ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 р. Справа № 909/62/14
Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Цюх Г. З., при
секретарі судового засідання Ломей Л.Р.
, розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інформаційно
торговий дім-ЛС", вул. Тимірязєва, 84, к.510,
м. Кіровоград, 25006

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аграрний
науково-дослідний інститут "АНДІ", вул.
С.Бандери, 62, м. Івано-Франківськ, 76018

про стягнення заборгованості в сумі
107742,77 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Краснощоков
Є.В.-представник, довіреність від 04.02.14,

від відповідача представники не
з'явилися.

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інформаційно
торговий дім-ЛС" (позивач) звернулось до
господарського суду
Івано-Франківської області з позовною
заявою про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Аграрний
науково-дослідний інститут "АНДІ"
(відповідач) заборгованості в сумі
107742,77 грн., в тому числі 60000 грн.
основного боргу, 15135,65 грн. процентів за
користування грошовими коштами, 30000
грн. штрафу та 2607,12 грн. пені.

Ухвалою від 15.01.14 порушено провадження
у справі та призначено до розгляду на
11.02.14.

За клопотанням позивача засідання 11.02.14
проводилось з використанням системи
відеоконференцзв"язку.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав з підстав, викладених в
позовній заяві.

Відповідач в засідання суду не
з"явився, направив суду відзив на
позовну заяву №38 від 10.02.14 (вх.№2033/14 від
10.02.14), в якому позов визнав в частині
стягнення основного боргу та процентів
за користування грошовими коштами .

Відповідно до ч.3 ст.22 ГПК сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходи до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

За таких обставин, згідно ст.75 ГПК
України та ст.6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
суд вважає за можливе розглянути
справу без участі повноважного
представника відповідача за наявними в
ній матеріалами, враховуючи, що у суду є
всі необхідні докази для вирішення
спору по суті, запобігаючи, одночасно,
безпідставному затягуванню розгляду
спору та сприяючи своєчасному
поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представника позивача,
дослідивши та оцінивши зібрані докази
відповідно до приписів ст.43 ГПК
України, з"ясувавши обставини, на яких
грунтуються позовні вимоги, судом
з"ясовано наступне.

Між сторонами по справі 10.07.13 укладено
Договір поставки №96 СН, за яким
постачальник поставляє та продає, а
покупець купує насіння соняшнику
врожаю 2013 року на умовах визначених
договором. Загальна орієнтовна ціна
складає 60000 грн. (п.1.1 договору).

Відповідно вимогам статті 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

На виконання умов п.2.5 Договору позивач
перерахував платіжним дорученням №705
від 17.07.13 на рахунок відповідача
передоплату в розмірі 60000 грн.
(міститься в матеріалах справи). Однак
відповідачем не було поставлено товар
в строки, передбачені п.2.4, а саме до
30.10.13.

Відповідно до ст.ст.15-16 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.629 ЦК України Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та
ст. 193 Господарського кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту
планування, договору, а при відсутності
таких вказівок - відповідно до вимог, що
звичайно ставляться; одностороння
відмова від виконання зобов'язання і
одностороння зміна умов договору не
допускається.

Згідно частини 2 статті 712 ЦК України до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст.655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором бо законом.
Якщо внаслідок прострочення боржника
виконання зобов'язання втратило
інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання і
вимагати відшкодування збитків (ч. 3 ст.
612 цього Кодексу).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 693 Цивільного
кодексу України якщо договором
встановлений обов'язок покупця
частково або повністю оплатити товар
до його передання продавцем (попередня
оплата), покупець повинен здійснити
оплату в строк, встановлений договором
купівлі-продажу (що позивачем в даному
випадку було зроблено), а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до ст. 530
цього Кодексу. Якщо продавець, який
одержав суму попередньої оплати
товару, не передав товар у встановлений
строк, покупець має право вимагати
передання оплаченого товару або
повернення суми попередньої оплати.

Так, зі змісту зазначеної норми права
вбачається, що умовою її застосування є
неналежне виконання продавцем свого
зобов'язання зі своєчасного передання
товару покупцю. А у разі настання такої
умови покупець має право діяти
альтернативно: або вимагати передання
оплаченого товару від продавця, або
вимагати повернення суми попередньої
оплати.

Зобов"язання по повернення 60000 грн.
передоплати виникло у відповідача
перед позивачем відповідно до ст.530 ЦК
України - в семиденний термін з моменту
отримання вимоги про оплату.

28.08.13 позивач звернувся до відповідача
з претензією №95 повернути передоплату
по договору №96 СН від 10.07.13 в розмірі 60000
грн. та штрафні санкції, яка направлена
останньому 29.08.13 (копії містяться в
матеріалах справи). Відповідач листом
від 14.10.13 за №03-10 гарантував оплату до
15.11.13, однак станом на день вирішення
спору кошти позивачу не повернув.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобовязання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобовязання
(неналежне виконання).

Згідно з п. 2 ст. 614 ЦК України
відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобовязання.

Враховуючи вищенаведене та визнання
позову відповідачем, суд вважає
позовну вимогу щодо стягнення 60000 грн.
заборгованості (передоплати)
обгрунтованою і такою, що підлягає до
задоволення.

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки (ст. 611 Цивільного Кодексу
України).

Ст. 230 Господарського кодексу України
встановлено, що штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобовязання. При
цьому пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобовязання за кожен день прострочення
виконання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов"язання.

Частиною третьої ст.693 ЦК України
передбачено, що на суму попередньої
оплати нараховуються проценти
відповідно до статті 536 цього Кодексу
від дня, коли товар мав бути переданий,
до дня фактичного передання товару
покупцеві або повернення йому суми
попередньої оплати. Договором може
бути встановлений обов'язок продавця
сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Пунктом 2.2. договору сторони визначили
формулу розрахунків по договору, яка
передбачає нарахування процентів за
користування грошовими коштами
передоплати залежно від періоду такого
користування з моменту внесення суми
передоплати до моменту поставки
товару.

Пунктом 3.2. договору сторони погодили,
що за прострочку виконання своїх
обов"язків відповідач зобов"язаний
сплатити штраф в розмірі 50% від суми
простроченого зобов"язання, а також
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожен день прострочення
виконання обов"язків по даному
договору.

Господарським судом встановлено факт
прострочення грошового зобов'язання
відповідачем з врахуванням претензії
№95 від 28.08.13, здійснено перевірку
поданого позивачем розрахунку пені та
процентів. З огляду на обґрунтованість
поданого розрахунку, позовні вимоги
про стягнення 15135,65 грн. процентів за
користування грошовими коштами та 30000
грн. штрафу підлягають задоволенню.

В стягненні 2607,12 грн. пені належить
відмовити, оскільки договором сторін
не встановлена відповідальність у
вигляді пені за несвоєчасне повернення
передоплати.

Таким чином, до стягнення підлягають
60000 грн. основного боргу, 15135,65 грн.
процентів за користування грошовими
коштами та 30000 грн. штрафу.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Згідно із ч.1, 2 ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки спір виник внаслідок
неправильних дій відповідача, на нього
відповідно до приписів, встановлених
ст.49 ГПК України, слід покласти судові
витрати пропорційно задоволеним
вимогам, а саме 2102,71 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.124,129 Конституції
України, ст.ст. 179, 193, 230, 232 ГК України,
ст.ст. 509, 526, 530, 546, 549,625 629, 655,692,693
Цивільного кодексу України, ст.ст.33, 34,
43, 44, 49, 75, ст. ст. 82 -85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інформаційно
торговий дім-ЛС" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Аграрний
науково-дослідний інститут "АНДІ" про
стягнення заборгованості в сумі 107742,77
грн. - задоволити частково .

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аграрний
науково-дослідний інститут "АНДІ" (вул.
С.Бандери, 62, м.Івано-Франківськ, 76018, код
30475140) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інформаційно
торговий дім-ЛС" (вул. Тимірязєва, 84, к.510,
м.Кіровоград, 25006, код 24709890) - 60000
(шістдесят тисяч) грн. 00 коп. основного
боргу, 15135 (п"ятнадцять тисяч сто
тридцять п"ять) грн. 65 коп. процентів за
користування грошовими коштами, 30000
(тридцять тисяч) грн. 00 коп. штрафу та 2102
(дві тисячі сто дві) грн. 71 коп. грн.
судового збору.

Наказ суду видати позивачу після
набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

повне рішення складено 14.02.14

Суддя
Г.З. Цюх

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

_______________помічник судді Шунтов О.М. 14.02.14