ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року
Справа № 925/81/14

Господарський суд Черкаської області в
складі головуючого - судді Курченко
Н.М., при секретарі - Лавріненко С.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Черкаси справу за
позовом фізичної особи - підприємця
Сусло Лади Михайлівни м.Севастополь
(позивач) до фізичної особи - підприємця
Дубова Анатолія Петровича м.Черкаси
(відповідач) про стягнення 10952,89 грн., -

ВСТАНОВИВ :

Подано позовну заяву, у якій позивач
просить стягнути з відповідача 10952,89
грн., у тому числі: 10497,60 грн. суми
неповернутої попередньої оплати та 455,29
грн. процентів за користування чужими
грошовими коштами.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідно до усної домовленості, на
підставі рахунку-фактури, позивач
сплатив відповідачу 10497,60 грн.
попередньої оплати за товар (фанеру),
однак на вимоги позивача відповідач
товар не поставив і суму попередньої
оплати не повернув. Тому на підставі
ст.1212 Цивільного кодексу України (далі -
ЦК України) просить стягнути з
відповідача вказану суму попередньої
оплати, а також згідно з положеннями
ст.ст.1214, 536, ч.1 ст. 1048 ЦК України просить
стягнути проценти за безпідставне
збереження та користування чужими
коштами, у розмірі облікової ставки
Національного банку України (НБУ), що
діяла у період прострочення з 24.05.2013 по
14.01.2014.

Відповідач не подав письмовий відзив
на позовну заяву, не направив
представника у судове засідання.
Ухвала суду про порушення провадження
у справі, направлена на адресу
державної реєстрації відповідача,
повернута поштою з довідкою "За
закінченням терміну зберігання". Таким
чином, судом виконані вимоги ГПК
України щодо належного повідомлення
відповідача про дату та час розгляду
справи. Згідно ст.64 ГПК України у разі
відсутності сторін за адресою,
зазначеною в ЄДР юридичних та фізичних
осіб-підприємців, ухвала про порушення
провадження у справі вважається
врученою належним чином.

Неявка у судове засідання представника
відповідача, явка якого не визнавалась
обов'язковою, та неподання
відповідачем письмового відзиву на
позовну заяву не перешкоджають
вирішенню спору по суті.

Позивачем у позовній заяві заявлено
клопотання про розгляд справи за його
відсутності, яке задоволено судом.

Згідно ст.75 ГПК України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах
справи, судом встановлені наступні
обставини.

28 березня 2013 року відповідач виставив
позивачу для оплати рахунок-фактуру
№СФ-000012 на товар - фанеру клеєну 4 мм 3-4
сорт, 2 куб.м, на загальну суму 10497,60 грн.
Рахунок дійсний до сплати до 30.03.2013
року.

Платіжним дорученням №16 від 29 березня
2013 року, на підставі вказаного
рахунку-фактури, позивач сплатила
відповідачу 10497,60 грн.

Перерахування коштів підтверджується
випискою по особовому рахунку з 29.03.2013
по 29.03.2013, виданої АТ "Банк "Фінанси та
кредит".

23 квітня 2013 року позивач направила
відповідачу вимогу про виконання
зобов'язання з поставки товару в
порядку ч.2 ст.530 ЦК України, у якій
вказала, що нею був оплачений товар на
суму 10497,60 грн., який їй не переданий,
тому вимагає протягом семи календарних
днів з моменту отримання вимоги
здійснити поставку товару або у цей же
строк повернути сплачену нею суму.

Вимога направлена відповідачу 23 квітня
2013 року за адресою, яка зазначена у
рахунку-фактурі та у ЄДР, однак 23
травня 2013 року повернута поштою з
довідкою "За закінченням терміну
зберігання".

25 листопада 2013 року позивач направила
відповідачу вимогу в порядку ст.1212 ЦК
України у якій вказала, що між
сторонами не було укладено договору
поставки з викладенням всіх істотних
умов для договорів даного виду, отже у
відповідача відсутні правові підстави
на отримання будь-яких грошових коштів
від позивача, тому вона вимагає
протягом п'яти календарних днів з
моменту отримання даного повідомлення
перерахувати безпідставно отримані
кошти в сумі 10497,60 грн. та 361,81 грн.
нарахованих процентів за користування
грошовими коштами.

Вимога направлена відповідачу 26
листопада 2013 року кур'єрською службою
доставки, але не вручена. Згідно акту
№135495 від 02.12.2013 кур'єр намагався
вручити відправлення 28.11.2013 в 13:25 та
29.11.2013 в 16:27, проте за вказаною адресою
двері приміщення йому ніхто не відкрив.

Оцінюючи докази у справі в їх
сукупності, суд вважає позовні вимоги
підлягаючими частковому задоволенню, з
огляду на наступне.

Предметом спору у справі є повернення
грошової суми попередньої оплати, на
яку не переданий у встановлений строк
товар, та стягнення процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Сторони спірних правовідносин
являються суб'єктами господарювання в
розумінні ст.ст.2, 55 Господарського
кодексу України (далі - ГК України),
зобов'язання, що виникли між ними, суд
вважає господарськими договірними у
сфері господарсько-торговельної
діяльності.

Господарсько-торговельна діяльність
опосередковується господарськими
договорами поставки, купівлі-продажу,
міни (бартеру) та іншими.

Згідно ст. 181 ГК України господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Загальні положення поставки
врегульовані параграфом 1 глави 30
Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 265 ГК України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.
До відносин поставки не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України) про
договір купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі рахунку-фактури відповідача,
позивач сплатила 10497,60 грн. попередньої
оплати за товар (фанера клеєна)
відповідної кількості та по вказаній
відповідачем ціні.

З огляду на вказані обставини та
наведені норми права, суд вважає, що
між сторонами виникли зобов'язання на
підставі договору, укладеного у
спрощений спосіб, який за своєю
правовою природою являється договором
поставки.

Згідно зі статтями 193, 202
Господарського кодексу України та
статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог чинного
законодавства; одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається, якщо інше не передбачено
договором або законом.

Позивач (покупець за зобов'язанням)
виконав повністю свої зобов'язання на
виконання домовленості щодо
попередньої оплати за товар.

Відповідач (продавець за зобов'язанням)
отримав попередню оплату в сумі 10497,60
грн., проте не виконав свій обов'язок
передати позивачу товар у встановлений
ним строк, також на його вимогу не
повернув суму попередньої оплати.

Враховуючи правову природу спірних
правовідносин, згідно з ч.2 ст.693 ЦК
України, позивач, як покупець, має право
вимагати повернення суми попередньої
оплати, про що ним була направлена
відповідна вимога. Відповідач повинен
був повернути суму попередньої оплати
протягом семи днів з дня отримання
вимоги від 23.04.2013, однак вказаний
обов'язок не виконав.

З огляду на наведені норми права,
встановлені фактичні обставини справи,
суд вважає доведеним право позивача на
стягнення з відповідача 10497,60 грн.
повернення суми попередньої оплати на
підставі ч.2 ст.693 ЦК України, а не ст.1212
ЦК України, як вказав позивач. Отже в
цій частині позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Позовні вимоги про стягнення процентів
не підлягають задоволенню з огляду на
таке.

Доводи позивача щодо застосування до
спірних правовідносин положень ст.1048
ЦК України не відповідають правовій
природі спірних правовідносин. Нормами
ст.1048 ЦК України встановлено право на
одержання від позичальника процентів
(та їх розмір) від суми позики, а не
розмір процентів на суму попередньої
оплати у договорі поставки, до якого на
підставі ст.265 ГК України
застосовуються положення ст.693 ЦК
України.

Частиною 3 ст.693 ЦК України встановлено,
що на суму попередньої оплати
нараховуються проценти відповідно до
ст.536 ЦК України від дня, коли товар мав
бути переданий, до дня фактичного
передання товару або повернення йому
суми попередньої оплати.

Статтею 536 ЦК України, на яку відсилає
ст.693 ЦК України, встановлено, що за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Сторонами не встановлений розмір
процентів на суму попередньої оплати,
відсутній також спеціальний закон щодо
таких процентів. Суд не вбачає підстав
для застосування до спірних
правовідносин положень ст.8 ЦК України
щодо аналогії закону, тобто ст.1048 ЦК
України, як просить позивач.

Статтею 83 ГПК України встановлено, що
обираючи при прийнятті рішення правову
норму, яка підлягатиме застосуванню до
спірних правовідносин, господарський
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, які викладені
у рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 111-16
цього Кодексу.

Приймаючи рішення у цій справі, судом
враховані висновки Верховного Суду
України щодо застосування ст.ст.8, 536, 1048
ЦК України, викладені, зокрема, у
постановах від 27 грудня 2010 року у
справі № 3-65гс10, від 20 серпня 2013 року у
справі №3-22гс13.

З огляду на встановлені фактичні
обставини справи, наведені норми права,
суд вважає доведеним право позивача на
стягнення з відповідача 10497,60 грн. суми
попередньої оплати, отже задовольняє
позов частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати,
понесені останнім при поданні позову,
а саме: 1827 грн. судового збору. Часткове
задоволення позову не впливає на
розмір відшкодування за рахунок
відповідача, понесених позивачем
судових витрат.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
Дубова Анатолія Петровича (м.Черкаси,
вул.30 років Перемоги, буд. 42, кв.337,
реєстраційний номер облікової картки
фізичної особи - платника податків
) на користь фізичної особи -
підприємця Сусло Лади Михайлівни
(м.Севастополь, вул.Шевченка, буд.47,
кв.131, реєстраційний номер облікової
картки фізичної особи - платника
податків ) - 10497,60 грн. суми
попередньої оплати та 1827,00 грн. судових
витрат.

У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Київського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Черкаської області
протягом 10 днів.

СУДДЯ
Н.М. Курченко