КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2014 р. Справа№ 910/16842/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі
Шмиговська А.М.

за участю від
позивача - Шпура Ю.В.

представників сторін: від
відповідача - Семенова А.С.

розглянувши
Приватного акціонерного товариства

апеляційну скаргу
"Українська транспортна страхова
компанія"

на рішення

господарського суду міста
Києва

від 14.11.2013
року

у справі 910/16842/13
(суддя : Удалова О.Г.)

за позовом
Відкритого акціонерного товариства

"Національна акціонерна страхова
компанія

"Оранта"

до
Приватного акціонерного товариства

"Українська транспортна страхова
компанія"

про
відшкодування шкоди в порядку регресу

17 903, 67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва
від 14.11.2013 року позов задоволено
повністю.

Стягнуто з приватного акціонерного
товариства "Українська транспортна
страхова компанія" (01033, м. Київ, вул.
Саксаганського, 77, код 22945712) з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення, на користь відкритого
акціонерного товариства "Національна
акціонерна страхова компанія "Оранта"
(02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, код
00034186) страхове відшкодування в розмірі
17 903 (сімнадцять тисяч дев'ятсот три)
грн. 67 коп. та витрати по сплаті
судового збору в розмірі 1720 (одну
тисячу сімсот двадцять) грн. 50 коп.

Не погоджуючись із вищевказаним
рішенням, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення та прийняти нове
рішення, яким відмовити в позові
повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.12.2013 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження. Розгляд справи призначено
до розгляду.

Через відділ документального
забезпечення КАГС від представника
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи.

В судову засіданні 21.01.2014 року
представник позивача надав усні
пояснення по справі.

В судове засідання 21.01.2014 року
представник позивача не з'явився, проте
належним чином повідомлений про дату,
місце та час судового засідання.
Розгляд справи було відкладено на
11.02.2014 року.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються доводи
та заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, 27.02.2008 р. між ВАТ "НАСК "Оранта" та
Сільвестровим Максимом
Олександровичем (далі - страхувальник)
було укладено договір № К025-015/08/СТ
добровільного страхування
транспортного засобу. Вищевказаним
договором застраховано майнові
інтереси страхувальника з володіння,
користування, розпорядження
транспортним засобом Hyundai Sonata,
державний номерний знак АА5582НА.

03.10.2010 р. Стрільчук Олег Васильович,
керуючи автомобілем ВАЗ, державний
номерний знак АМ7140АТ, на 30 км
автодороги Київ-Чоп не врахував
швидкості руху, дорожньої обстановки,
не дотримався дистанції, внаслідок
чого скоїв зіткнення з автомобілем Hyundai
Sonata, державний номерний знак АА5582НА.
Внаслідок ДТП автомобілі отримали
механічні пошкодження.

Постановою Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 29.10.2010 р. Стрільчука Олега
Васильовича визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, та накладено на останнього
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 340,00 грн.

Позивачем було замовлено проведення
оцінки вартості матеріального збитку,
завданого транспортному засобу, у
суб'єкта оціночної діяльності -
товариства з обмеженою
відповідальністю "Гарант-Асістанс"
(кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ
№ 5413 від 20.10.2007 р.).

Відповідно до звіту № АА5582НА-03.11/6 від
03.11.2010 р. вартість відновлювального
ремонту, автомобіля Hyundai Sonata, державний
номерний знак АА5582НА, пошкодженого в
ДТП, складає 22 814,27 грн.

Позивачем був складений та підписаний
страховий акт № СТ-10-16857/1, згідно з яким
пошкодження транспортного засобу Hyundai
Sonata, державний номерний знак АА5582НА,
внаслідок ДТП, яка сталася 03.10.2010 р.,
визнано позивачем страховим випадком
та призначено до виплати страхове
відшкодування в розмірі 18 413,67 грн.

21.12.2010 р. позивач сплатив страхове
відшкодування в розмірі 18413,67 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 001867.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу
України та статтею 27 Закону України
"Про страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Позивач, здійснивши виплату страхового
відшкодування, набув право вимоги до
відповідальної за заподіяні збитки
особи.

Як вбачається з матеріалів справи,
цивільно-правова відповідальність
винної особи на момент скоєння ДТП була
застрахована у ПрАТ "УТСК", згідно з
полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВС/3401656.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, на підставі
вищезазначених норм та у зв'язку з
укладенням полісу № ВС/3401656 відповідач
прийняв на себе обов'язок
відшкодовувати шкоду, заподіяну
страхувальником майну третіх осіб
внаслідок експлуатації автомобіля ВАЗ,
державний номерний знак АМ7140АТ.

Статтею 38 Закону (у редакції, чинній на
момент виплати страхового
відшкодування) передбачено право
страховика після виплати страхового
відшкодування на пред'явлення
регресного позову, а не вимоги до особи,
відповідальної за завданий збиток.

Відповідно до припису частини 2 статті
124 Конституції України, юрисдикція
судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають в державі,
у зв'язку з чим можливість використання
судового способу захисту порушених,
невизнаних або оспорюваних прав та
законних інтересів не може бути
поставлена законом чи підзаконним
нормативно-правовим актом у залежність
від використання суб'єктом
правовідносин інших засобів правового
захисту, зокрема, й досудового
врегулювання спору.

Аналогічного висновку дійшов
Конституційний Суд України у рішенні
№ 15-рп/2002 від 09.07.2002 р., вказавши
на право кожної особи вільно обирати
незаборонений законом спосіб захисту
прав і свобод, у тому числі й судовий.
При цьому, держава може стимулювати
вирішення правових спорів у межах
досудових процедур, однак їх
використання є правом, а не обов'язком
особи, яка потребує такого захисту.

Крім того, відповідно до п. 1 Оглядового
листа Вищого господарського суду
України від 14.012014 № 01-06/15/2014 року «Про
деякі питання практики вирішення
спорів, що виникають з правовідносин
страхування» Страховик, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, має право
звернутися до суду з вимогою про
стягнення суми виплаченого страхового
відшкодування, і таке право не
пов'язане з попереднім зверненням з
аналогічною вимогою до особи,
відповідальної за заподіяний збиток,
або до особи, у якої застраховано її
цивільно-правову відповідальність.

З огляду на зазначене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
позивач отримав право вимоги
потерпілої особи до страховика після
виплати страхового відшкодування та не
був зобов'язаний звертатися з вимогою
(претензією) щодо виплати страхового
відшкодування в порядку регресу
безпосереднього до особи,
відповідальної за завданий збиток, або
до особи, у якої застраховано її
цивільно-правову відповідальність.

Позивачем заявлено до відшкодування
матеріальну шкоду у розмірі 17903,67 грн.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні" процедури оцінки майна
встановлюються нормативно-правовими
актами з оцінки майна. У випадках
проведення незалежної оцінки майна
складається звіт про оцінку майна. У
випадках самостійного проведення
оцінки майна органом державної влади
або органом місцевого самоврядування
складається акт оцінки майна. Вимоги до
звітів про оцінку майна та актів оцінки
майна встановлюються статтею 12 цього
Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
"Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні" оцінка майна проводиться у
випадках, встановлених законодавством
України, міжнародними угодами, на
підставі договору, а також на вимогу
однієї з сторін угоди та за згодою
сторін.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні" проведення оцінки майна є
обов'язковим у випадках необхідності
визначення збитків або розміру
відшкодування у випадках, встановлених
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України
"Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні" звіт про оцінку майна є
документом, що містить висновки про
вартість майна та підтверджує виконані
процедури з оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності - суб'єктом
господарювання відповідно до договору.
Звіт підписується оцінювачами, які
безпосередньо проводили оцінку майна,
і скріплюється печаткою та підписом
керівника суб'єкта оціночної
діяльності.

Позивачем при розрахунку розміру
страхового відшкодування була
замовлена оцінка матеріального збитку
у суб'єкта оціночної діяльності, що
підтверджується копією звіту №
АА5582НА-03.11/6 від 03.11.2010 р.

Статтею 12 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" встановлюється, що розмір
франшизи при відшкодуванні шкоди,
заподіяної майну потерпілих,
встановлюється при укладанні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотки від
ліміту відповідальності страховика, в
межах якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих.

Згідно з полісом ВС/3401656 франшиза
становить 510,00 грн., що було враховано
позивачем при зверненні до суду.

Також позивачем на спростування
доводів відповідача щодо відсутності
доказів сплати страхувальником за
договором № К025-015/08/СТ від 27.02.2008 р.
страхових премій надано відповідні
документальні докази.

Відповідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач під час розгляду справи не
надав належних та допустимих доказів,
які б спростовували заявлені позовні
вимоги та свідчили про відсутність у
нього обов'язку сплатити заявлену до
стягнення заборгованість.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, колегія суддів цілком
підтримує висновок суду першої
інстанції, що заявлені позивачем
вимоги щодо стягнення з відповідача
шкоди в порядку регресу в розмірі 17 903,67
грн. підлягають задоволенню.

Доводи наведені відповідачем в
апеляційній скарзі колегією суддів не
приймаються до уваги з огляду на те, що
вони є необґрунтованими та такими, що
спростовуються матеріалами справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду м. Києва
від 14.11.2013 року у справі №
910/16842/13 залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

2. Справу № 910/16842//13 повернути до
господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя
О.М. Баранець

Судді
Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови складено 11.02.2014
року.