ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року
Справа № 915/2246/13

Господарський суд Миколаївської
області у складі судді Олейняш Е.М. при
секретарі судового засідання Атаманюк
В.О., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком", бульвар Тараса
Шевченка, 18, м. Київ, 01601

адреса для листування: Миколаївська
філія ПАТ "Укртелеком", вул.
Адміральська, 27/1, м. Миколаїв, 54001

до відповідача Управління охорони
здоров'я Миколаївської обласної
державної адміністрації, вул. Спаська,
18, м. Миколаїв, 54030

про стягнення заборгованості за
договором про надання послуг
електрозв'язку № 749 від 01.06.2007 року в
сумі 7 128, 91 грн., в тому числі: 6 906, 78 грн. -
основного боргу; 136, 95 грн. - пені; 5, 23 грн.
- інфляції; 79, 95 грн. - 3% річних

за участю представників сторін:

від позивача Марченко Микола
Олександрович, довіреність № 941 від
11.12.2013 року;

від відповідача представник не
з'явився.

Публічне акціонерне товариство
"Укртелеком" звернулось до
господарського суду Миколаївської
області з позовними вимогами до
відповідача Управління охорони
здоров'я Миколаївської обласної
державної адміністрації про стягнення
заборгованості за договором про
надання послуг електрозв'язку № 749 від
01.06.2007 року в сумі 7 128, 91 грн., в тому
числі: 6 906, 78 грн. - основного боргу; 136, 95
грн. - пені; 5, 23 грн. - інфляції; 79, 95 грн. -
3% річних.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 13.12.2013 року
позовну заяву прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі, розгляд
справи в судовому засіданні призначено
на 24.01.2014 року.

В судовому засіданні 24.01.2014 року
оголошувалась перерва до 30.01.2014 року.

29.01.2014 року до канцелярії
господарського суду Миколаївської
області від позивача надійшла заява
про зменшення позовних вимог, у якій
позивач просить суд на підставі ст. 22
ГПК України стягнути з відповідача
заборгованість за договором про
надання послуг електрозв'язку № 749 від
01.06.2007 року в сумі 1 728, 91 грн., в тому
числі: 1 506, 78 грн. - основного боргу; 136, 95
грн. - пені; 5, 23 грн. - інфляції; 79, 95 грн. -
3% річних (арк. справи 48).

Розглянувши подану заяву, суд
встановив наступне.

Частиною четвертою ст. 22 ГПК України
передбачено, що позивач вправі до
прийняття рішення по справі зменшити
розмір позовних вимог.

Пунктом 3.11 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року з останніми змінами від
17.12.2013 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено наступне.

Господарським процесуальним кодексом,
зокрема статтею 22, не передбачено
права позивача на подання заяв
(клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише
розмір вимог майнового характеру. Якщо
в заяві позивача йдеться про
збільшення розміру немайнових вимог
(наприклад, про визнання недійсним ще
одного акта крім того, стосовно якого
відповідну вимогу вже заявлено), то
фактично також йдеться про подання
іншого позову.

Пунктом 4.6 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року з останніми змінами від
17.12.2013 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено, що
зменшення позивачем суми позову, в тому
числі й з підстав необґрунтованості
первісного розрахунку ціни позову, не є
відмовою від позову. В такому випадку
припинення провадження в частині
зменшення відповідної суми не
здійснюється, - про таке зменшення
зазначається в описовій частині
судового рішення, а предметом спору
залишається вимога про стягнення суми
в зменшеному розмірі.

Згідно ч. 6 ст. 22 ГПК України
господарський суд не приймає відмови
від позову, зменшення розміру позовних
вимог, визнання позову відповідачем,
якщо ці дії суперечать законодавству
або порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

Вказана заява є заявою про зменшення
розміру позовних вимог, оскільки
позивачем зменшена сума основного
боргу, заявленого до стягнення, у
зв'язку з частковою оплатою.

Оскільки зазначена заява про зменшення
розміру позовних вимог не суперечить
законодавству та не порушує чиї-небудь
права і охоронювані законом інтереси,
вона прийнята судом до розгляду.

Отже, судом розглядаються позовні
вимоги з урахуванням заяви про
зменшення розміру позовних вимог.

В судовому засіданні 30.01.2014 року
представник позивача позовні вимоги з
урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог підтримав в
повному обсязі та просив суд позов
задовольнити. В обґрунтування
заявлених позовних вимог позивачем
зазначено наступне.

Між сторонами у справі був укладений
договір № 749 від 01.06.2007 року про надання
послуг електрозв'язку, відповідно до
умов якого позивач зобов'язався
надавати послуги електрозв'язку, а
відповідач зобов'язався оплачувати їх
вартість.

Представник позивача вказав, що
позивач виконує свої зобов'язання за
договором, однак, відповідач порушує
умови договору в частині своєчасної
оплати за надані послуги. Так, станом на
день розгляду справи заборгованість
відповідача перед позивачем за надані
послуги електрозв'язку за період з
січня по квітень 2013 року включно та за
жовтень 2013 року становить 1 506, 78 грн., що
підтверджується поданими суду
рахунками та копією акту звірки
взаєморозрахунків.

Із посиланням на приписи ст. 526, 625, 629, 901
ЦК України, ст. 193 ГК України, Закон
України "Про телекомунікації" та на
умови договору № 749 від 01.06.2007 року про
надання послуг електрозв'язку позивач
просить суд стягнути з відповідача 1 506,
78 грн. - основного боргу; 136, 95 грн. - пені;
5, 23 грн. - інфляції; 79, 95 грн. - 3% річних.

Відповідач не скористався наданим йому
ст. 22 ГПК України правом та
повноважного представника в судове
засідання 30.01.2014 року не направив, хоча
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, про що
свідчить підпис повноважного
представника відповідача на
повідомленні про оголошення перерви в
судовому засіданні від 24.01.2014 року, а
також представник відповідача був
присутній у судовому засіданні 24.01.2014
року, про що зазначено у протоколі
судового засідання від 24.01.2014 року (арк.
справи 46-47).

Причини неявки повноважного
представника відповідача суду не
відомі. Явка представника відповідача
не визнавалась судом обов'язковою.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод від 04.11.1950 року кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 з
останніми змінами від 17.12.13 року особи,
які беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК.

Судом здійснено усі заходи щодо
повідомлення належним чином
відповідача про дату, час та місце
судових засідань.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до п. 3.9.2 вищевказаної
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Судом також враховано, що 24.01.2014 року до
канцелярії господарського суду
Миколаївської області від відповідача
надійшов відзив на позовну заяву вих. №
10-7766-18 від 20.12.2014 року (арк. справи 25-26).

В поданому суду письмовому відзиві
відповідач зазначив, що позовні вимоги
визнає повністю. Крім того, вказав, що
причиною виникнення зазначеної
заборгованості є недофінансування
планових призначень установи у
жовтні-грудні 2013 року. Відповідачем
вживаються заходи щодо економії
бюджетних коштів з метою подальшого їх
направлення на погашення існуючої
заборгованості.

Суд дійшов висновку про достатність у
матеріалах справи документальних
доказів для вирішення спору по суті за
відсутності повноважного представника
відповідача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши та оцінивши усі
подані у справу докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд встановив
наступне.

Керуючись ч. 1 ст. 25 ГПК України, п. 1.4
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26.12.11 року з останніми змінами від
17.12.13 року, судом встановлено, що
Відкрите акціонерне товариство
"Укртелеком" з метою приведення у
відповідність до вимог Закону України
"Про акціонерні товариства" змінило
своє найменування на Публічне
акціонерне товариство "Укртелеком", що
підтверджується поданою суду копією
Статуту товариства (арк. справи 22).

01.06.2007 року між Відкритим акціонерним
товариством "Укртелеком",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Укртелеком"
(далі - Підприємство зв'язку, позивач) та
Управлінням охорони здоров'я
Миколаївської обласної державної
адміністрації (далі - Споживач,
відповідач) укладено Договір про
надання послуг електрозв'язку № 749
(далі - Договір), відповідно до умов
якого Підприємство зв'язку
зобов'язалось надати послуги
електрозв'язку, перераховані в Додатку
№ 1, і безоплатні послуги, перераховані
в Додатку № 2, а споживач своєчасно
вносити плату за користування
телефоном, міжміські та міжнародні
телефонні розмови, надані в кредит,
телеграми та інші послуги надані по
телефону (п. 1, п. 3.2.8 Договору) (арк.
справи 6-12).

Відповідно до п. 7.1 Договору договір
набирає чинності з дня підписання і діє
п'ять років.

Відповідно до п. 7.2 Договору якщо за
місяць до закінчення терміну дії
Договору жодна зі сторін не повідомляє
про його припинення, то договір
вважається дійсним на той же термін.

Договір підписано та скріплено
печатками сторін. Доказів припинення
договору суду не подано.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між
сторонами на підставі Договору виникли
зобов'язальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 63 Закону України
"Про телекомунікації"
телекомунікаційні послуги надаються
відповідно до законодавства. Умови
надання телекомунікаційних послуг: 1)
укладення договору між оператором,
провайдером телекомунікацій і
споживачем телекомунікаційних послуг
відповідно до основних вимог до
договору про надання
телекомунікаційних послуг,
установлених національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
зв'язку та інформатизації; 2) оплата
замовленої споживачем
телекомунікаційної послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України
"Про телекомунікації" розрахунки за
телекомунікаційні послуги
здійснюються на умовах договору про
надання телекомунікаційних послуг між
оператором, провайдером
телекомунікацій та споживачем або без
договору за готівкову оплату чи за
допомогою карток тощо в разі одержання
споживачем замовленої за передоплатою
(авансованої) послуги за тарифами,
затвердженими згідно із
законодавством.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 33 Закону України "Про
телекомунікації" встановлено, що
споживачі телекомунікаційних послуг
зобов'язані дотримуватися Правил
надання та отримання
телекомунікаційних послуг, що
затверджує Кабінет Міністрів України,
зокрема, виконувати умови договору про
надання телекомунікаційних послуг у
разі його укладення, у тому числі
своєчасно оплачувати отримані ними
телекомунікаційні послуги.

Відповідно до п. 72 Правил надання та
отримання телекомунікаційних послуг,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 11.04.2012 року № 295,
розрахунки за отримані послуги на
умовах наступної оплати здійснюються
шляхом надсилання на адресу абонента
рахунків або в інший спосіб відповідно
до законодавства та договору. У разі
здійснення розрахунків за отримані
послуги на умовах наступної оплати
абонент оплачує послуги після
закінчення розрахункового періоду.
Плата вноситься після отримання ним
рахунка, але не пізніше 20 числа місяця,
що настає за розрахунковим періодом,
якщо інше не встановлено договором
відповідно до законодавства. У разі
несвоєчасної оплати за надані
оператором, провайдером послуги
абонент сплачує пеню, яка обчислюється
виходячи з вартості неоплачених послуг
у розмірі облікової ставки
Національного банку, що діяла в період,
за який нараховується пеня.

Умовами Договору сторони передбачили
наступне.

Відповідно до п. 3.2.8 Договору своєчасно
вносити плату за користування
телефоном, міжміські та міжнародні
телефонні розмови, надані в кредит
телеграми та інші послуги, надані по
телефону.

Відповідно до п. 4.1 Договору послуги,
які надаються Підприємством зв'язку,
оплачуються за тарифами, затвердженими
згідно з чинним законодавством.

Відповідно до п. 4.3 Договору споживач
повинен своєчасно оплачувати надані
послуги. Розрахунок абонплати за
користування місцевим телефонним
зв'язком здійснюється за сталою (без
почасової оплати) або за змінною (з
почасовою) величиною, якщо остання
передбачена технічними можливостями
обладнання АТС.

Відповідно до п. 4.5 Договору розрахунки
за фактично отримані в кредит послуги
електрозв'язку за кожний попередній
місяць проводяться споживачем
протягом десяти днів з дня одержання
рахунка, але не пізніше 20-го числа
місяця, наступного за розрахунковим.

Судом встановлено наступне.

На виконання умов Договору за період з
січня 2013 року по квітень 2013 року
включно та жовтень 2013 року позивач
надав відповідачу послуги
електрозв'язку на загальну суму 9 966, 07
грн., що підтверджується рахунками -
актами, які наявні в матеріалах справи,
а саме:

- рахунок-акт № 007498.1.2013. за
телекомунікаційні послуги за січень 2013
року згідно з договором № 749 на суму 1
872, 64 грн. (арк. справи 16);

- рахунок-акт № 007498.2.2013. за
телекомунікаційні послуги за лютий 2013
року згідно з договором № 749 на суму 2
049, 49 грн. (арк. справи 17);

- рахунок-акт № 007498.3.2013. за
телекомунікаційні послуги за березень
2013 року згідно з договором № 749 на суму 2
046, 44 грн. (арк. справи 18);

- рахунок-акт № 007498.4.2013. за
телекомунікаційні послуги за квітень
2013 року згідно з договором № 749 на суму 2
321, 06 грн. (арк. справи 19);

- рахунок-акт № 007498.10.2013. за
телекомунікаційні послуги за жовтень
2013 року згідно з договором № 749 на суму 1
676, 44 грн. (арк. справи 20).

Факт направлення рахунків на адресу
відповідача підтверджується
маршрутними листами (відомостями)
доставки поштових відправлень для
абонентів - юридичних осіб (арк. справи
31-40).

Згідно поданого позивачем розрахунку
ціни позову станом на 01.11.2013 року у
відповідача існувала заборгованість в
сумі 6 906, 78 грн.

Детальний розрахунок основного боргу
наявний в матеріалах справи (арк.
справи 13).

Судом також враховано, що відповідачем
подано суду копії платіжних доручень №
165 від 30.12.2013 року на загальну суму 1 381, 58
грн. (арк. справи 44) та № 170 від 30.12.2013
року на загальну суму 5 400, 00 грн. (арк.
справи 45). Як вбачається із
вищевказаних платіжних доручень,
відповідачем сплачено заборгованість
за другий квартал 2013 року та за
листопад 2013 року.

Враховуючи, що в платіжному дорученні
№ 165 від 30.12.2013 року на загальну суму 1 381,
58 грн. призначенням платежу є оплата за
телекомунікаційні послуги за листопад
2013 року, а предметом спору у даній
справі є вимога про стягнення коштів за
надані послуги у січні-квітні 2013 року
та жовтні 2013 року, суд дійшов висновку
про відсутність правових підстав для
самостійного зарахування вказаних
коштів в розмірі 1 381, 58 грн. в рахунок
оплати боргу за даним позовом.

Судом також встановлено, що позивачем
враховано оплату відповідача в сумі 5
400, 00 грн., про що також зазначено у заяві
про зменшення розміру позовних вимог.

Крім того, на виконання вимог суду
сторонами у справі проведено звірку
взаєморозрахунків, за результатами
якої складено Акт звірки розрахунків.
За результатами звірки
взаєморозрахунків встановлено, що
заборгованість за телекомунікаційні
послуги по справі № 915/2246/13 року
становить 1 506, 78 грн. на користь
позивача. Акт звірки взаєморозрахунків
підписаний головними бухгалтерами та
скріплений печатками сторін (арк.
справи 49).

Таким чином, заборгованість
відповідача за період з січня 2013 року
по квітень 2013 року включно, а також за
жовтень 2013 року складає 1 506, 78 грн., що
не заперечується сторонами.

Відповідно до ст. ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Станом на день розгляду справи суду не
подано доказів оплати основного боргу
в розмірі 1 506, 78 грн., строк оплати якого
настав, як і не спростовано факту
наявності вказаного боргу. Крім того,
судом враховано узгодженість у
розрахунках сторін щодо наявності
основного боргу. Враховуючи
вищевикладене, вимога позивача щодо
стягнення з відповідача
заборгованості за договором № 749 від
01.06.2007 року про надання послуг
електрозв'язку в сумі 1 506, 78 грн. є
обґрунтованою, підставною та підлягає
задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача трьох процентів річних у
сумі 79, 95 грн. та інфляційних витрат у
сумі 5, 23 грн., то слід зазначити
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові (постанова Верховного Суду
України від 23.01.2012 року по справі № 37/64).

Позивачем нараховано відповідачу 79, 95
грн. - три проценти річних від суми
заборгованості за період з 21.03.2013 року
по 31.10.2013 року по кожному окремому
зобов'язанню та 5, 23 грн. - інфляційних
витрат за період з лютого по квітень 2013
року по кожному окремому зобов'язанню.

Розрахунок суми трьох відсотків річних
у сумі 79, 95 грн. та інфляційних витрат у
сумі 5, 23 грн. є арифметично правильним,
таким, що відповідає вимогам чинного
законодавства, фактичним обставинам та
матеріалам справи. Розгорнутий
розрахунок трьох відсотків річних та
інфляційних втрат наявний в матеріалах
справи (арк. справи 14). Відповідачем
жодним чином не спростовано
правомірності нарахування трьох
відсотків річних та інфляційних втрат,
як і не подано суду доказів
спростування самого розрахунку (не
подано контррозрахунку). Отже, три
проценти річних та інфляційні
нарахування входять до складу
грошового зобов'язання, не є санкціями,
а відтак три проценти річних та
інфляційні втрати правомірно
нараховані позивачем та підлягають
стягненню.

Щодо вимоги про стягнення пені, то слід
зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом та якщо внаслідок прострочення
боржника виконання зобов'язання
втратило інтерес для кредитора, він
може відмовитися від прийняття
виконання і вимагати відшкодування
збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачає, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Таким чином, договірні правовідносини
між платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовано Законом
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

Відповідно до п. 72 Правил надання та
отримання телекомунікаційних послуг,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 11.04.2012 року № 295, у
разі несвоєчасної оплати за надані
оператором, провайдером послуги
абонент сплачує пеню, яка обчислюється
виходячи з вартості неоплачених послуг
у розмірі облікової ставки
Національного банку, що діяла в період,
за який нараховується пеня.

Відповідно до п. 5.8 Договору у разі
несплати на надані послуги
електрозв'язку понад встановлений
термін (з 21 числа місяця, після
розрахункового періоду) споживач
сплачує пеню в розмірі відсотка від
затриманих платежів кожну добу
затримки. Згідно з чинним
законодавством.

Перевіривши розрахунок розміру пені,
судом встановлено, що позивачем
здійснено нарахування пені за
прострочення платежів на суму 136, 95 грн.
Нарахування пені здійснено позивачем
за період з 21.03.2013 року по 31.08.2013 року
(період зазначено судом сукупний) по
кожному окремому зобов'язанню в межах
піврічного строку з урахуванням
проплат відповідача. Розрахунок пені у
сумі 136, 95 грн. здійснено позивачем
арифметично правильно відповідно до
вимог чинного законодавства та умов
Договору. Нарахування здійснено
позивачем, виходячи з облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення, та в межах
шестимісячного строку. Період
нарахування визначено позивачем
правильно. Детальний розрахунок пені
наявний в матеріалах справи (арк.
справи 15). Отже, нарахування пені в сумі
136, 95 грн. є обґрунтованим та підставним.
В цій частині позов підлягає
задоволенню.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Вказаною
нормою обов'язок доказування
покладений на сторони процесу.
Доказування полягає у поданні доказів
сторонами та доведенні їх
переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про задоволення позову,
оскільки позовні вимоги підтверджені
належними та допустимими доказами у
справі.

Судовий збір в сумі 1 720, 50 грн.
відповідно до ст. 49 ГПК України слід
відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. 11, 15, 202, 509, 525, 526, 530, 549, 551, 610-612, 625, 629,
901, 903 ЦК України, ст. 193, 232 ГК України,
Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", Законом України "Про
телекомунікації", Правилами надання та
отримання телекомунікаційних послуг,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 11.04.2012 року № 295,
ст. 22, 33, 49, ст. 82 - 84 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

задовольнити позов Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком"
() до відповідача
Управління охорони здоров'я
Миколаївської обласної державної
адміністрації () про
стягнення заборгованості за договором
про надання послуг електрозв'язку № 749
від 01.06.2007 року.

Стягнути з відповідача Управління
охорони здоров'я Миколаївської
обласної державної адміністрації, вул.
Спаська, 18, м. Миколаїв, 54030 () на користь позивача Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком",
бульвар Тараса Шевченка, 18, м. Київ, 01601
(), адреса для
листування: Миколаївська філія ПАТ
"Укртелеком", вул. Адміральська, 27/1, м.
Миколаїв, 54001 :

- 1 506, 78 грн. (одна тисяча п'ятсот шість
грн. 78 коп.) - основного боргу за період з
січня 2013 року по квітень 2013 року
включно та за жовтень 2013 року за
договором про надання послуг
електрозв'язку № 749 від 01.06.2007 року;

- 79, 95 грн. (сімдесят дев'ять грн. 95 коп.) -
3% річних за договором про надання
послуг електрозв'язку № 749 від 01.06.2007
року;

- 136, 95 грн. (сто тридцять шість грн. 95
коп.) - пені за договором про надання
послуг електрозв'язку № 749 від 01.06.2007
року;

- 5, 23 грн. (п'ять грн. 23 коп.) - інфляції за
договором про надання послуг
електрозв'язку № 749 від 01.06.2007 року;

- 1 720, 50 грн. (одна тисяча сімсот
двадцять грн. 50 коп.) - витрат по сплаті
судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 04.02.2014 року.

Суддя
Е.М. Олейняш