КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2014 р. Справа№ 910/18706/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання:
Петренку В.А.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю ,,Альфафарм"

на рішення господарського суду м. Києва
від 25.11.2013р.

у справі № 910/18706/13 (суддя Гавриловська
І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю ,,Альфафарм"

до Публічного акціонерного товариства
,,Райффайзен Банк Аваль"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача:

Товариство з обмеженою
відповідальністю ,,Ніка Холдінг Інвест"

про визнання договору поруки № 12/14/1019
від 19.10.10р. недійсним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю ,,Альфафарм" (далі -
позивач) звернулось до господарського
суду м. Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства ,,Райффайзен
Банк Аваль" про визнання договору
поруки № 12/14/1019 від 19.10.2010р. недійсним.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 27.09.2013р. залучено до участі у справі
у якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Товариство з
обмеженою відповідальністю ,,Ніка
Холдінг Інвест".

Рішенням господарського суду м. Києва
від 25.11.2013р. у справі

№ 910/18706/13 в позові відмовлено повністю.

Мотивуючи своє рішення, суд першої
інстанції послався на умови кредитного
договору та договору поруки, положення
ГК України і ЦК України, і дійшов
висновку про необгрунтованість
позовних вимог, оскільки відсутні
правові підстави для визнання
оспорюваного договору поруки
недійсним.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
подав апеляційну скаргу, у якій просить
рішення господарського суду м. Києва
від 25.11.2013р. у справі № 910/18706/13
скасувати, прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі. В обґрунтування доводів
апеляційної скарги скаржник зазначає,
що він не погоджується з прийнятим
рішенням, вважає його необґрунтованим,
оскільки суд першої інстанції прийняв
рішення з порушенням норм
матеріального права. Зокрема, позивач
зазначає, що судом першої інстанції
невірно витлумачено зміст ст.ст. 548, 553
ЦК України і зроблено хибний висновок
про те, що порукою можуть
забезпечуватися зобов'язання, які
виникнуть у майбутньому і які на момент
встановлення забезпечення ще не
існують.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.12.2013р. у
справі № 910/18706/13 апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю ,,Альфафарм" на
рішення господарського суду м. Києва
від 25.11.2013р. прийнято до провадження та
призначено розгляд скарги на 04.02.2014р.

16.01.2014р. на адресу суду надійшов відзив
відповідача, відповідно до якого він
заперечує проти доводів апеляційної
скарги, вважає їх необґрунтованими,
просить залишити рішення суду без змін.

У судовому засіданні 04.02.2014р.
представник відповідача заперечив
проти апеляційної скарги з підстав,
викладених у відзиві, представники
позивача та третьої особи не з'явились,
про причини неявки суд не повідомили,
про час та місце слухання справи
повідомлені належним чином ухвалою
суду від 26.12.2013р. Заяв чи клопотань про
відкладення розгляду справи від
позивача та третьої особи не надходило.

За таких обставин, колегія суддів
вважає за можливе провести розгляд
справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, розглянувши матеріали
апеляційної скарги, дослідивши наявні
у справі докази, заслухавши пояснення
представника відповідача, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню у зв'язку
з таким.

Як вбачається з матеріалів справи,
16.11.2007р. між Відкритим акціонерним
товариством ,,Райффайзен Банк Аваль"
(змінено найменування на Публічне
акціонерне товариство ,,Райффайзен
Банк Аваль") (далі - відповідач) та TOB
,,Боско", TOB ,,Ніка Холдінг Інвест", TOB
,,Виробниче Об'єднання ,,Укрфарм", TOB
,,Альфафарм", TOB ,,Фармацевтична фірма
,,КФК" та TOB ,,Віто - Фарм" укладено
Генеральну кредитну угоду №010/14/209 (а.с.
39 - 44) (з врахуванням змін та доповнень
внесеними додатковою угодою №010/14/209/7
від 10.11.2009р.) відповідно до умов якої
відповідач зобов'язувався надати
позичальникам кредитні кошти в порядку
і на умовах, визначених в Генеральній
кредитній угоді та кредитних
договорах, укладених в її рамках, що є
її невід'ємними частинами. Загальний
розмір основної (позичкової)
заборгованості позичальника по
кредитам в рамках Генеральної
кредитної угоди не повинен
перевищувати суми, еквівалентної 42 500
000,00 грн. Термін користування
кредитними коштами встановлювався до
15.11.2012р. Конкретні суми кредитів, строки
користування кредитними коштами,
відсоткові ставки, об'єкти
кредитування, визначаються cторонами
окремо в Кредитних договорах, що
укладаються в рамках даної Угоди (п.2.3).

Згідно додаткових угод до Генеральної
кредитної угоди №010/14/209 від 16.11.2007р., а
саме:

- №010/14/04/056 від 05.02.2008р. (а.с. 45 - 46),

- №010/14/04/165 від 18.04.2008р. (а.с. 47 - 48),

- №010/14/209/90/1 від 10.11.2008р. (а.с. 49 - 52),

- №010/14/209/347 від 10.02.2009р. (а.с. 53 - 55),

- №010/14/209/674 від 30.06.2009р. (а.с. 56 - 57),

- №010/14/209/6 від 01.10.2009р. (а.с. 58 - 59),

- №010/14/209/7 від 10.11.2009р. (а.с. 60 - 64),

- №010/14/209/8 від 10.02.2010р. (а.с. 65 - 67),

- №010/14/209/9 від 10.03.2010р. (а.с. 68 - 71),

- №010/14/209/10 від 04.06.2010р. (а.с. 72 - 73),

- №010/14/209/11 від 19.10.2010р. (а.с. 74 - 77),

- №010/14/209/12 від 25.11.2010р. (а.с. 78 - 80),

- №010/14/209/13 від 27.07.2011р. (а.с. 81 - 83),

- №010/14/209/14 від 21.11.2011р. (а.с. 84 - 85),

загальний розмір заборгованості
позичальників за укладеними в рамках
цієї Угоди договорами не повинен
перевищувати суми, еквівалентної
4 770 000,00 дол. США за наступними
сублімітами: субліміт-1 у сумі 1
859 933,65 грн. - на фінансування поточної
діяльності позичальника 1- TOB ,,Боско";
субліміт-2 у сумі 549 916,00 дол. США - на
фінансування поточної діяльності TOB
,,Боско"; субліміт-3 у сумі 2 100 000,00 грн. -
на фінансування поточної діяльності
позичальника 3 - TOB ,,ВО ,,Укрфарм";
субліміт-4 у сумі 2 627 451,00 дол. CША - на
придбання та рефінансування витрат на
придбання нежилих приміщень
корпоративних прав та основних засобів
для позичальника 4 - TOB ,,Ніка Холдінг
Інвест"; субліміт-5 у сумі 789 337,00 дол. США
- на придбання та рефінансування витрат
на придбання земельних ділянок для
позичальника 4 - TOB ,,Ніка Холдінг
Інвест"; субліміт-6 у сумі 3 000 000,00 грн.
- на поповнення обігових коштів для
позичальника 5 - TOB ,,Альфафарм";
субліміт-7 у сумі 2 692 500,00 грн. - на
поповнення обігових коштів для
позичальника 6 - TOB ,,ФФ ,,КФК" (додаткова
угода №010/14/209/12 від 25.11.2010р.).

Відповідно до Генеральної кредитної
угоди, із змінами та доповненнями,
встановлено наступні строки
користування кредитними коштами: за
сублімітом-1 - до 19 жовтня 2012р.; за
сублімітом-2 - до 19 жовтня 2012р.; за
сублімітом - 3 - до 19 жовтня 2012р.; за
сублімітом-4 та сублімітом-5 - до 15
листопада 2012р.; за сублімітом-6 - до 26
жовтня 2012р.; за сублімітом-7 - до 26 жовтня
2012р. (Додаткова угода №010/14/209/13 від
27.07.2011р.).

Відповідно до п. 2.1 Генеральної
кредитної угоди, кредитні кошти
надаються на умовах їх забезпечення,
цільового використання, строковості,
повернення та плати за користування.

Згідно з п. 4.1 Генеральної кредитної
угоди, на підставі письмових заяв
позичальників, відповідач зобов'язався
укласти з позичальниками договори в
рамках ліміту та сублімітів,
встановлених в п. 1.2 угоди, відкрити
позичкові рахунки та надати кредитні
кошти згідно умов договорів.

29.11.07р. в рамках вищевказаної
генеральної кредитної угоди між ВАТ
,,Райффайзен Банк Аваль" (змінено
найменування на Публічне акціонерне
товариство ,,Райффайзен Банк Аваль") та
Товариством з обмеженою
відповідальністю ,,Ніка Холдінг Інвест"
укладено кредитний договір №
010/14/227 (далі - кредитний договір) (а.с. 86 -
90) зі змінами та доповненнями,
внесеними додатковими угодами №
010/14/04/058 від 05.02.2008р., № 010/14/227/95/1 від
10.11.2008р., № 010/14/227/675 від 30.06.2009р., № 010/14/227/4
від 30.10.2009р., № 010/14/227/5 від 10.11.2009р., №
010/14/227/6 від 10.03.2010р., № 010/14/227/7 від
04.06.2010р., № 010/14/227/8 від 19.10.2010р., № 010/14/227/9
від 25.11.2010р., № 010/14/227/10 від 27.07.2011р., №
010/14/227/11 від 21.11.2011р., згідно якого ТОВ
,,Ніка Холдінг Інвест" відкрито
невідновлювальну кредитну лінію з
лімітом у сумі 789 337,00 доларів США для
придбання та рефінансування витрат на
придбання земельних ділянок, зі
сплатою 10,0 % річних та кінцевим
терміном погашення кредиту до 15.11.12р.
(згідно додаткових угод № 010/14/04/058 від
05.02.08р., № 010/14/227/4 від 30.10.09р., № 010/14/227/10
від 27.07.11р.).

Відповідно до п. 5.1 вказаного
кредитного договору №010/14/227 від
29.11.2007р., відповідач зобов'язався на
умовах договору відкрити ТОB ,,Ніка
Холдінг Інвест" позичковий рахунок та
надавати з нього позичальнику в
безготівковій формі кредитні кошти в
межах ліміту відкритої кредитної лінії
та вільного (невикористаного)
субліміту-5 та загального ліміту
Генеральної кредитної угоди.

Кредитні кошти надаються відповідачем
шляхом конвертації на Міжбанківському
валютному ринку України та зарахування
отриманої суми в національній валюті
на поточний рахунок позичальника - на
підставі письмових заяв позичальника з
подальшим використанням за цільовим
призначенням.

Відповідно до п. 5.1 кредитного договору,
щодо порядку надання кредитних коштів,
ТОВ ,,Ніка Холдінг Інвест" неодноразово
зверталось до ПАТ ,,Райффайзен Банк
Аваль" з письмовими заявами від 29.11.07р.,
від 03.12.07р., від 14.12.07р. за період з 29.11.07р.
по 14.12.07р. про надання кредитних коштів.

На підставі заяв позичальника
відповідачем надано останньому
кредитні кошти в період з 29.11.07р. по
29.04.10р., тобто до дати (19.10.10р.) укладення
оспорюваного договору поруки, на
загальну суму 789 337,00 доларів США, що
підтверджується меморіальними
ордерами та витягами з рахунків
(а.с. 117 - 127).

В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором
19.10.2010р. між ПАТ ,,Райффайзен Банк Аваль"
(кредитор, відповідач) та ТОВ
,,Альфафарм" (поручитель, позивач)
укладено договір поруки №12/14/1019 (а.с. 13 -
20), згідно п.п. 1.1 якого поручитель
зобов'язався відповідати перед
кредитором солідарно з TOB ,,Ніка Холдінг
Інвест" за виконання кредитних
зобов'язань, у тому числі тих, що
виникнуть у майбутньому, які
випливають з умов кредитного договору,
за умовами якого боржник зобов'язаний:

- повернути кредит в розмірі 789 337,00 дол.
США;

- сплатити проценти за користування
кредитом в розмірі 11% річних або в будь -
якому іншому розмірі, зміненому
відповідно до умов кредитного
договору, в тому числі на підставі
додаткових угод до нього, укладених
після набуття чинності цим договором;

- сплатити пені, штрафи, передбачені
кредитним договором, а також
відшкодувати витрати та збитки
кредитора, пов'язані з неналежним
виконанням TOB ,,Ніка Холдінг Інвест"
умов кредитного договору.

Відповідно до п. 1.2 договору поруки
позивач, як поручитель, відповідає за
виконання кредитних зобов'язань у тому
ж обсязі, що і боржник, в порядку та
строки, визначені кредитним договором,
у тому числі, але не виключно:

- при невиконанні боржником
окремих кредитних зобов'язань, зокрема,
щодо сплати процентів та/або погашення
частини кредиту в строки, визначені
графіком погашення кредиту;

- при невиконанні боржником
зобов'язання щодо погашення кредиту
при закінченні строку користування
ним;

- при виникненні підстав для
дострокового повного/часткового
виконання кредитних зобов'язань.

Згідно з п.п. 1.4 договору поруки без
додаткового отримання попередньої
згоди поручителя порукою за цим
договором також забезпечуються у
повному обсязі кредитні зобов'язання,
які виникнуть (зміняться) внаслідок
внесення до кредитного договору змін,
визначених п. п. 1.4.1-1.4.2 цього договору, а
також інших змін, що не впливають на
обсяг відповідальності поручителя.

Відповідно до п.п. 1.4.1 договору поруки
внесення змін до кредитного договору
щодо продовження строку користування
кредитом (його частинами), зміни
строків виконання всіх або окремих
кредитних зобов'язань, збільшення
заборгованості за кредитом на суму
нарахованих та несплачених процентів
(капіталізація процентів), та інші
зміни кредитного договору, що не
призводять до збільшення виданої
боржнику суми кредиту, вважаються
такими, що не збільшують обсягу
відповідальності поручителя та
забезпечуються порукою за цим
договором без отримання додаткової
згоди поручителя.

Згідно з п.п. 1.4.2 договору поруки
підписанням цього договору поручитель
надає згоду на: будь - яке збільшення
розміру процентів за кредитним
договором, у т.ч. на підставі додаткових
угод до нього, укладених після набуття
чинності цим договором; на зміну будь -
яким чином методу (способу) нарахування
процентів за користування кредитом; на
доповнення комісій та/або неустойок, що
підлягають сплаті кредитору, та/або
збільшення їх видів розмірів.
Поручитель підтверджує, що порука за
цим договором забезпечує збільшені
внаслідок таких змін кредитні
зобов'язання без отримання додаткової
згоди поручителя.

Пунктом п. 2.1 договору поруки сторонами
обумовлено, що у випадку повного або
часткового невиконання (неналежного
виконання) боржником всіх або окремих
кредитних зобов'язань, поручитель та
боржник відповідають перед кредитором
як солідарні боржники.

У випадку повного або часткового
невиконання (неналежного виконання)
боржником всіх або окремих кредитних
зобов'язань в порядку та строки,
встановлені кредитним договором,
кредитор набуває права вимоги до
поручителя щодо сплати заборгованості
за порушеними кредитними
зобов'язаннями.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач
в позові посилається на те, зміст
пункту 1.1 договору поруки № 12/14/1019 від
19.10.10р. щодо забезпечення порукою
кредитних зобов'язань, у тому числі тих,
що виникнуть у майбутньому, не
відповідає приписами чинного
законодавства, у зв'язку з чим договір
поруки може бути визнаний недійсним за
відповідним позовом заінтересованої
особи.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог з тих
підстав, що спірний договір поруки
забезпечує виконання кредитних
зобов'язань, що випливають з умов
кредитного договору №010/14/227 від
29.11.2007р., які існували на час укладення
спірного договору.

Колегія суддів, враховуючи встановлені
у даній справі обставини та наявні у
справі докази, вважає, що суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову, з
огляду на таке.

Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Нормами ч. 1 ст. 546 ЦК України визначено,
що виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

За загальним правилом підставою для
встановлення та застосування засобу
забезпечення виконання зобов'язання є
домовленість сторін про таке
забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України,
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі.

Частинами 1 та 2 ст. 548 ЦК України
встановлено, що виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом; недійсне
зобов'язання не підлягає забезпеченню;
недійсність основного зобов'язання
(вимоги) спричиняє недійсність
правочину щодо його забезпечення, якщо
інше не встановлено цим кодексом.

Положеннями п. 3.4 кредитного договору №
010/14/227 від 29.11.2007р. передбачено, що у
відповідності з діючим законодавством
України забезпеченням договору є
забезпечення надане за Генеральною
кредитною угодою.

Обов'язок забезпечення зобов'язань
позичальника за Генеральною кредитною
угодою № 010/14/209 від 16.11.2007р. згідно з
укладеними договорами застави, поруки,
гарантії тощо, передбачено розділом 2
вказаної угоди.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554
ЦК України).

Порука є спеціальним заходом майнового
характеру, спрямованим на забезпечення
виконання основного зобов'язання, чим
обумовлюється додатковий характер
поруки стосовно основного
зобов'язання. Підставою для
встановлення поруки є договір, який
створює зобов'язальні правовідносини
між особою, яка забезпечує виконання
зобов'язання боржника, та кредитором
боржника.

На поруку поширюються загальні умови
виконання зобов'язань, відповідно до
якої зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону та
договору, а при відсутності таких
вказівок - відповідно до вимог, що
звичайно ставляться. Таким чином, обсяг
зобов'язань поручителя визначається як
умовами договору поруки, так і умовами
основного договору, яким визначено
обсяг зобов'язань боржника
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель.

Пунктом 1.1 спірного договору поруки
визначено, що поручитель
зобов'язується відповідати перед
кредитором солідарно з TOB ,,Ніка Холдінг
Інвест" за виконання кредитних
зобов'язань, у тому числі тих, що
виникнуть у майбутньому, які
випливають з умов кредитного договору,
за умовами якого боржник зобов'язаний:

- повернути кредит в розмірі 789 337,00 дол.
США;

- сплатити проценти за користування
кредитом в розмірі 11% річних або в будь -
якому іншому розмірі, зміненому
відповідно до умов кредитного
договору, в тому числі на підставі
додаткових угод до нього, укладених
після набуття чинності цим договором;

- сплатити пені, штрафи, передбачені
кредитним договором, а також
відшкодувати витрати та збитки
кредитора, пов'язані з неналежним
виконанням TOB ,,Ніка Холдінг Інвест"
умов кредитного договору.

Як вже було зазначено вище, на
виконання умов кредитного договору та
генеральної кредитної угоди, на
підставі письмових заяв ТОВ ,,Ніка
Холдінг Інвест", банк надав в період з
29.11.07р. по 29.04.10р., тобто до дати (19.10.10р.)
укладення оспорюваного договору
поруки, на загальну суму 789 337,00
доларів США, що підтверджується
меморіальними ордерами та витягами з
рахунків (а.с. 117 - 127).

Таким чином, оспорюваний договір
поруки № 12/14/1019 від 19.10.10р. не суперечить
нормам Цивільного кодексу України,
оскільки був укладений на забезпечення
виконання основного зобов'язання, яке
вже існувало та було чітко визначено на
момент укладення договору поруки.

Крім того, чинним законодавством
України не заборонено укладання
договору поруки на забезпечення
виконання зобов'язання, яке може
виникнути в майбутньому, що випливає з
забезпеченого зобов'язання.

Загальні підстави визнання недійсними
правочинів і настання відповідних
наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК
України.

Так, відповідно до частин 1 та 3 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 7 роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України від 06.1.2009 № 9
,,Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Вирішуючи спір про визнання договору
недійсним, необхідним є встановлення
наявності тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настання відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту угод вимогам
закону, додержання встановленої форми
угоди; правоздатність сторін за угодою;
у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони тощо.

З огляду на зазначене та з врахуванням
досліджених умов договору, колегія
суддів дійшла висновку, що договір
поруки укладений за правилами,
встановленими ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, у зв'язку з чим відсутні
підстави для визнання його недійсним
за приписами ст.ст. 203, 215 ЦК України,
тому позовні вимоги задоволенню не
підлягають, про що вірно вказав суд
першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому, господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи, як встановлено статтею 34
ГПК України.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За вказаних обставин доводи
апеляційної скарги колегією суддів
відхиляються як необґрунтовані,
оскільки вони спростовуються
викладеним вище.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що підстави для скасування або зміни
рішення, які передбачені ст. 104 ГПК
України, відсутні. Рішення
господарського суду м. Києва від
25.11.2013р. у справі № 910/18706/13 відповідає
обставинам справи, є законним та
обґрунтованим. У зв'язку з цим
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної
скарги відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду м. Києва
від 25.11.2013р. у справі № 910/18706/13
залишити без змін, а апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю ,,Альфафарм" - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Головуючий суддя
В.Г. Суховий

Судді
О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз

Повний текст складено та підписано
06.02.2014р.