ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2014 р.Справа № 922/5116/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання
Бабиніним Д.О.

розглянувши справу

за позовом КП "Жилкомсервіс", м. Харків
до КП "Харківське ремонтно-будівельне
підприємство", м. Харків про визнання
недійсною угоди за участю :

Представника позивача: Лагутіна І.В.
дов б.н від 20.11.13р.

Представника відповідача: Ковальова
Д.Ю. дов. № 25/12-2 від 25.12.13р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство
"Жилкомсервіс", звернувся з позовом до
Комунального підприємства "Харківське
ремонтно-будівельне підприємство" про
визнання недійсною Генеральної угоди
на здійснення ремонтних робіт на
території Жовтневого району м. Харкова
від 01.02.2012 р., укладеної між позивачем та
відповідачем.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що
відповідна генеральна угода не
спрямована на реальне настання
правових наслідків, що нею обумовлені,
є фіктивною, а також не відповідає
інтересам держави і суспільства.

В судовому засіданні 13.01.2014 р.
оголошувалась перерва до 15.01.2014 р. о 12:30
год.

В судових засіданнях представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечував, зазначав, що генеральна
угода є дійсною. Свою правову позицію
відповідач обґрунтовував тим, що
питання дійсності генеральної угоди
має досліджуватись через призму
дійсності укладених на виконання
генеральної угоди та в її межах
договорів підряду. Відповідні договори
підряду були виконані відповідачем в
повному обсязі, а виконання робіт по
ним було прийнято та оплачені
позивачем. Таким чином, з огляду на
дійсність договорів підряду,
генеральна угода також є дійсною.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, суд встановив наступне.

01 лютого 2012 року між позивачем (як
замовником) та відповідачем (як
підрядником) було укладено генеральну
угоду на здійснення ремонтних робіт на
території Жовтневого району м. Харкова
(далі - "генеральна угода").

Відповідно до п. 1.1 генеральної угоди
підрядник зобов'язується у 2012, 2013 роках
виконувати ремонтні роботи з поточного
ремонту житлових будинків комунальної
власності м. Харкова, що розташовані на
території Жовтневого району м. Харкова.

Конкретний перелік ремонтних робіт, їх
вартість, строки виконання та передачі
замовникові, інші умови виконання
робіт погоджуються сторонами окремо в
договорах підряду, що укладаються на
виконання даної угоди (п. 1.2 генеральної
угоди).

Пунктом 1.4 генеральної угоди сторони
погодили, що договори підряду
укладаються на виконання цієї
генеральної угоди та є її невід'ємними
частинами.

На виконання вказаних положень
генеральної угоди, в її межах сторонами
було укладено 71 договір підряду:
Договір підряду №ТР7-2 від 18.01.2013 р. на
загальну суму 1212,26 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 202,04 грн.; Договір підряду №ТР7-3
від 18.01.2013 р. на загальну суму 2237,10 грн., у
тому числі: ПДВ 20% - 372,85 грн.; Договір
підряду №ТР7-4 від 18.01.2013 р. на загальну
суму 1039,80 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 173,30
грн.; Договір підряду №ТР7-5 від 18.01.2013 р.
на загальну суму 1281,00 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 213,50 грн.; Договір підряду №ТР7-6
від 18.01.2013 р. на загальну суму 25992,56 грн.,
у тому числі: ПДВ 20% - 4332,09 грн.; Договір
підряду №ТР7-7 від 18.01.2013 р. на загальну
суму 1505,70 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 250,95
грн.; Договір підряду №ТР7-8 від 18.01.2013 р.
на загальну суму 3758,40 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 626,40 грн.; Договір підряду №ТР7-9
від 18.01.2013 р. на загальну суму 20817,30 грн.,
у тому числі: ПДВ 20% - 3469,55 грн.; Договір
підряду №ТР7-10 від 18.01.2013 р. на загальну
суму 3637,80 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 606,30
грн.; Договір підряду №ТР7-11 від 01.02.2013 р.
на загальну суму 2015,10 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 335,85 грн.; Договір підряду №ТР7-12
від 04.04.2012 р. на загальну суму 6448,80 грн., у
тому числі: ПДВ 20% - 1074,80 грн.; Договір
підряду №ТР7-12 від 01.02.2013 р. на загальну
суму 2233,80 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 372,30
грн.; Договір підряду №ТР7-13 від 04.04.2012 р.
на загальну суму 43024,80 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 7170,80 грн.; Договір підряду №ТР7-13
від 01.02.2013 р. на загальну суму 1067,40 грн., у
тому числі: ПДВ 20% - 177,90 грн.; Договір
підряду №ТР7-14 від 04.04.2012 р. на загальну
суму 29444,40 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 4907,40
грн.; Договір підряду №ТР7-14 від 01.02.2013 р.
на загальну суму 3298,80 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 549,80 грн.; Договір підряду №ТР7-15
від 04.04.2012 р. на загальну суму 78537,60 грн.,
у тому числі: ПДВ 20% - 13089,60 грн.; Договір
підряду №ТР7-15 від 01.02.2013 р. на загальну
суму 2909,40 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 484,90
грн.; Договір підряду №ТР7-16 від 04.04.2012 р.
на загальну суму 36378,00 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 6063,00 грн.; Договір підряду №ТР7-16
від 01.02.2013 р. на загальну суму 2511,90 грн., у
тому числі: ПДВ 20% - 418,65 грн.; Договір
підряду №ТР7-17 від 01.02.2013 р. на загальну
суму 234,94 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 39,16
грн.; Договір підряду №ТР7-18 від 03.05.2012 р.
на загальну суму 46700,40 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 7783,40 грн.; Договір підряду №ТР7-18
від 01.02.2013 р. на загальну суму 1949,40 грн., у
тому числі: ПДВ 20% - 324,90 грн.; Договір
підряду №ТР7-19 від 03.05.2012 р. на загальну
суму 10082,40 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 1680,40
грн.; Договір підряду №ТР7-19 від 01.02.2013 р.
на загальну суму 348,90 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 58,18 грн.; Договір підряду №ТР7-20
від 01.02.2013 р. на загальну суму 206,70 грн., у
тому числі: ПДВ 20% - 34,45 грн.; Договір
підряду №ТР7-21 від 03.05.2012 р. на загальну
суму 37470,00 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 6245,00
грн.; Договір підряду №ТР7-21 від 01.02.2013 р.
на загальну суму 12425,63 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 2070,94 грн.; Договір підряду №ТР7-22
від 03.05.2012 р. на загальну суму 60046,80 грн.,
у тому числі: ПДВ 20% - 10007,80 грн.; Договір
підряду №ТР7-22 від 01.02.2013 р. на загальну
суму 4377,94 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 729,66
грн.; Договір підряду №ТР7-23 від 15.05.2012 р.
на загальну суму 56785,20 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 9464,20 грн.; Договір підряду №ТР7-23
від 01.02.2013 р. на загальну суму 21419,09 грн.,
у тому числі: ПДВ 20% - 3569,85 грн.; Договір
підряду №ТР7-24 від 01.06.2012 р. на загальну
суму 61544,40 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 10257,40
грн.; Договір підряду №ТР7-24 від 01.02.2013 р.
на загальну суму 7527,68 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 1254,61 грн.; Договір підряду №ТР7-25
від 01.02.2013 р. на загальну суму 10219,81 грн.,
у тому числі: ПДВ 20% - 1703,30 грн.; Договір
підряду №ТР7-26 від 01.06.2012 р. на загальну
суму 10617,60 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 1769,60
грн.; Договір підряду №ТР7-26 від 01.03.2013 р.
на загальну суму 7437,18 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 1239,53 грн.; Договір підряду №ТР7-27
від 01.06.2012 р. на загальну суму 40791,60 грн.,
у тому числі: ПДВ 20% - 6798,60 грн.; Договір
підряду №ТР7-27 від 01.03.2013 р. на загальну
суму 3693,60 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 615,60
грн.; Договір підряду №ТР7-28 від 01.06.2012 р.
на загальну суму 61544,40 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 10257,40 грн.; Договір підряду №ТР7-28
від 01.03.2013 р. на загальну суму 24816,00 грн.,
у тому числі: ПДВ 20% - 4136,00 грн.; Договір
підряду №ТР7-29 від 01.06.2012 р. на загальну
суму 11706,00 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 1951,00
грн.; Договір підряду №ТР7-29 від 01.03.2013 р.
на загальну суму 47666,40 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 7944,40 грн.; Договір підряду №ТР7-30
від 01.06.2012 р. на загальну суму 45154,80 грн.,
у тому числі: ПДВ 20% - 7525,80 грн.; Договір
підряду №ТР7-30 від 01.03.2013 р. на загальну
суму 4736,40 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 789,40
грн.; Договір підряду №ТР7-31 від 18.03.2013 р.
на загальну суму 5563,08 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 927,18 грн.; Договір підряду №ТР7-32
від 01.03.2013 р. на загальну суму 18927,60 грн.,
у тому числі: ПДВ 20% - 3154,60 грн.; Договір
підряду №ТР7-33 від 01.03.2013 р. на загальну
суму 19046,70 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 3174,45
грн.; Договір підряду №ТР7-34 від 11.03.2013 р.
на загальну суму 65886,00 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 10981,00 грн.; Договір підряду №ТР7-35
від 11.03.2013 р. на загальну суму 99500,40 грн.,
у тому числі: ПДВ 20% - 16583,40 грн.; Договір
підряду №ТР7-36 від 13.03.2013 р. на загальну
суму 84420,00 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 14070,00
грн.; Договір підряду №ТР7-37 від 18.03.2013 р.
на загальну суму 19820,40 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 3303,40 грн.; Договір підряду №ТР7-38
від 18.03.2013 р. на загальну суму 4455,60 грн., у
тому числі: ПДВ 20% - 742,60 грн.; Договір
підряду №ТР7-39 від 18.03.2013 р. на загальну
суму 4192,80 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 698,80
грн.; Договір підряду №ТР7-40 від 18.03.2013 р.
на загальну суму 6459,60 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 1076,60 грн.; Договір підряду №ТР7-42
від 11.04.2013 р. на загальну суму 8588,40 грн., у
тому числі: ПДВ 20% - 1431,40 грн.; Договір
підряду №ТР7-43 від 07.05.2013 р. на загальну
суму 99561,60 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 16593,60
грн.; Договір підряду №ТР7-44 від 20.05.2013 р.
на загальну суму 40982,40 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 6830,40 грн.; Договір підряду №ТР7-45
від 20.05.2013 р. на загальну суму 42121,20 грн.,
у тому числі: ПДВ 20% - 7020,20 грн.; Договір
підряду №ТР7-46 від 20.05.2013 р. на загальну
суму 37659,60 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 6276,60
грн.; Договір підряду №ТР7-47 від 20.05.2013 р.
на загальну суму 19837,20 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 3306,20 грн.; Договір підряду №ТР7-48
від 20.05.2013 р. на загальну суму 1392,00 грн., у
тому числі: ПДВ 20% - 232,00 грн.; Договір
підряду №ТР7-49 від 20.05.2013 р. на загальну
суму 18952,80 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 3158,80
грн.; Договір підряду №ТР7-50 від 20.05.2013 р.
на загальну суму 2463,60 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 410,60 грн.; Договір підряду №ТР7-51
від 20.05.2013 р. на загальну суму 1972,80 грн., у
тому числі: ПДВ 20% - 328,80 грн.; Договір
підряду №ТР7-52 від 20.05.2013 р. на загальну
суму 8782,80 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 1463,80
грн.; Договір підряду №ТР7-53 від 20.05.2013 р.
на загальну суму 22435,20 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 3739,20 грн.; Договір підряду №ТР7-54
від 20.05.2013 р. на загальну суму 2176,80 грн., у
тому числі: ПДВ 20% - 362,80 грн.; Договір
підряду №ТР7-55 від 03.06.2013 р. на загальну
суму 1753,20 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 292,20
грн.; Договір підряду №ТР7-56 від 03.06.2013 р.
на загальну суму 8413,20 грн., у тому числі:
ПДВ 20% - 1402,20 грн.; Договір підряду №ТР7-57
від 03.06.2013 р. на загальну суму 11925,60 грн.,
у тому числі: ПДВ 20% - 1987,60 грн. (далі -
"договори підряду") (том спр. 1 арк. 33-232,
том спр. 8 арк. спр.1-52).

На підставі п. 1.3 генеральної угоди
сторони погодили в окремому додатку
перелік об'єктів щодо яких у 2012, 2013
роках буде проводитися поточний ремонт
житлових будинків комунальної
власності м. Харкова.

Вартість ремонтних робіт визначається
сторонами в укладених на виконання та в
рамках даної угоди договорах підряду
щодо кожного об'єкту нерухомого майна
окремо (п. 3.1 генеральної угоди).

Пунктами 4.1 та 4.3 генеральної угоди
сторони погодили, що розрахунки
проводяться шляхом перерахування
замовником грошових коштів, на
розрахунковий рахунок підрядника
після підписання акту виконаних робіт
по формі КБ-2в, за наявності
фінансування. Фінансування наданих
послуг здійснюється замовником за
рахунок коштів міського бюджету.

Генеральною угодою (п. 5.1) сторони
домовились, що ремонтні роботи будуть
виконуватися протягом 2012, 2013 року.

Позивач вважає, що генеральна угода є
недійсною, що обґрунтовує наступним.

По-перше, позивач посилається на те, що
генеральна угода та укладені в її межах
договори підряду, всупереч ч. 5 ст. 203 ЦК
України не спрямовані на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ними, а укладені з метою
отримання відповідачем неправомірної
податкової вигоди.

По-друге, позивач стверджує, що
генеральна угода та укладені в її межах
договори підряду є фіктивними,
оскільки станом на дату подання
позовної заяви відповідач не приступив
до їх виконання, а сама генеральна
угода та укладені в її межах договори
підряду не спричинили реального
настання юридичних наслідків.

По-третє, позивач вважає, що генеральна
угода та укладені в її межах договори
підряду не відповідають інтересам
держави і суспільства, що, відповідно
до ч. 3 ст. 228 ЦК України, є самостійною
підставою визнання правочину
недійсним. Обґрунтовуючи дану підставу
недійсності генеральної угоди позивач
зазначає, що в момент її укладення
відповідачем переслідувалась мета
документального забезпечення операцій
щодо одержання незаконної податкової
вигоди відповідачем та його
контрагентами по ланцюгу постачання
будівельних матеріалів, у формі
зменшення своїх податкових зобов'язань
через зменшення бази оподаткування,
збільшення податкового кредиту тощо,
що впливає на економічні інтереси
держави та суперечить останнім.

Відповідач заперечує проти
задоволення позовних вимог,
обґрунтовуючи свої заперечення тим, що
договори підряду, укладені в межах
генеральної угоди та сама генеральна
угода не мають ознак фіктивності,
спрямовані на реальне настання
обумовлених ними наслідків, а також
відповідають інтересам держави, що
підтверджує наступним.

Як зазначалося вище, на підставі
генеральної угоди та в її межах
сторонами були укладені вказані вище
договори підряду, які є невід"ємною
частиною генеральної угоди.

Під час існування між сторонами
договірних відносин з підряду, сторони
здійснювали передбачені чинним
законодавством заходи з виконання
підрядних зобов"язань, на
підтвердження чого відповідач надав
складені та підписані сторонами
погоджені договірні ціни, локальні
кошториси, відомості ресурсів,
розрахунки № 5 кошторисного прибутку,
розрахунки № 6 засобів на покриття
адміністративних видатків
будівельно-монтажних організацій,
розрахунки № 1-2 загальновиробничих
видатків в складі договірної ціни,
дефектні акти, довідки про вартість
виконаних будівельних робіт (та
затратах), акти обстеження кількості та
стану будівельних матеріалів після
розробки покриття покрівлі на житлових
будинках.

Окрім того, за наслідками виконання
договорів підряду, укладених в межах
генеральної угоди, відповідач передав,
а позивач прийняв та сплатив
обумовлені договорами підряду та
генеральною угодою роботи, на
підтвердження чого відповідач надав
наявні в матеріалах справи акти
виконаних робіт з відміткою Державної
казначейської служби України у м.
Харкові Харківської області про оплату
таких робіт та взяття на облік, окрім
того, факт виконання робіт по договорам
підряду не заперечується позивачем.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним вище обставинам, суд
виходить з наступного.

Згідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено,
що майново-господарські зобов'язання,
які виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і негосподарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

У силу припису статті 204 ЦК України
правомірність правочину презюмується.
Отже, обов'язок доведення наявності
обставин, з якими закон пов'язує
визнання господарським судом
оспорюваного правочину недійсним,
покладається на позивача.

Втім, позивачем не доведено наявності
підстав для визнання генеральної угоди
та укладених в її межах договорів
підряду недійсними, а обставини справи
не свідчать про їх недійсність, про що
суд робить висновок з наступного.

Статтею 837 ЦК України визначено, що за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Для виконання окремих видів робіт,
встановлених законом, підрядник
(субпідрядник) зобов'язаний одержати
спеціальний дозвіл.

В межах генеральної угоди сторони
домовились, що деталі виконання робіт
будуть погоджуватися в договорах
підряду, що укладаються між ними на
виконання даної генеральної угоди та є
її невід'ємною частиною (п. 1.2
генеральної угоди).

На виконання вказаного положення
генеральної угоди між сторонами було
укладено вказані вище договори
підряду, в яких вони детально погодили
конкретний перелік ремонтних робіт, їх
вартість, строки виконання та передачі
замовникові, інші умови виконання
робіт.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи,
відповідач передав, а позивач прийняв
обумовлені договорами підряду,
укладеними в межах генеральної угоди,
роботи, у строки погоджені сторонами.

Згідно наявних в матеріалах справи
актів приймання виконаних будівельних
робіт, підписаних обома сторонами та з
відмітками Державної казначейської
служби України у м. Харкові Харківської
області про оплату таких робіт та
взяття на облік, станом на момент
розгляду даної справи позивач здійснив
оплату за виконану роботу по договорам
підряду в повному обсязі - в сумі 1503513,37
грн.

Факт виконання позивачем своїх
грошових зобов"язань за договорами
підряду (укладеними в межах спірної
генеральної угоди) підтверджує також
відповідач, про що надав довідку (т.8
арк.спр. 61), відповідно до якої пояснив,
що всі договори підряду (укладені в
межах спірної генеральної угоди) на
загальну суму 1503513,37 грн. оплачені
позивачем в повному обсязі.

Позивачем, всупереч ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК
України, не надано доказів, які б
свідчили про порушення відповідачем
(як підрядником) договорів підряду,
укладених в межах генеральної угоди, чи
їх неналежне виконання.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що відповідач належним чином
виконав взяті на себе зобов"язання за
вказаними вище договорами підряду, що
укладені в межах генеральної угоди.

З приводу посилання позивача на
недійсність генеральної угоди, а від
так і укладених в її межах договорів
підряду, на підставі ч. 5 ст. 203, 215 ЦК
України, суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 203 ЦК України визначено,
що правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Дослідивши генеральну угоду та
договори підряду, суд дійшов висновку,
що наслідком, на реальне настання якого
були спрямовані вказані правочини, є
ремонт обумовлених житлових будинків
комунальної власності.

Враховуючи, що відповідач фактично
виконав визначені договорами підряду
роботи (здійснив ремонт житлових
будинків комунальної власності, що
підтверджується зазначеними вище
актами приймання виконаних
будівельних робіт, та не
спростовується позивачем), суд дійшов
висновку, що сторони досягли
обумовленого даними договорами
підряду правового наслідку, а від так і
про відсутність ознак недійсності
даних договорів підряду на підставі ч. 5
ст. 203, ст. 215 ЦК України.

З огляду на викладене, враховуючи
фактичне досягнення сторонами мети
укладення договорів підряду, суд
дійшов висновку про спрямованість
генеральної угоди на реальне настання
обумовлених нею правових наслідків.

Таким чином, враховуючи наведене,
позиція позивача з приводу недійсності
генеральної угоди на підставі ч. 5 ст. 203,
ст. 215 ЦК України є необґрунтованою.

Посилання позивача на те, що спірна
генеральна угода, а від так і укладені в
її межах договори підряду, не
спричиняють реальної зміни майнового
стану контрагентів, а їх реальне
виконання з боку відповідача не було
можливим та не передбачалося ним
взагалі при їх укладенні з огляду на те,
що у відповідача відсутній рух активів,
зобов'язань чи власного капіталу за
період 2012-2013 р.р., необхідних для
виконання спірної генеральної угоди та
договорів підряду, укладених в її
межах, зокрема, відсутній
кваліфікований персонал; відсутні
транспортні засоби, приміщення для
зберігання матеріалів тощо, суперечать
дійсним обставинам справи

Так, відповідно до пояснень
відповідача, а також наданої ним
довідки про працівників КП "ХРБП" (т. 8
арк. спр. 60), останній мав всі необхідні
можливості щодо виконання зазначеної
спірної генеральної угоди та укладених
в її межах договорів підряду з питань
здійснення ремонтних робіт, оскільки в
КП "ХРБП" працевлаштовані 304 особи, з
них: начальники дільниці - 3 особи;
прораби - 4 особи; майстри по покрівлі - 3
особи; майстри - 10 осіб; пічники - 120 осіб;
столяри - 13 чоловік; покрівельники - 53
особи; газосварщики - 1 особа; слюсаря - 3
особа; штукатур - 2 особи; електрик - 1
особа; водій - 6 осіб; машиніст автокрана
- 2 особи; машиніст бетонозмішувачу - 1
особа; машиніст автовишки та
автогідропідйомника - 4 особи; муляри - 7
осіб.

Також, на балансі КП "ХРБП" знаходяться
наступні транспорті засоби:
автогідропідіймач ВС - 22 - 3 шт.;
автогідропідіймач АП - 18 - 1 шт.;
автобетонозмішувач КАМАЗ - 6936 - 1 шт.;
автокран КТА - 25 на базі КАМАЗ - 55111 - 1 шт.;
екскаватор-навантажувач ЄО-2626 - 1 шт.;
мікроавтобус Газель - Газ-322132-388 - 1 шт.;
вантажне устаткування з щеплепним
ковшем на базі трактора Білорусь-82,1 - 1
шт.; самоскид КАМАЗ - 45142 - 1 шт.;
автомобіль ГАЗ - 414 - 5 шт.; автокран КТА -
18.01 на шасі КАМАЗ-551 - 1 шт.; автомобіль
ЗИЛ-432932 - 1 шт.; причіп самоскидний
НЕФАЗ-8560-82-02 - 1 шт.

Посилання позивача на недійсність
генеральної угоди на підставі ч. 1 ст. 234
ЦК України (у зв"язку з її фіктивністю),
спростовуються матеріалами справи.

Фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином (ч. 1
ст. 234 ЦК України). Тобто при укладенні
фіктивного правочину сторони не мають
на увазі настання правових наслідків,
що породжуються відповідним
правочином, такий правочин не
спрямований на набуття, зміну чи
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Характерною ознакою фіктивного
правочину є те, що обидві сторони не
вчиняють жодних дій для здійснення
такого правочину. У разі коли на
виконання правочину було передано
якесь майно, такий правочин не може
розцінюватися як фіктивний (п. 3.11
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
р. № 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними").

Правовим наслідком виконання
договорів підряду, укладених в межах
генеральної угоди, є здійснення
ремонту обумовлених житлових будинків
комунальної власності.

Дослідивши договори підряду,
враховуючи встановлений вище факт
передачі відповідачем та прийняття і
оплати позивачем обумовлених
договорами підряду робіт (про що
свідчать відповідні акти приймання
виконаних будівельних робіт, а також не
заперечується позивачем), суд дійшов
висновку про відсутність ознак
фіктивності договорів підряду,
визначених ст. 234 ЦК України.

Викладене вище, а також факт передачі
відповідачем позивачу виконаних по
договорам підряду робіт, а від так і
передача обумовлених генеральною
угодою робіт, свідчить про відсутність
ознак фіктивності генеральної угоди.

Таким чином, на підставі викладеного
суд дійшов висновку про неможливість
визнання генеральної угоди недійсною
на підставі ст. 234 ЦК України.

З приводу позиції позивача про
недійсність генеральної угоди у
зв'язку з її невідповідністю інтересам
держави і суспільства на підставі ч. 3
ст. 228 ЦК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України у
разі недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави.

Необхідною умовою для визнання
господарського договору недійсним як
такого, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства
(частина перша статті 207 ГК України), є
наявність наміру хоча б у однієї з
сторін щодо настання відповідних
наслідків.

До господарських договорів, що
підпадають під ознаки відповідної
норми, слід відносити ті, що посягають
на суспільні, економічні та соціальні
основи держави і суспільства і
спрямовані, зокрема, на: використання
всупереч законові державної або
комунальної власності; незаконне
заволодіння, користування
розпорядження (в тому числі відчуження)
об'єктами права власності українського
народу - землею як основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави, її
надрами, іншими природними ресурсами
(статті 14, 15 Конституції України);
відчуження викраденого майна;
виробництво і відчуження певних
об'єктів, вилучених або обмежених у
цивільному обігу (відповідні види
зброї, боєприпасів, наркотичних
засобів, іншої продукції, що має
властивості, небезпечні для життя та
здоров'я громадян, тощо); виготовлення і
поширення літератури та іншої
продукції, що пропагує війну,
національну, расову чи релігійну
ворожнечу; приховування від
оподаткування доходів, інше ухилення
від сплати податків; виготовлення чи
збут підробних документів і цінних
паперів; незаконне вивезення за кордон
валютних коштів, матеріальних чи
культурних цінностей; використання
власного майна на шкоду інтересам
суспільства, правам, свободі і гідності
громадян (п. 3.7 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними").

Позивач стверджує, що генеральна угода
була укладена відповідачем з метою
порушення суспільних, економічних та
соціальних основ держави та
суспільства, та спрямована на
приховування від оподаткування
доходів, ухилення від сплати податків.

Втім, позивачем, всупереч ст.ст. 4-3, 33, 34
ГПК України, не надано доказів, які б
підтверджували спрямованість
договорів підряду на приховування від
оподаткування доходів, ухилення від
сплати податків, а від так і не надано
доказів такої спрямованості
генеральної угоди.

В той же час, матеріали справи свідчать
про відсутність таких ознак у
договорах підряду (а від так і у
генеральній угоді), про що суд робить
висновок з наступного.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

Під господарською діяльністю у цьому
Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Господарська діяльність, що
здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність) (ч. 1, 2 ст. 3 ГК України).

Частиною 5 ст. 3 ГК України визначено, що
господарсько-виробничими є майнові та
інші відносини, що виникають між
суб'єктами господарювання при
безпосередньому здійсненні
господарської діяльності.

Згідно положень ст. 44 ГК України
підприємництво здійснюється на основі:
вільного вибору підприємцем видів
підприємницької діяльності;
самостійного формування підприємцем
програми діяльності, вибору
постачальників і споживачів продукції,
що виробляється, залучення
матеріально-технічних, фінансових та
інших видів ресурсів, використання
яких не обмежено законом, встановлення
цін на продукцію та послуги відповідно
до закону; вільного найму підприємцем
працівників; комерційного розрахунку
та власного комерційного ризику;
вільного розпорядження прибутком, що
залишається у підприємця після сплати
податків, зборів та інших платежів,
передбачених законом; самостійного
здійснення підприємцем
зовнішньоекономічної діяльності,
використання підприємцем належної
йому частки валютної виручки на свій
розсуд.

Суд, дослідивши положення договорів
підряду, на підставі вказаних вище
положень чинного законодавства, дійшов
висновку, що відповідні правочини були
вчинені з метою здійснення
відповідачем статутної
підприємницької діяльності, а
відносини, що склалися між сторонами
виникли на підставі принципу свободи
вибору контрагентів, самостійного
визначення конкретного переліку
ремонтних робіт, їх вартості, строків
виконання та передачі замовникові
тощо.

При цьому характер відносин сторін за
договорами підряду не свідчить про їх
спрямованість проти суспільних,
економічних та соціальних основ
держави та суспільства.

В матеріалах справи відсутні, а
позивачем не надані докази неналежного
виконання відповідачем податкових
зобов"янь, пов"язаних з укладенням
договорів підряду.

З огляду на наведене, суд дійшов
висновку про відсутність ознак
недійсності договорів підряду,
визначених ч. 3 ст. 228 ЦК України.

На підставі викладеного, дослідивши
положення генеральної угоди,
враховуючи відсутність ознак
недійсності договорів підряду,
визначених ч. 3 ст. 228 ЦК України, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав визнання генеральної угоди
недійсною на підставі ч. 3 ст.228 ЦК
України.

Посилання позивача на те, що вказані
вище договори підряду не є належними
доказами реальності генеральної угоди,
оскільки є похідними від неї, та не
можуть характеризувати генеральну
угоду з точки зору спрямованості на
реальне настання наслідків
обумовлених нею в момент її вчинення, а
також відповідності її інтересам
держави та суспільства, ґрунтуються на
його довільному тлумаченні норм
чинного законодавства та умов
генеральної угоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦК України при
тлумаченні змісту правочину беруться
до уваги однакове для всього змісту
правочину значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів. Якщо
буквальне значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів не
дає змоги з'ясувати зміст окремих
частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін.

Як зазначалося вище, генеральною
угодою (п.п. 1.2, 1.4) сторони погодили, що
її безпосереднє виконання буде
здійснюватися через підписані в її
межах договори підряду, які фактично
виконують функцію невід"ємних додатків
до генеральної угоди.

Таким чином, виконання договорів
підряду свідчить про виконання
генеральної угоди, та реальність
договорів підряду свідчить про
реальність генеральної угоди.

Пояснення позивача про те, що
відповідач фактично не виконав жодних
дій, спрямованих на виконання
договорів підряду, укладених в межах
генеральної угоди, спростовуються
матеріалами справи, а саме вказаними
вище актами приймання виконаних
будівельних робіт, підписаних обома
сторонами.

Позиція відповідача з приводу
завищення ціни робіт в генеральній
угоді та укладених в її межах договорах
підряду не має під собою правового
підґрунтя.

Відповідно до абз. 1 ч. 1, ч.ч. 2, 3 ст. 632 ЦК
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін. Зміна ціни
після укладення договору допускається
лише у випадках і на умовах,
встановлених договором або законом.
Зміна ціни в договорі після його
виконання не допускається.

Вільні ціни визначаються на всі види
продукції (робіт, послуг), за винятком
тих, на які встановлено державні
регульовані ціни. Вільні ціни
визначаються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін, а у внутрішньогосподарських
відносинах - також за рішенням суб'єкта
господарювання (ст. 190 ЦК України).

Такими чином, узгоджені сторонами в
договорах підряду, укладених в межах
генеральної угоди, ціни є результатом
їх спільної домовленості, досягнутої
на засадах принципів свободи договору.

Підсумовуючи наведене вище, суд
зазначає, що він дійшов висновку про те,
що наявні в матеріалах справи докази
свідчать, що всі укладені в межах
генеральної угоди договори підряду
№№: ТР7-2 від 18.01.2013 р.; ТР7-3 від 18.01.2013 р.;
ТР7-4 від 18.01.2013 р.; ТР7-5 від 18.01.2013 р.; ТР7-6
від 18.01.2013 р.; ТР7-7 від 18.01.2013 р.; ТР7-8 від
18.01.2013 р.; ТР7-9 від 18.01.2013 р.; ТР7-10 від
18.01.2013 р.; ТР7-11 від 01.02.2013 р.; ТР7-12 від
04.04.2012 р.; ТР7-12 від 01.02.2013 р.; ТР7-13 від
04.04.2012 р.; ТР7-13 від 01.02.2013 р.; ТР7-14 від
04.04.2012 р.; ТР7-14 від 01.02.2013 р.; ТР7-15 від
04.04.2012 р.; ТР7-15 від 01.02.2013 р.; ТР7-16 від
04.04.2012 р.; ТР7-16 від 01.02.2013 р.; ТР7-17 від
01.02.2013 р.; ТР7-18 від 03.05.2012 р.; ТР7-18 від
01.02.2013 р.; ТР7-19 від 03.05.2012 р.; ТР7-19 від
01.02.2013 р.; ТР7-20 від 01.02.2013 р.; ТР7-21 від
03.05.2012 р.; ТР7-21 від 01.02.2013 р.; ТР7-22 від
03.05.2012 р.; ТР7-22 від 01.02.2013 р.; ТР7-23 від
15.05.2012 р.;ТР7-23 від 01.02.2013 р.; ТР7-24 від
01.06.2012 р.; ТР7-24 від 01.02.2013 р.; ТР7-25 від
01.02.2013 р.; ТР7-26 від 01.06.2012 р.; ТР7-26 від
01.03.2013 р.; ТР7-27 від 01.06.2012 р.; ТР7-27 від
01.03.2013 р.; ТР7-28 від 01.06.2012 р.; ТР7-28 від
01.03.2013 р.; ТР7-29 від 01.06.2012 р.; ТР7-29 від
01.03.2013 р.; ТР7-30 від 01.06.2012 р.; ТР7-30 від
01.03.2013 р.; ТР7-31 від 18.03.2013 р.; ТР7-32 від
01.03.2013 р.; ТР7-33 від 01.03.2013 р.; ТР7-34 від
11.03.2013 р.; ТР7-35 від 11.03.2013 р.; ТР7-36 від
13.03.2013 р.; ТР7-37 від 18.03.2013 р.; ТР7-38 від
18.03.2013 р.; ТР7-39 від 18.03.2013 р.; ТР7-40 від
18.03.2013 р.; ТР7-42 від 11.04.2013 р.; ТР7-43 від
07.05.2013 р.; ТР7-44 від 20.05.2013 р.; ТР7-45 від
20.05.2013 р.; ТР7-46 від 20.05.2013 р.; ТР7-47 від
20.05.2013 р.; ТР7-48 від 20.05.2013 р.; ТР7-49 від
20.05.2013 р.; ТР7-50 від 20.05.2013 р.; ТР7-51 від
20.05.2013 р.; ТР7-52 від 20.05.2013 р.; ТР7-53 від
20.05.2013 р.; ТР7-54 від 20.05.2013 р.; ТР7-55 від
03.06.2013 р.; ТР7-56 від 03.06.2013 р.; ТР7-57 від
03.06.2013 р. (том спр. 1 арк. 33-232, том спр. 8
арк. спр.1-52) є дійсними. Окрім того,
встановленими судом обставинами
справи підтверджується, що вони не
мають ознак недійсності, зокрема,
визначених ст.ст. 215, ч. 5 ст. 203, ст.ст. 228,
234, ЦК України.

Судом також встановлено, що генеральна
угода, в межах якої були укладені
вказані вище договори підряду, не має
ознак недійсності, зокрема, визначених
ст.ст. 215, ч. 5 ст. 203, ст.ст. 228, 234, ЦК
України.

В матеріалах справи відсутні, а
позивачем не надані докази, які б
свідчили, що генеральна угода є
недійсною.

З огляду на наведене, суд дійшов
висновку про неможливість задоволення
позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується положенням ст. 49
ГПК України. Відповідно до положень
даної норми при відмові у задоволенні
позовних вимог судові витрати
покладаються на позивача. Таким чином,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача в розмірі 1147,00
грн.

На підставі викладеного, відповідно до
ст.ст. 3, 44, 173, 175, 179 ГК України, ст.ст. 6, 204,
203, 215, 228, 234, 526, 626, 627, 837 ЦК України та
керуючись ст.ст. 1, 4, 4-3, 32, 33, 34, 38, 43, 44, 49, 75,
82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити.

Повне рішення складено 17.01.2014 р.

Суддя Суярко Т.Д.