ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2014 р.Справа № 923/1513/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді Журавльова О.О.,

суддів: Ярош А.І., Савицького Я.Ф.

(відповідно до розпорядження голови
суду від 24.12.2013р. №1159 розгляд
апеляційної скарги здійснюється даною
судовою колегією)

при секретарі судового засідання
Селиверстовій М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Іосип Т.М., за довіреністю
від 08.01.2014р.

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Фудсвіт"

на рішення господарського суду
Херсонської області від 05 грудня 2013
року

по справі №923/1513/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Арго 2010"

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю „Фудсвіт"

про стягнення 87559,45 грн., -

В С Т А Н О
В И В:

ТОВ „Арго 2010" звернулось до
господарського суду Херсонської
області з позовом до ТОВ „Фудсвіт" про
стягнення 87559,45 грн., з яких: 83940 грн.
основного боргу, 2950,15 грн. пені та 669,30
грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 05 грудня 2013
року у справі №923/1513/13 (суддя Немченко
Л.М.) позовні вимоги ТОВ „Арго 2010"
задоволено у повному обсязі, з
відповідача на користь позивача
стягнуто 83940 грн. основного боргу, 2950,15
грн. пені, 669,30 грн. 3% річних та 1720,50 грн.
судового збору.

Приймаючи рішення господарський суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що матеріалами справи підтверджується
факт поставки позивачем відповідачу
товару на суму 83940 грн. та наявність
порушення зобов'язання відповідачем в
частині своєчасної оплати вказаного
товару. Окрім того, господарський суд
першої інстанції прийшов до висновку
про наявність підстав для стягнення 3%
річних та пені нарахованих позивачем
на суму заборгованості.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
суду першої інстанції, відповідач (ТОВ
„Фудсвіт") звернувся до Одеського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
його скасувати в частині стягнення з
відповідача 52261,50 грн. боргу, 1836,78 грн.
пені, 416,71 грн. 3% річних та прийняти в цій
частині нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову, з посиланням при
цьому на не повне з'ясування
господарським судом першої інстанції
обставин справи, з мотивів, викладених
в апеляційній скарзі.

Представник скаржника у судові
засідання не з'являвся, про час, дату і
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про що свідчить
відповідне повідомлення про вручення
поштового відправлення від 26.12.2013р.

Представник позивача у судовому
засіданні надав пояснення, відповідно
до яких ТОВ „Арго 2010" просить залишити
апеляційну скаргу ТОВ „Фудсвіт" без
задоволення, а оскаржуване судове
рішення без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд визнав за можливе
розглянути апеляційну скаргу ТОВ
„Фудсвіт" за відсутністю представника
відповідача у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
процесуального та матеріального права,
заслухавши представника позивача,
апеляційний господарський суд дійшов
до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що
12.06.2013р. між ТОВ „Арго 2010" (позивач,
постачальник) та ТОВ „Фудсвіт"
(відповідач, покупець) було укладено
договір поставки №11/13 (надалі - договір,
спірний договір), за умовами якого
постачальник зобов'язується поставити
та передати у власність покупця, а
покупець зобов'язався прийняти та
оплатити безалкогольні напої ( надалі -
товар).

За п. 2.7 договору датою поставки
вважається дата отримання товару
покупцем, що підтверджується
підписаною сторонами видатковою
накладною.

Пунктом 5.2 договору сторони погодили,
що оплата здійснюється покупцем
безготівково на р/р постачальника,
через 30 календарних днів після
отримання товару.

Згідно з п.6.2 договору у разі
невиконання грошових зобов'язань
покупець сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
несвоєчасно сплаченої суми, за кожен
день прострочення, без обмеження
строком позовної давності.

Відповідно до п. 7.1 договору даний
договір набирає сили з моменту його
підписання сторонами і діє до 31.12.2013р.

12.06.2013р. сторонами по справі було
укладено додаткову угоду №1 до
договору поставки №11/13 від 12.06.2013р.,
відповідно до якої, п. 55 договору
викладено у наступній редакції
„Покупець має право повернути, а
постачальник зобов'язаний прийняти 100%
залишку товару першої поставленої
партії покупцю, у разі нереалізації
його до 31.08.2013р."

Вказаний договір та додаткова угода до
нього підписані належними
представниками сторін та скріплені
печатками підприємств.

19.06.2013р. позивачем було поставлено на
користь відповідача товар на загальну
суму 83940 грн., в т.ч. ПДВ, що
підтверджується видатковою накладною
№РН-0000608 від 19.06.2013р., яка підписана
належними представниками сторін та
скріплена печатками підприємств.

23.08.2013р. позивач звернувся до
відповідача з претензією, в якій просив
відповідача протягом п'яти банківських
днів з моменту отримання вказаної
претензії оплатити товар, отриманий за
спірним договору на суму 83940 грн.

Вказана претензія була залишена
відповідачем без задоволення.

10.10.2013р. відповідачем було направлено
на адресу відповідача накладну на
повернення товару на суму 52261,5 грн.

Позивач від підписання накладної на
повернення товару та від отримання
повернутого товару відмовився.

Вищенаведене стало підставою для
звернення ТОВ „Арго 2010" до
господарського суду першої інстанції з
відповідним позовом про стягнення
заборгованості та нарахованих не неї
пені та 3% річних.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційний господарський суд дійшов
до наступних висновків.

Статтею 175 ГК України встановлено, що
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Статтями 202, 205 ЦК України встановлено,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі ст. 664 ЦК України обов'язок
продавця передати товар покупцеві
вважається виконаним у момент:
вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар; надання
товару в розпорядження покупця, якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару. Договором
купівлі-продажу може бути встановлений
інший момент виконання продавцем
обов'язку передати товар. Товар
вважається наданим у розпорядження
покупця, якщо у строк, встановлений
договором, він готовий до передання
покупцеві у належному місці і покупець
поінформований про це.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Факт прийняття відповідачем товару на
суму 83940 грн. за спірним договором не
спростовується сторонами та
підтверджується відповідною
видатковою накладною (а.с. 44).

За вимогами ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які
кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно зі ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання не звільняє
винну сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний господарський суд
зауважує, що відповідачем не надано
жодних доказів, в розумінні ст.ст. 32-33
ГПК України, на підтвердження
відсутності заборгованості за спірним
договором у розмірі 83940 грн., або на
підтвердження погашення відповідної
заборгованості.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи скаржника щодо відсутності
підстав для оплати товару на суму 52261,50
грн., у зв'язку з поверненням товару на
вказану суму позивачу, оскільки,
фактична вимога відповідача щодо
повернення товару на суму 52261,50 грн.
здійснена по за межами строку
встановленого для повернення товару за
додатковою угодою №1 до спірного
договору, у зв'язку з чим у позивача
відсутні підстави для прийняття
нереалізованого відповідачем товару.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком господарського суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позовних вимог в частині
стягнення з відповідача 83940 грн.
основної заборгованості, у зв'язку з
невиконанням останнім зобов'язань за
спірним договором в частині своєчасної
оплати прийнятого товари.

Щодо позовних вимог ТОВ „Арго 2010" в
частині стягнення з відповідача 2950,15
грн. пені, апеляційний господарський
суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 229 Господарського кодексу
України, учасник господарських
відносин у разі порушення ним
грошового зобов'язання не звільняється
від відповідальності через
неможливість виконання і зобов'язаний
відшкодувати збитки, завдані
невиконанням зобов'язання, а також
сплатити штрафні санкції відповідно до
вимог, встановлених цим Кодексом та
іншими законами.

За умовами ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

За ст. 230 ГК України штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання. Суб'єктами права
застосування штрафних санкцій є
учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

Також, відповідно до ст. 231 ГК України у
разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтями 1, 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши
наданий позивачем розрахунок пені,
здійснений відповідно до вимог чинного
законодавства, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог ТОВ „Арго
2010" в частині стягнення з відповідача
2950,15 грн. пені.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з відповідача 669,30 грн. 3%
річних апеляційний господарський суд
зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Дослідивши наданий позивачем
розрахунок 3% річних, колегія суддів
приймає його як обґрунтований та
складений відповідно до вимог чинного
законодавства і погоджується з
висновком господарського суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позовних вимог ТОВ „Арго
2010" в частині стягнення з відповідача
669,30 грн. 3% річних.

Таким чином, апеляційний господарський
суд погоджується з висновком
господарського суду першої інстанції
про наявність підстав для задоволення
позовних вимог ТОВ „Арго 2010" в повному
обсязі

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, оскільки доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та матеріали
справи не спростовують вищенаведені
висновки суду першої інстанції,
апеляційний господарський суд вважає,
що оскаржуване судове рішення прийнято
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, відповідає
фактичним обставинам і матеріалам
справи, а підстави, передбачені ст. 104
ГПК України, для його зміни чи
скасування відсутні.

За таких обставин оскаржуване рішення
місцевого господарського суду слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Фудсвіт" - без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду
Херсонської області від 05 грудня 2013
року у справі №923/1513/13 залишити без
змін, а апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю „Фудсвіт" -
без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 13
лютого 2014 року.

Головуючий суддя Судді О.О. Журавльов
Я.Ф. Савицький А.І. Ярош