Господарський суд Чернігівської
________________________________________________________________________
Тел. 67-28-47, факс 77-44-62
РІШЕННЯ

28 січня 2014 року
Справа № 927/1635/13

Позивач: Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія
"Грандвіс", код 22821660, пр.-т. Перемоги, 127,
м. Чернігів, 14013

Відповідач: Публічне акціонерне
товариства "Чернігівське обласне
підприємство автобусних станцій 17499",
код 03119552, вул. Мстиславська, 57, м.
Чернігів, 14000

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Приватне акціонерне
товариство "Бобровицьке АТП - 17499",
код 21401803, вул. Червонопартизанська, 77, м.
Бобровиця, Чернігівська обл., 17400

Про стягнення 3 559, 68 грн.

Суддя Моцьор В.В.

Представники сторін:

позивача: Стреж В.А. (довіреність б/н від
24 грудня 2013 року);

відповідача: Ковальчук О.О.
(довіреність № 102 від 11 січня 2014 року);
Лупар О.П. - головний бухгалтер
(довіреність № 101 від 14 січня 2014 року);

третьої особи: Сусло В.О. (довіреність
б/н від 9 грудня 2013 року);

Рішення приймається після оголошеної в
судовому засіданні 15 січня 2014 року
перерви згідно ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 Господарського
кодексу України у судовому засіданні
було проголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем заявлено позов про стягнення
з відповідача 3559,68грн. страхових
платежів, утриманих відповідачем з
пасажирів під час продажу квитків
через каси власних автостанцій.

Вимоги позивача обґрунтовані
наступним. 1 липня 2007 року між ПрАТ СК
"Грандвіс" та ПАТ "ЧОПАС 17499" та ПрАТ
"Бобровицьке АТП-17449" було укладено 3-х
сторонню агентську угоду №10-2/02. Листом
від 28 листопада 2012 року №1408 відповідач
повідомив позивача та третю особу про
відмову від даної угоди з 1 січня 2013
року та те, що з 1 січня 2013 року страхові
платежі, що утримуються з пасажирів при
продажі квитків автостанціями за
дорученням перевізника, за мінусом
агентської винагороди, передбаченої
діючим договором між ПАТ "ЧОПАС 17499" і
перевізником, будуть перераховуватись
перевізнику. Договором про надання
послуг автостанціями ПАТ "ЧОПАС 17499"
перевізникові від 27 червня 2012 року №119
відповідач та третя особа передбачили,
що відповідач суму обов'язкових
страхових платежів (за винятком
комісійної винагороди 25%) перераховує
безпосередньо позивачу. Позивач
вважає, що відповідач не має права для
залишення собі агентської винагороди
та страхових платежів не маючи
відповідного письмового доручення
страховика і своїми протиправними
діями, які виразилися в
неперерахуванні страхових платежів,
утриманих під час продажу квитків
пасажирами через каси автостанцій на
маршрути третьої особи та
безпідставного залишення собі
агентської винагороди у розмірі 25% від
суми отриманої від продажу квитків,
відповідач за період з 01 січня 2013 року
по 31 березня 2013 року спричинив позивачу
збитки на суму 3 559,68грн. Відповідно до
актів звірок взаємних розрахунків, між
ПАТ "ЧОПАС 17499" та ПрАТ "Бобровицьке
АТП-17449" за січень, лютий, березень,
квітень 2013 року відповідач повинен був
перерахувати третій особі 3 559,68грн.
страхових платежів, що утримав при
реалізації квитків у касах власних
автостанцій від пасажирів на маршрути
третьої особи. Отже, відповідач
заборгував позивачу 3 559,68грн. страхових
платежів.

14 січня 2014 року від відповідача через
канцелярію суду надійшов відзив на
позовну заяву, в якому відповідач проти
позовних вимог заперечив в повному
обсязі. Свої заперечення відповідач
обґрунтував наступним. В 2013 році будь
яких договірних відносин між позивачем
та відповідачем не існувало, у
відповідача були договірні відносини з
ПрАТ "Бобровицьке АТП-17449", на підставі
обов'язкового договору про надання
послуг автостанціями ПАТ "ЧОПАС 17499" від
27 червня 2012 року №119. У відповідності до
п. 2.3.5. зазначеного договору визначено,
що перевізник (ПрАТ "Бобровицьке
АТП-17449") зобов'язаний забезпечувати в
установленому законодавством порядку
страхування пасажирів самостійно чи за
участю підприємства по попередній
домовленості. Пунктом 3.1. зазначеного
договору сторони передбачили розподіл
грошових коштів від продажу квитків на
проїзд в автобусах по відомостях
касового продажу квитків (форма 20АСС),
зокрема, суму обов'язкових страхових
платежів (за винятком комісійної
винагороди 25%) підприємство
перераховує ПрАТ СК "Грандвіс". Назване
положення договору було включено, як
супутнє зобов'язання, за тристороннім
договором від 01 липня 2007 року
(агентською угодою № 10-2/02), про яку
вказує також і позивач у своїй позовній
заяві. Листом № 1408 від 28 листопада 2012
року, ПАТ "ЧОПАС 17499" повідомило
позивача та третю особу про відмову від
договору доручення № 10-2/02 з 01 січня 2013
року, і те, що страхові платежі з 01
січня 2013 року, що утримуються з
пасажирів при продажі квитків
автостанціями за дорученням
перевізника, за мінусом агентської
винагороди, передбаченої діючим
договором між ПАТ "ЧОПАС 17499" і
перевізником, будуть перераховуватися
перевізнику. Жодних зауважень з боку
ПрАТ "Бобровицьке АТП- 17499" не поступало,
що підтверджує їх згоду на таку зміну.
Грошові кошти в тому числі суми
зібраного страхового збору за мінусом
винагороди перераховувалися ПрАТ
"Бобровицьке АТП-17449" та приймалися ним
без будь- яких зауважень. 29 грудня 2012
року між ПрАТ "Бобровицьке АТП-17449" та
ПрАТ СК "Грандвіс" було укладено
договір доручення № 11-А/04, яким сторони
врегулювали всі свої відносини з
приводу отримання та перерахування
страхових платежів, підтвердивши цим
фактом припинення будь-яких договірних
відносин у сфері страхування з ПАТ
"ЧОПАС 17499". До того ж, акти звірок
взаємних розрахунків, між ПАТ "ЧОПАС
17499" та ПрАТ "Бобровицьке АТП-17449" за
січень, лютий, березень, квітень 2013 року
були направлені третій особі, яка їх
отримала та жодних претензій з приводу
неповноти перерахування грошових
коштів не заявляла. Також відповідач
зазначає, що позивач не є стороною по
договору від 27 червня 2012 року №119, і як
наслідок, в нього відсутні будь-які
правові підстави для заявлення даного
позову.

У судовому засіданні 15 січня 2014 року
представник позивача надав суду
письмові пояснення по справі з
урахуванням відзиву на позовну заяву, в
яких підтримав позовні вимоги в
повному обсязі та просив суд стягнути з
відповідача 3 559,68грн. страхових
платежів.

Представник третьої особи у судовому
засіданні 15 січня 2014 року надав суду
письмові пояснення по справі, в яких
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі, зазначивши, що після розірвання
з 1 січня 2013 року трьохсторонньої
агентської угоди №10-2/02 від 1 липня 2007
року відповідач втратив право на
агентську винагороду. Третя особа
уклала з відповідачем договір про
надання послуг автостанціями ПАТ
"ЧОПАС 17499" перевізникові від 27 червня
2012 року №119; обрала у якості страховика
ПрАТ СК "Грандвіс" (договір доручення
від 29 грудня 2012 року №11-А/04). Акти звірок
взаємних розрахунків між ПАТ "ЧОПАС 17499"
та ПрАТ "Бобровицьке АТП-17449" за січень,
лютий, березень, квітень 2013 року третя
особа не підписувала. Третя особа
вважає, що оскільки відповідач з 1 січня
2013 року отримує страхові платежі з
пасажирів при продажу квитків у касах
власних автостанцій, він повинен їх
перераховувати страховику відповідно
до договору від 27 червня 2012 року №119 і з
1 січня 2013 року не залишаючи собі
агентську винагороду.

22 січня 2014 року через канцелярію суду
від позивача надійшло пояснення по
справі, в якому позивач підтримав
позовні вимоги, зазначивши, що
відповідач не мав права вносити зміни
до договору від 27 червня 2012 року №119,
страховиком на маршрутах перевізника є
ПрАТ СК "Грандвіс", з 1 січня 2013 року
страховик не отримував від ПАТ "ЧОПАС
17499" страхові платежі, що є порушенням
вимог законодавства.

У судовому засіданні 28 січня 2014 року
представник позивача підтримав
позовні вимоги, просив суд
задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача проти
позовних вимог заперечив, просив суд
відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи підтримав
позовні вимоги в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення та доводи
представників сторін, з'ясувавши
обставини, що мають значення для
вирішення спору, перевіривши їх
доказами, суд ВСТАНОВИВ:

01 липня 2007 року між Приватним
акціонерним товариством "Страхова
компанія "Грандвіс" (позивач, страховик)
та Публічним акціонерним товариством
"Чернігівське обласне підприємство
автобусних станцій 17499" (відповідач,
агент) та Приватним акціонерним
товариством "Бобровицьке АТП-17449" (третя
особа, транспортне підприємство) було
укладено 3-х сторонню агентську угоду
№10-2/02 (а.с. 12).

Згідно п. 1.1 даної угоди страховик
здійснює обов'язкове особисте
страхування пасажирів автомобільного
транспорту від нещасних випадків
відповідно до "Положення про
обов'язкове особисте страхування від
нещасних випадків на транспорті",
затвердженого Кабінетом Міністрів
України від 14 серпня 1996 року,
транспортне підприємство здійснює
перевезення пасажирів, а агент
реалізує проїзні документи (квитки) та
утримує страхові платежі.

Відповідно до п. 1.2 даної угоди
страховик сплачує агенту агентську
винагороду в розмірі 25% від суми
страхових платежів.

Аналіз змісту даної угоди свідчить, що
на її підставі між сторонами виникли
правовідносини страхування, які
регулюються гл.67 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до ч.1 ст.979 Цивільного
кодексу України за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.7 Закону України
"Про страхування" закріплено, що
особисте страхування від нещасних
випадків на транспорті є обов'язковим
видом страхування.

Згідно ч.1 ст.15 Закону України "Про
страхування" страхова діяльність в
Україні може провадитися за участю
страхових посередників. Страховими
посередниками можуть бути страхові або
перестрахові брокери, страхові агенти.

Страхові агенти - фізичні особи або
юридичні особи, які діють від імені та
за дорученням страховика і виконують
частину його страхової діяльності, а
саме: укладають договори страхування,
одержують страхові платежі, виконують
роботи, пов'язані із здійсненням
страхових виплат та страхових
відшкодувань. Страхові агенти є
представниками страховика і діють в
його інтересах за винагороду на
підставі договору доручення із
страховиком (ч.7 ст.15 Закону України "Про
страхування").

Так, відповідно до агентської угоди від
01 липня 2007 року №10-2/02 страховим
агентом виступало Публічне акціонерне
товариство "Чернігівське обласне
підприємство автобусних станцій 17499",
яке належним чином виконувало свій
обов'язок щодо реалізації проїзних
документів (квитків), утримання
страхових платежів та їх перерахування
страховику, за що останній сплачував
відповідачу агентську винагороду в
розмірі 25% від суми страхових платежів.

Листом від 28 листопада 2012 року №1408
відповідач повідомив позивача та третю
особу про відмову від даної угоди з 1
січня 2013 року та те, що з 1 січня 2013 року
страхові платежі, що утримуються з
пасажирів при продажі квитків
автостанціями за дорученням
перевізника, за мінусом агентської
винагороди, передбаченої діючим
договором між ПАТ "ЧОПАС 17499" і
перевізником, будуть перераховуватись
перевізнику (а.с. 13).

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частинами 1,2 ст.598 Цивільного кодексу
України передбачено. Що зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом. Припинення
зобов'язання на вимогу однієї із сторін
допускається лише у випадках,
встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.651 Цивільного
кодексу України у разі односторонньої
відмови від договору у повному
обсязі або частково, якщо право на таку
відмову встановлено договором або
законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Згідно ч.2 ст.653 Цивільного кодексу
України у разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються.

Так, пунктом 5 угоди від 1 липня 2007 року
№10-2/02 вона діє з 1 липня 2007 року по 31
грудня 2008 року. Після закінчення строку
агентської угоди, за відсутності заяви
однієї з сторін про припинення дії
даної угоди на протязі 30 днів до
закінчення відповідного календарного
року, вона є пролонгованою на кожний
наступний рік.

Тобто, агентська угода від 01 липня 2007
року №10-2/02 є розірваною з 1 січня 2013
року, а зобов'язання сторін (позивача та
відповідача) по ній є припиненими з 1
січня 2013 року.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про
автомобільний транспорт" страхування
на автомобільному транспорті
здійснюється відповідно до
законодавства.

Положенням про обов'язкове особисте
страхування від нещасних випадків на
транспорті", затвердженим Кабінетом
Міністрів України від 14 серпня 1996 року
визначено порядок здійснення
обов'язкового особистого страхування
від нещасних випадків на транспорті.

Відповідно до п.2 даного Положення
застрахованими вважаються: пасажири з
моменту оголошення посадки в морське
або річкове судно, поїзд, автобус або
інший транспортний засіб до моменту
завершення поїздки; водії тільки на час
обслуговування поїздки.

Відповідно до п.3 даного Положення
страховий платіж за обов'язковим
особистим страхуванням від нещасних
випадків на транспорті утримується з
пасажира перевізником, який діє від
імені страховика за винагороду на
підставі договору доручення на лініях
залізничного, морського, внутрішнього
водного, автомобільного та
електротранспорту на міжобласних і
міжміських маршрутах у межах однієї
області, Автономної Республіки Крим у
розмірі до 1,5 відсотка вартості
проїзду, на маршрутах приміського
сполучення - до 3 відсотків вартості
проїзду.

Кожному застрахованому перевізник, що
виступає агентом страховика, видає
страховий поліс. Він може видаватися на
окремому бланку або міститися на
зворотному боці квитка. Документом, що
підтверджує страхування пасажирів під
час здійснення регулярних
пасажирських перевезень автомобільним
транспортом, є квиток. У страховому
полісі зазначається: вид обов'язкового
страхування; найменування, адреса,
телефон страховика; розміри страхового
платежу та страхової суми.

У відповідності до положень п.п.2 ч.1
пункту 1 Правил наданим послуг
автомобільного пасажирського
транспорту, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 18
лютого 1997 року № 176, квиток па проїзд -
документ установленої форми, який
підтверджує факт укладення договору
перевезення. До вартості квитка
входить і вартість проїзду, ПДВ,
страховий платіж та автостанційний
збір.

Згідно положень п.115 названих вище
Правил, перевізники відповідно до
укладених договорів здійснюють продаж
квитків через автостанції, агентства з
продажу квитків та/або самостійно.

Тобто, законодавством чітко визначено
обов'язок перевізника, який є страховим
агентом, діє від імені страховика за
винагороду на підставі договору
доручення із страховиком, утримувати з
пасажира страхові платежі та
сплачувати їх страховику.

Так, 29 грудня 2012 року між Приватним
акціонерним товариством "Страхова
компанія "Грандвіс" (позивач, страховик)
та Приватним акціонерним товариством
"Бобровицьке АТП-17449" (третя особа,
перевізник) було укладено договір
доручення (агентську угоду) №11-А/04 (а.с.
16, 114).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 даного договору
він визначає порядок здійснення
обов'язкового особистого страхування
від нещасних випадків на транспорті на
приміських, міжміських, міжобласних
маршрутах, на маршрутних таксі, при
виконанні туристичних та екскурсійних
перевезень пасажирів по разовим
замовленням і договорам до місця
роботи. За цим договором страховик
доручає перевізнику здійснювати дії
направлені на реалізацію обов'язкового
особистого страхування від нещасних
випадків на транспорті пасажирів, що
придбавають квитки на проїзд на
маршрутах перевізника, від імені
страховика.

Відповідно до п. 3.1 договору на покриття
витрат перевізника, що пов'язані з
виконанням умов цього договору,
страховик перераховує перевізнику 10%
від суми отриманих страхових платежів.

Даний договір діє з 01 січня 2013 року по 31
грудня 2018 року включно (п. 5.1) і є чинним.

Тобто, між позивачем та третьою особою
на підставі договору доручення від 29
грудня 2012 року №11-А/04 виникли
правовідносини страхування.

Відповідно до умов ст.32 Закону України
"Про автомобільний транспорт"
відносини автомобільного перевізника,
що здійснює перевезення пасажирів на
автобусних маршрутах загального
користування, із власниками
автостанцій визначаються договором,
предметом якого є надання послуг та
виконання робіт, пов'язаних з
відправленням і прибуттям пасажирів.

Наказом Міністерства транспорту
України від 28 серпня 2001 року №565 "Про
затвердження Типового технологічного
процесу надання послуг пасажирських
автостанцій та автовокзалів"
передбачено, що до обов'язкових послуг
автостанцій, що надаються перевізнику
є послуга кас автостанцій (п.1.2.2).
Відносини перевізників з власниками
автостанцій визначаються договором,
якій передбачає доручення перевізника
укладати від його імені договір з
пасажиром про перевезення та отримання
послуг (п.7.1 наказу). Аналогічні
положення містяться у Порядку
регулювання діяльності автостанцій,
затвердженого Наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 27
вересня 2010 року №700 та п. 114 Постанови
Кабінету Міністрів України від 18
лютого 1997 року №176, якою затверджено
"Правила надання послуг пасажирського
автомобільного транспорту".

27 червня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством "Чернігівське
обласне підприємство автобусних
станцій 17499" (відповідач) та Приватним
акціонерним товариством "Бобровицьке
АТП-17449" (третя особа) було укладено
договір про надання послуг
автостанціями ПАТ "ЧОПАС 17499" №119 (а.с.
18-20).

Відповідно до умов п.п. 1.1, 2.1.4 даного
договору підприємство за дорученням
перевізника, за агентську винагороду,
надає йому на території своїх
автостанцій комплекс обов'язкових
послуг, пов'язаних з організацією і
здійсненням процесу прийняття та
відправлення пасажирів автобусами
перевізника, продажем проїзних
квитків, диспетчерським управлінням,
організацією прибуття і відправлення
автобусів, інформуванням водіїв щодо
умов дорожнього руху, а також інші
послуги відповідно до вимог Закону
України "Про автомобільний транспорт" і
Правил; здійснювати для перевізника
попередній та поточний продаж квитків
на проїзд та перевезення багажу.

Згідно п.п. 2.1.6, 3.3 договору №119
підприємство зобов'язано
перераховувати одержані кошти від
продажу квитків за проїзд в автобусі та
за перевезення багажу перевізникові не
пізніше семи робочих днів з дня
відправлення відповідного рейсу,
остаточний розрахунок не пізніше 15-го
числа місяця наступного за звітним, за
вирахуванням коштів агентської
винагороди.

У відповідності до п. 2.3.5. зазначеного
договору визначено, що перевізник
зобов'язаний забезпечувати в
установленому законодавством порядку
страхування пасажирів самостійно чи за
участю підприємства по попередній
домовленості.

Пунктом 3.1. зазначеного договору
передбачено, що грошові кошти від
продажу квитків на проїзд в автобусах
по відомостях касового продажу квитків
(форма 20АСС) сторони розподіляють:

- суму вартості за тарифом реалізованих
квитків та ПДВ:

"перевізнику" (ПрАТ "Бобровицьке
АТП-17449") - 90%

"підприємству" (ПАТ "ЧОПАС 17499")- 10%

- суму обов'язкових страхових платежів
(за винятком комісійної винагороди 25%)
підприємство перераховує ПрАТ СК
"Грандвіс".

Доходи від реалізації багажних білетів
касами автостанцій є доходом
підприємства, а від реалізації
багажних білетів водіями - перевізника
(п.3.2 договору).

Договір набирає чинності з моменту
підписання і діє до терміну дії
договорів з замовником перевезень
(п.9.1).

Відповідно до умов договору від 27
червня 2012 року №119 відповідач
перераховував третій особі
(перевізнику) грошові кошти в тому
числі суми зібраного страхового збору
за мінусом комісійної винагороди. Дані
кошти приймалися перевізником без
будь-яких зауважень.

У відповідності до ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України та ст.193
Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог чинного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання не
допускається.

Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідачем в повному обсязі виконані
зобов'язання за договором від 27 червня
2012 року №119, що підтверджується копіями
платіжних доручень, витягом з
особового рахунку по розрахунках з
ПрАТ "Бобровицьке АТП- 17499" та актами
звірок за січень, лютий, березень,
квітень 2013 року (а.с. 79-95, 28-29).

Позивач зазначив, що з 1 січня 2013 року
він не отримував від відповідача
страхові платежі, які отримані
останнім при продажу квитків його
автостанціями; позивач та третя особа
також вважають неправомірними дії
відповідача щодо залишення у своєму
розпорядженні агентської винагороди в
розмірі 25%. Відповідно до актів звірок
за січень, лютий, березень, квітень 2013
року позивач просить суд стягнути з
відповідача 3559,68грн. страхових
платежів.

У відповідності до положень статті 11
Цивільного Кодексу України, підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші
правочини.

Згідно ч.1 ст.627 Цивільного кодексу
України відповідно до статті 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковим відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 180
Господарського кодексу України
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Частиною 1 ст. 181 Господарського кодексу
України передбачено, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом
обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Як зазначали у судових засіданнях
представники відповідача та третьої
особи, жодних зауважень щодо умов
договору від 27 червня 2012 року №119 з боку
ПрАТ "Бобровицьке АТП- 17499" не поступало,
договір не оскаржувався і є чинним.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Таким чином,
обов'язок доказування законодавчо
покладено на сторони.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем належними та допустимими
доказами не доведені обставини справи,
на які він посилався як на підставу
своїх вимог.

Судом встановлено, що відповідно до
умов договору від 27 червня 2012 року №119
відповідач перераховував третій особі
(перевізнику) грошові кошти в тому
числі суми зібраного страхового збору
за мінусом комісійної винагороди, яка
передбачена сторонами в даному
договорі, а не агентської винагороди.

Також слід зазначити, що позивач по
даній справі не є стороною по договору
від 27 червня 2012 року №119, і як наслідок,
в нього відсутні будь-які правові
підстави для заявлення даного позову.

Оскільки агентська угода від 1 липня 2007
року №10-2/02 є розірваною з 1 січня 2013
року, то питання щодо страхових
платежів мають вирішуватися між ПрАТ
СК "Грандвіс" та ПрАТ "Бобровицьке
АТП-17449" на підставі договору доручення
(агентської угоди) № 11-А/04 від 29 грудня
2012 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволені позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 30 січня 2014 року.

Суддя
В.В. Моцьор