ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2014 р.
Справа № 911/4222/13

Господарський суд Київської
області у складі судді Лилака Т.Д.,
розглянувши справу

за позовом Бориспільської міжрайонної
прокуратури Київської області в
інтересах держави в особі Любарецької
сільської ради Бориспільського району
Київської області до Фізичної
особи-підприємця Білика Анатолія
Миколайовича, Київська обл., с. Любарці
про витребування майна з чужого
незаконного володіння,за участю
представників:

прокуратури:Біньківська А.В., службове
посвідчення № 009568;позивача:Коломієць
М.І., сільський голова, паспорт СК 606051;
відповідача:Карман Ю.В., довіреність б/н
від 11.12.2013 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2013 року заступник
прокурора Бориспільської міжрайонної
прокуратури Київської області в
інтересах держави в особі Любарецької
сільської ради Бориспільського району
Київської області звернувся до
господарського суду Київської області
з позовом до Фізичної особи-підприємця
Білика Анатолія Миколайовича про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, а саме
нежитлового приміщення передане у
платне володіння та користування за
договором оренди нежитлових приміщень
№ 01 від 07.07.2011 року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 12.11.2013 року порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду на 28.11.2013 року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 28.11.2013 року розгляд справи
було відкладено на 12.12.2013 року.

Через канцелярію суду 12.12.2013 року
відповідач надав відзив на позовну
заяву, в якому проти позову
заперечував, просив відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі та подав клопотання про
продовження строку вирішення спору.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 12.12.2013 року суд продовжив
строк вирішення спору та відклав
розгляд справи на 16.01.2014 року.

Через канцелярію суду 16.01.2014 року
відповідач надав клопотання про
зупинення провадження у справі, яке
судом відхилене, як безпідставне та
необґрунтоване.

У судовому засіданні 16.01.2014 року
оголошувалася перерва на 30.01.2014 року.

Через канцелярію суду 24.01.2014 року
заступник прокурора Бориспільської
міжрайонної прокуратури Київської
області подав заяву про уточнення
позовних вимог, у якій просив суд
витребувати у ФОП Білик А.М. із
незаконного володіння нежитлове
приміщення площею 167,4 кв.м., що
розташоване за адресою: Київська
область, Бориспільський район, с.
Любарці, вул. Леніна, 67а на користь
Любарецької сільської ради.

Заслухавши пояснення представників
прокуратури, позивача та відповідача,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Любарецької сільської ради
Бориспільського району Київської
області № 86 від 25.09.2009 року «Про надання
дозволу на розміщення об'єкту
торгівлі» надано дозвіл Білик А.М. на
розміщення об'єкту торгівлі кафе-бару
«Любава» в с. Любарці по вул.Леніна,
загальною площею - 167,4 кв. м.

На підставі зазначеного рішення 07.07.2011
року між Любарецькою сільською радою
Бориспільського району Київської
області (орендодавець) та ПП Білик
Анатолій Миколайович (орендар) було
укладено договір оренди землі (копія
залучена до матеріалів справи), згідно
якого орендодавець передає, а орендар
приймає в платне володіння та
користування нежитлове приміщення для
використання під: роздрібну торгівлю
алкогольними напоями та тютюновими
виробами за адресою село Любарці, вул.
Леніна, 67а.

Відповідно до п. 1.1 договору в оренду
передається нежитлове приміщення
загальною площею 167,4 кв.м., що
знаходиться у комунальній власності
Любарецької сільської ради
Бориспільського району Київської
області на підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно № 1833
САЕ № 106284 від 18.05.2011 року.

Згідно п.п. 2.1., 2.2. орендар вступає у
володіння і користування нежитловим
приміщенням одночасно з підписанням
сторонами договору та акту
прийому-передачі вказаного
нежитлового приміщення. Передача
нежитлового приміщення в оренду не
означає передачу орендарю права
власності на це приміщення. Власником
орендованого приміщення залишається
орендодавець, а орендар володіє і
користується даним приміщенням на
строк оренди.

Пунктом 2.3. договору встановлено, що
нежитлове приміщення вважається
повернутим орендодавцю з моменту
підписання сторонами акту
прийому-передачі.

Судом встановлено, що на виконання
вимог п. 2.1. та п. 2.3. договору сторонами
акти прийому-передачі не складалися та
суду не наданні.

Строк дії договору встановлено з 07.07.2011
року по 07.07.2015 року. Договір вважається
щороку пролонгованим, якщо за місяць до
закінчення його строку однією із
сторін не буде письмово заявлено про
розірвання (п. 7.2. договору).

25.10.2013 року позивач у порядку п. 7.2.
договору оренди нежитлових приміщень
№ 1 від 07.07.2011 року листом повідомив
відповідача про недійсність даного
договору та вимогою звільнити
орендоване приміщення в термін до
05.11.2013 року.

У позовній заяві прокурор зазначає, що
договір оренди нежитлових приміщень №
1 від 07.07.2011 року є неукладеним з підстав
невиконання вимог законодавства під
час його укладення, а тому нежитлове
приміщення за адресою село Любарці,
вул. Леніна, 67а перебуває у чужому
незаконному володінні.

Пунктом 2.6 постанови пленум Вищого
господарського суду України, від 29.05.2013,
№ 11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» передбачено, що не
вважаються вчиненими правочини
(укладеними господарські договори), в
яких (за якими): відсутні передбачені
законом умови, необхідні для їх
укладення (не досягнуто згоди за всіма
істотними для даного правочину
умовами); не отримано акцепт стороною,
що направила оферту; не передано майно,
якщо відповідно до законодавства
необхідна його передача; не здійснено
державну реєстрацію або нотаріальне
посвідчення, необхідні для його
вчинення, тощо. Встановивши відповідні
обставини, господарський суд відмовляє
в задоволенні позовних вимог як про
визнання правочину недійсним, так і про
застосування наслідків недійсності
правочину.

Водночас господарським судам
необхідно враховувати таке. Визначення
договору як неукладеного може мати
місце на стадії укладення договору, а
не за наслідками виконання його
сторонами. Отже, якщо дії сторін
свідчать про те, що оспорюваний договір
фактично було укладено, суд має
розглянути по суті питання щодо
відповідності його вимогам закону; це
правило не стосується випадків, коли
для вчинення правочину необхідні його
державна реєстрація або нотаріальне
посвідчення, оскільки за відсутності
відповідної реєстрації чи посвідчення
договір в будь-якому разі не вважається
укладеним.

Сама лише відсутність у договорі тієї
чи іншої істотної умови (умов) може
свідчити про його неукладення

Відповідно до приписів ст. 793 ЦК
України, в редакції, яка діяла на час
підписання договору оренди, договір
найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини)
укладається у письмовій формі. Договір
найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини) строком на
три роки і більше підлягає
нотаріальному посвідченню.

Згідно з вимогами ст. 794 ЦК України, в
редакції, яка діяла на час підписання
договору оренди, договір найму будівлі
або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини), укладений на строк не
менше ніж на три роки, підлягає
державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК
України правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Як унормовано ч. 3 ст. 640 ЦК
України, в редакції, яка діяла на час
підписання договору оренди, договір,
який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Отже, у зв'язку з тим, що договір оренди
нежитлових приміщень № 01 від 07.07.2011
року, із строком дії понад три роки,
потребував і нотаріального
посвідчення і державної реєстрації, то
за відсутності останніх такий договір
є неукладеним, так як момент його
вчинення пов'язувався із державною
реєстрацією та таким, що не створює
прав та обов'язків для сторін.

Слід зазначити, що питання недійсності
договору оренди нежитлових приміщень
№ 01 від 07.07.2011 року не є предметом
розгляду у даній справі і судом не
досліджується.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 30.05.2013 року у справі №
3пн/5014/840/2012.

За приписами ст. 319 Цивільного кодексу
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321 Цивільного
кодексу України право власності є
непорушним, ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Статтею 387 ЦК України унормовано, що
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстав
заволоділа ним. Витребування власником
свого майна із чужого незаконного
володіння здійснюється шляхом подання
до суду віндикаційного позову.

Віндикаційний позов - це позов
неволодіючого власника до незаконно
володіючого не власника з метою
відновити порушене володіння річчю
шляхом вилучення її в натурі.

Позивачем у віндикаційному позові може
бути власник майна або особа, яка хоч і
не є власником майна, але володіє ним на
підставах, встановлених законом чи
договором (так званий «титульний
володілець»), який на момент
пред'явлення позову не володіє цим
майном. Відповідачем за віндикаційним
позовом є особа, яка незаконно володіє
майном, тобто заволоділа ним без
відповідної правової підстави.

Зазначені підстави
матеріально-правової вимоги позивача у
віндикаційному позові повинні
підтверджувати право власності (інше
суб'єктивне право титульного
володільця) позивача на витребуване
майно, факт вибуття майна з його
володіння, наявність майна у
незаконному володінні відповідача,
відсутність у відповідача правових
підстав для володіння майном
(безтитульний статус його володіння).

З огляду на вищевикладене, в ході
судового розгляду підтверджені
титульне право власності позивача на
витребуване майно, факт вибуття майна з
його володіння, наявність майна у
незаконному володінні відповідача, та
відсутність у відповідача правових
підстав для володіння майном
(безтитульний статус його володіння),
тому позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Сплата судового збору згідно ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Витребувати з чужого незаконного
володіння Фізичної особи-підприємця
Білика Анатолія Миколайовича (08360,
Київська область, Бориспільський
район, с. Любарці, вул. Леніна, 67а,
ідентифікаційний код ) на користь
Любарецької сільської ради
Бориспільського району Київської
області (08360, Київська область,
Бориспільський район, с. Любарці, вул.
Леніна, 67, код 04363573) об'єкт нерухомості -
нежитлове приміщення за адресою
Київська область, Бориспільський
район, с. Любарці, вул. Леніна, 67а,
(загальною площею 167,4 кв.м.).

3. Зобов'язати Фізичну
особу-підприємця Білика Анатолія
Миколайовича (08360, Київська область,
Бориспільський район,
с. Любарці, вул. Леніна, 67а,
ідентифікаційний код ) повернути
Любарецькій сільській раді
Бориспільського району Київської
області (08360, Київська область,
Бориспільський район, с. Любарці, вул.
Леніна, 67, код 04363573) об'єкт нерухомості -
нежитлове приміщення за адресою
Київська область, Бориспільський
район, с. Любарці, вул. Леніна, 67а,
(загальною площею 167,4 кв.м.), який
знаходиться у фактичному незаконному
володінні Фізичної особи-підприємця
Білика Анатолія Миколайовича.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
Білика Анатолія Миколайовича (08360,
Київська область, Бориспільський
район, с. Любарці, вул. Леніна, 67а,
ідентифікаційний код ) в доход
державного бюджету України 1 147 (одну
тисячу сто сорок сім) грн. 00 коп.
судового збору.

Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 03.02.2014 р.

Суддя
Т.Д. Лилак