-передачі не був підписаний
балансоутримувачем, орендар не вправі
використовувати об'єкт оренди. З
урахуванням зазначеного, просить суд
приймати рішення за матеріалами справи
(т.1 а.с.181, т.1 а.с.18-19).

Представник відповідача-2 проти позову
заперечив з підстав, викладених у
письмових поясненнях на позов (т.1
а.с.63-72, 98-100, 185-186, т.2 а.с.66-68). Зокрема,
зазначив, що в строк, встановлений ч.3
ст.9 Закону, відповідач-1 не отримав
відповіді на звернення щодо узгодження
договору оренди, а тому відповідно до
п.1 ч.3 ст.9 Закону останній є погодженим.
Крім того, у позовній заяві не
зазначено про юридичні наслідки наказу
від 01.03.2013 №83 «Про прийняття рішення
щодо укладення договору оренди
державного майна» чинного на цей час.
Вважає, що відповідно до ст.12 Закону,
спірний договір є укладеним з моменту
його підписання сторонами. Крім того,
відповідач-2 приступив до використання
бетонного мощення (фактично прийняло
володіння) без жодних заперечень з боку
колишнього балансоутримувача,
наявність підпису якого на акті
приймання-передачі жодним чином не
може вплинути на законність володіння,
яке з огляду на ст.ст.12,13 Закону виникає
після укладення договору оренди та не
обумовлено волевиявленням
балансоутримувача і не може ставитись
у залежність від його бажань.

Представник третьої особи-1 підтримав
позов прокурора в частині порушення
порядку укладення відповідного
договору оренди, що належить до
державної власності, про що зазначив у
своїх письмових поясненнях (т.1 а.с.138-139).

Представник третьої особи-2 у своїх
письмових поясненнях зазначив, що
після підписання спірного договору
оренди, на адресу ДП «ЯМТП» надійшов
лист, у якому орган управління відмовив
в укладені договору. Зазначене стало
підставою для відмови у підписанні ДП
«ЯМТП» відповідного договору та акту
приймання-передачі бетонного мощення.
З огляду на наведене, просять суд
прийняти рішення з урахуванням наявних
матеріалів справи (т.1 а.с.192-193).

На підставі ст. 85 ГПК України у судовому
засіданні проголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи,
дослідивши надані докази, судом
встановлені наступні обставини.

23.10.2012 ТОВ «Марін Оіл» звернулось із
заявою до РВ ФДМУ, у якій просило
останнього розглянути можливість
укладення строком на 2 роки 11 місяців
договір оренди частини бетонного
мощення, що прилягає до причалу №4,
загальною площею 400,0кв.м., розміщеного
за адресою м.Ялта, вул.Набережна ім.
Леніна (далі - Майно, т.1 а.с.42).

Водночас, 23.10.2012 ДП «ЯМТП» звернулось з
клопотанням та відповідним пакетом
документів до РВ ФДМУ щодо укладення
договору оренди строком на 3 (три) роки
між РВ ФДМУ та ТОВ «Марін Оіл» Майна,
яке знаходиться на балансі ДП «ЯМТП»
(т.1 а.с.110). Як зазначає ДП «ЯМТП у своїй
довідці від 23.10.2012 №06/17-2119/1, вказаний
об'єкт не підпадає під дію п. 2 ст.4
Закону, а також під критерії заборони
приватизації, визначених ч.2 ст.5 Закону
України «Про приватизацію державного
майна» та є вільним, не задіяним у
виробничій діяльності підприємства та
його оренда не порушує цілісності
майнового комплексу підприємства (т.1
а.с.182).

Так, листом від 26.10.2012 за вих№07-05-03867 РВ
ФДМУ звернувся до Міністерства
інфраструктури України щодо
погодження питання передачі в оренду
державного майна (т.1 а.с.43). Зазначений
лист надісланий на адресу міністерства
29.10.2012, що підтверджується відповідним
реєстром згрупованих поштових
відправлень рекомендованих листів РВ
ФДМУ із відміткою поштового зв'язку (т.1
а.с.43-44, т.2 а.с.6). У свою чергу,
Міністерством інфраструктури України
отриманий зазначений лист 02.11.2012, що
підтверджується відповідною відміткою
на першому аркуші останнього (т.1 а.с.222).

У той час, ДП «ЯМТП» також надіслав на
адресу Міністерства інфраструктури
України лист, у якому зазначив, що не
заперечує проти укладення договору
оренди Майна строком на три роки (т.1
а.с.111-112).

Листом від 29.01.2013 №359/16/14-13 Міністерство
інфраструктури України надало РВ ФДМУ
відповідь щодо відмови уповноваженим
органом управління в укладені
договорів, зокрема, щодо оренди Майна,
який надісланий на адресу РВ ФДМУ
01.02.2013, що підтверджується реєстром
вихідної кореспонденції міністерства
із відповідної відміткою поштового
зв'язку (т.1 а.с.225-226). У свою чергу,
відповідно до вхідного штемпеля РВ
ФДМУ, останній отримав зазначений лист
26.04.2013 та зареєстрував його за №07/02654 (т.1
а.с.21, 23).

Водночас, листом від 29.01.2013 №360/16/14-13
Міністерство інфраструктури України
проінформувало ДП «ЯМТП» про відмову в
укладені відповідного договору оренди.
Зазначений лист отриманий третьої
особою-2 05.02.2013, що підтверджується
відповідним штемпелем останнього у
правому нижньому кутку листа (т.1 а.с.97).

01.03.2013 РВ ФДМУ виданий наказ №83 про
прийняття рішення щодо укладення
договору оренди державного майна,
строком на 2 роки 11 місяців з ТОВ «Марін
Оіл» (т.1 а.с.31).

14.03.2013 РВ ФДМУ (Орендодавець) та ТОВ
«Марін Оіл» (Орендар) підписали договір
оренди індивідуально визначеного
(нерухомого) майна, що належить до
державної власності за № 1402 (далі -
Договір, т.1 а.с.32-34), відповідно до п.1.1
якого Орендодавець передає, а Орендар
приймає в термінове платне
користування об'єкт нерухомого майна -
частину бетонного мощення загальною
площею 400 кв. м., що прилягає до причалу
№ 4 (реєстраційний номер
01125591.80.ЖЛКХЯП097), розташовану за
адресою: м. Ялта, Набережна ім. Леніна,
що перебуває на балансі ДП «ЯМТП»
(Балансоутримувач), вартість об'єкту
нерухомого майна визначена згідно
звіту про оцінку на 30.11.2012 і становить
без урахування ПДВ 582 140,00 грн.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що
Орендар вступає у строкове платне
користування Майном у термін, указаний
у Договорі, але не раніше дати
підписання сторонами цього Договору та
акта приймання-передавання Майна. Акт
приймання-передавання орендованого
державного майна з боку сторони, яка
передає майно, підписується як
Орендодавцем, так і Балансоутримувачем
майна.

Цей Договір укладено строком на 2 року 11
місяців, і діє з 14.03.2013 до 14.02.2016 включно.

У той же час, Орендар та Орендодавець
склали та підписали акт
прийому-передачі орендованого майна,
який є додатком №2 до Договору (т.1 а.с.35).

У свою чергу, Балансоутримувач Договір
не погодив, акт прийому-передачі не
підписав. У зв'язку із зазначеним, РВ
ФДМУ листом від 05.04.2013 №07-05-01280
проінформувало Міністерство
інфраструктури України про укладення
Договору та звернулось з проханням
відреагувати на бездіяльність
Балансоутримувача щодо непідписання
акту прийому-передачі (т.1 а.с.30).

Листом від 30.04.2013 №4955/18/10-13 Міністерство
інфраструктури України черговий раз
надало відповідь РВ ФДМУ щодо відмови
уповноваженим органом управління в
укладені, зокрема, спірного Договору
(т.1 а.с.20). До цього, листом від 24.04.2013
№4616/16/10-13 останній проінформував
Прокуратуру Автономної Республіки
Крим, що ними не було погоджено
передачу в оренду РВ ФДМУ, зокрема,
спірного Майна (т.1 а.с.22).

Водночас, 25.04.2013 РВ ФДМУ та ТОВ «Марін
Оіл» підписана та скріплена
відповідними печатками додаткова
угода №1 до договору оренди
індивідуально визначеного (нерухомого)
майна, що належить до державної
власності №1402 від 14.03.2013 (т.1 а.с.161). Із
змісту зазначеної додаткової угоди
вбачається, що сторони змінили
редакцію п.п.2.1, 5.14 Договору та його 6
розділ доповнили п.6.4.

Крім того, відповідно до наказу
Міністерства інфраструктури України
від 19.03.2013 №163 «Про заходи щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту та утворення
державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» реорганізовано державні
підприємства морського транспорту, у
тому числі і ДП «ЯМТП», шляхом виділу
стратегічних об'єктів портової
інфраструктури, іншого майна, прав та
обов'язків, стосовно них відповідно до
розподільчих балансів 27.05.2013 утворено
внаслідок виділу державне
підприємство «Адміністрація морських
портів України» (т.1 а.с.140-142, 157-158).

Листом від 17.06.2013 №10-001-02239 РВ ФДМУ
поінформувало Прокуратуру Автономної
Республіки Крим про вжиття заходів
щодо усунення порушень вимог ст.9
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна». Зокрема,
відповідач-1 звернувся із відповідним
листом до ТОВ «Марін Оіл» щодо
розірвання спірного договору (т.1
а.с.27-28). У відповідь ТОВ «Марін Оіл»
зазначив, що із змісту отриманого ним
листа не вбачається фактів, що вказують
на порушення орендатором свої
зобов'язань по спірному договору
оренди та наявність інших підстав,
визначених законом (т.1 а.с.29).

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ
«Марін Оіл» користується орендованим
майном та сплачує за оренду кошти
(починаючи з березня 2013 року), що
підтверджується відповідними
платіжними дорученнями (т.1 а.с.101-109, 137).

Вважаючи, що Договір суперечить ЦК
України і іншим актам цивільного
законодавства, що свідчить про його
недійсність, прокурор звернувся із
відповідним позовом до суду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, суд вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є
матеріально-правова вимога прокурора
про визнання недійсним договору
оренди нерухомого майна, предметом
використання якого є державне майно.
Отже, до спірних правовідносин сторін
підлягають застосуванню відповідні
норми ЦК України, Господарського
кодексу України (у редакції чинній на
час укладення спірного договору, далі -
ГК України) та Закону.

Так, відповідно до ч.ч. 1,2,5 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч 1-3, 5 та 6 ст.203 цього
Кодексу.

Отже, вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, суд встановлює наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків.
Аналогічна правова позиція викладена у
абз.4 п.2.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№ 11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» (далі - Постанова).

У силу припису ст.204 ЦК України
правомірність правочину презюмується.
Отже, обов'язок доведення наявності
обставин, з якими закон пов'язує
визнання господарським судом
оспорюваного правочину недійсним,
покладається на прокурора (абз.5 п.2.10
Постанови).

Як зазначає у своєму позові прокурор,
однією із підстав для визнання
Договору недійсним є те, що бетонне
мощення є гідротехнічною спорудою та
відповідно до ст.4 Закону не може бути
об'єктом оренди. Проте, жодного доказу у
підтвердження зазначеної обставини
прокурором суду надано не було, а тому
це є лише його припущенням.

Щодо твердження прокурора про
порушення відповідачем-1 порядку,
встановлено ст.9 Закону, суд зазначає
наступне.

Так, у ч.2 ст.9 Закону встановлено, що у
разі надходження до орендодавця заяви
про оренду цілісного майнового
комплексу підприємства, його
структурного підрозділу, нерухомого
майна, а також майна, що не увійшло до
статутного (складеного) капіталу
господарських товариств, створених у
процесі приватизації (корпоратизації),
орендодавець за умови відсутності
заборони на передачу майна в оренду у
п'ятиденний строк після дати
реєстрації заяви надсилає копії
матеріалів органу, уповноваженому
управляти відповідним майном.

Із матеріалів справи вбачається, що
23.10.2012 ТОВ «Марін Оіл» звернувся із
відповідною заявою до РВ ФДМУ. Як
зазначалось вище, ДП «ЯМТП»
(Балансоутримувач) поінформувало РВ
ФДМУ, зокрема, про те, що вказаний об'єкт
не підпадає під дію пп. 2 ст.4 Закону, а
також під критерії заборони
приватизації, визначених ч.2 ст.5 Закону
України «Про приватизацію державного
майна» та є вільним, не задіяним у
виробничій діяльності підприємства, та
його оренда не порушує цілісності
майнового комплексу підприємства.
Ураховуючи зазначені обставини, на
виконання ч.2 ст.9 Закону РВ ФДМУ листом
від 26.10.2012 надіслано на адресу
Міністерства інфраструктури України
відповідні копії матеріалів. Як
встановлено судом та не спростовано
сторонами фактично зазначений лист
надіслано на адресу Міністерства
інфраструктури України 29.10.2012.

Як зазначалось вище, орган,
уповноважений управляти державним
майном, яким є Міністерство
інфраструктури України, отримав лист
РВ ФДМУ щодо передачі Майна в оренду
02.11.2012, а висновок щодо відмови в
укладенні надіслав листом від 29.01.2013,
який фактично був надісланий на адресу
РВ ФДМУ 01.02.2013. Як встановлено судом,
зазначений висновок (лист від 29.02.2013)
отриманий відповідачем-1 лише 26.04.2013,
тоді як спірний Договір був підписаний
відповідачами 14.03.2013.

Як зазначено у ч.3 ст.9 Закону орган,
уповноважений управляти державним
майном, розглядає подані йому
матеріали і протягом п'ятнадцяти днів
після їх надходження надсилає
орендодавцеві висновки про умови
договору оренди або про відмову в
укладенні договору оренди. Якщо
орендодавець не одержав у встановлений
термін висновків органу,
уповноваженого управляти державним
майном, дозволу, відмови чи пропозицій
від органу, уповноваженого управляти
відповідним майном, укласти договір
оренди нерухомого майна з бюджетною
установою, організацією, висновків
органу Антимонопольного комітету
України, укладення договору оренди
вважається з цими органами погодженим.

Отже, зазначений припис встановлює
чіткий строк, за який орган,
уповноважений управляти державним
майном повинен вчинити ті чи інші дії.
Порушення зазначеного строку надає
орендодавцю право вважати відповідний
договір погодженим.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов
висновку, що на час укладення Договору,
останній був погоджений органом,
уповноваженим управляти державним
майном у встановленому ч.3 ст.9 Закону
порядку, а тому твердження прокурора,
позивача та третьої особи-1 щодо
зворотного є помилковим.

Щодо відмови від погодження Договору
та підписання акту прийому-передачі
Майна Балансоутримувачем - ДП «ЯМТП»
суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Стаття 10 Закону визначає основні
істотні умови договору оренди, якими є:
об'єкт оренди (склад і вартість майна з
урахуванням її індексації); термін, на
який укладається договір оренди;
орендна плата з урахуванням її
індексації; порядок використання
амортизаційних відрахувань, якщо їх
нарахування передбачено
законодавством; відновлення
орендованого майна та умови його
повернення; виконання зобов'язань;
забезпечення виконання зобов'язань -
неустойка (штраф, пеня), порука,
завдаток, гарантія тощо; порядок
здійснення орендодавцем контролю за
станом об'єкта оренди;
відповідальність сторін; страхування
орендарем взятого ним в оренду майна;
обов'язки сторін щодо забезпечення
пожежної безпеки орендованого майна.

Укладений сторонами договір оренди в
частині істотних умов повинен
відповідати типовому договору оренди
відповідного майна. Типові договори
оренди державного майна розробляє і
затверджує Фонд державного майна
України. За згодою сторін у договорі
оренди можуть бути передбачені й інші
умови (ч.ч.2, 3 ст.10 Закону).

Як встановлено ч.3 ст.184 ГК України
укладення господарських договорів на
основі примірних і типових договорів
повинно здійснюватися з додержанням
умов, передбачених ст.179 цього Кодексу,
не інакше як шляхом викладення
договору у вигляді єдиного документа,
оформленого згідно з вимогами ст.181
цього Кодексу та відповідно до правил,
встановлених нормативно-правовими
актами щодо застосування примірного
або типового договору.

Так, наказом Фонду державного майна
України № 1774 від 23.08.2000,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 21.12.2000 за № 931/5152
затверджений Типовий договір оренди
індивідуальновизначеного (нерухомого
або іншого) майна, що належить до
державної власності.

Проаналізувавши зміст типового
договору та спірний Договір, суд дійшов
висновку, що, зокрема, п. 2.1 Договору за
змістом відповідає п.2.1 типового
договору в частині вступу Орендаря у
користування Майном. Проте, керуючись
положеннями ч. 3 ст. 10 Закону сторони,
вирішили передбачити додаткову умову,
зокрема, щодо оформлення акту
приймання-передавання, а саме, його
підписання з боку Балансоутримувача,
яке є лише способом виконання
зобов'язання щодо передачі майна в
оренду. Недотримання способу виконання
зобов'язання з передачі Майна в оренду
є неналежним виконанням умови Договору
обома сторонами, якщо не доведений факт
незаконного заволодіння майном з боку
орендаря.

Додатково, ч.2 ст.640 ЦК України
встановлено, що, якщо відповідно до
акта цивільного законодавства для
укладення договору необхідні також
передання майна або вчинення іншої дії,
договір є укладеним з моменту
передання відповідного майна або
вчинення певної дії.

Проте, ст. 12 Закону чітко визначено, що
договір оренди вважається укладеним з
моменту досягнення домовленості з усіх
істотних умов і підписання сторонами
тексту договору, тобто не
передбачається передання предмету
оренди.

Із змісту типового договору та ст.ст.5, 6
Закону вбачається, що сторонами
Договору оренди відповідного
нерухомого майна є Орендодавець (РВ
ФДМУ) та Орендар (ТОВ «Марін Оіл»).
Відтак, Балансоутримувач (ДП «ЯМТП») не
є стороною Договору, а тому підпис
останнього (погодження) не є необхідною
умовою для укладення Договору.

Крім того, фактичне використання
(прийняття) орендарем Майна, яке є
предметом оренди за Договором,
сторонами не заперечується.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що спірний Договір є
укладеним, саме з моменту його
підписання Орендодавцем та Орендарем.

Водночас, суд вважає за необхідне
зазначити, що за загальним правилом
невиконання чи неналежне виконання
правочину не тягне за собою правових
наслідків у вигляді визнання правочину
недійсним. У такому разі
заінтересована сторона має право
вимагати розірвання договору або
застосування інших передбачених
законом наслідків, а не визнання
правочину недійсним. Аналогічна
правова позиція викладена у п.2.2
Постанови.

Крім того, наявні матеріали справи
підтверджують, що під час укладення
спірного Договору РВ ФДМУ були вчинені
всі необхідні дії для дотримання
порядку, встановленого Законом.
Доказів протилежного учасниками
судового процесу суду надано не було.

Посилання сторін на наявність
додаткової угоди №1 до Договору суд до
уваги не приймає, оскільки остання не є
предметом даного спору та жодним чином
не впливає на недійсність самого
Договору.

Наявний у матеріалах справи лист
Міністерства інфраструктури України
від 10.08.2012 №864/16/10-12, який був
адресований ДП «ЯМТП» та отриманий
останнім 20.08.2012, судом до уваги не
приймається, оскільки відповідно до
ст.9 Закону, орган, уповноважений
управляти державним майном, розглядає
подані йому матеріали після
надходження до орендодавця
відповідної заяви особи, яка має намір
взяти в оренду відповідне майно.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що обставини, на які
посилається прокурор у своїй позовній
заяві не є підставою для визнання
Договору недійним, а тому позовні
вимоги є необґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню.

Водночас, ст.49 ГПК України регулює
питання щодо розподілу господарських
витрат.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 44 ГПК України
судові витрати складаються, зокрема, з
судового збору.

Розмір та порядок сплати судового
збору визначений Законом України «Про
судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (далі -
Закон № 3674-VI), який набрав чинності
01.11.2011.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 3674-VI
судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із пп. 8 п. 1 ст. 40 Бюджетного
кодексу України розмір мінімальної
заробітної плати визначається в законі
про Державний бюджет на відповідний
рік.

Статтею 8 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2013 рік» встановлено
на 2013 рік мінімальну заробітну плату,
зокрема, у місячному розмірі: з
1 січня - 1 147,00 грн.

Із матеріалів позовної заяви
вбачається, що прокурором заявлено
вимоги, які не підлягають вартісній
оцінці (визнання договору недійсним),
які є вимогами немайнового характеру.

Так, ставка судового збору, яка
встановлена за подання до
господарського суду позовної заяви
немайнового характеру дорівнює 1
розміру мінімальної заробітної плати.

Водночас, у п. 4.6 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
зазначено, що приймаючи рішення зі
справи, провадження в якій порушено за
заявою прокурора, господарський суд у
разі повного або часткового
задоволення позову (скарги) стягує
судовий збір з відповідача (повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
якщо він не звільнений від сплати
судового збору; у разі ж повної або
часткової відмови в позові судовий
збір стягується з визначеного
прокурором позивача (так само повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
за винятком випадків, коли останнього
звільнено від сплати судового збору та
коли позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України

З огляду на викладене, оскільки
прокурор у даній справі виступив в
інтересах держави в особі Міністерства
інфраструктури України, яке відповідно
до ст. 5 Закону № 3674-VI не звільнено від
сплати судового збору, та, оскільки
зазначений позов прокурора визнаний
судом необґрунтованим, суд дійшов
висновку про необхідність покладення
судового збору позивача.

Керуючись ст.ст.49, 82-84, 115-116 ГПК
України, суд -

В И Р І Ш І В :

1. У задоволені позову відмовити
повністю.

2. Стягнути з Міністерства
інфраструктури України у дохід
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 1 147,00 грн (одна тисяча сто
сорок сім гривень).

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили .

Повне рішення складене 04.02.2014.

Суддя
О.С. Янюк