КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2014 р. Справа№ 910/24916/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Верховця А.А.

Пантелієнка В.О.

за участю секретаря Волошиної
З.В.

та представників:

від заявника - не з'явився;

від боржника - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Братіслава"

на ухвалу Господарського суду м. Києва
від 23.12.2013

у справі № 910/24916/13 (суддя Чеберяк П. П.)

за заявою Холодова Андрія Івановича

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Братіслава"

про порушення справи про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 23.12.2013 у справі № 910/24916/13 прийнято
заяву Холодова Андрія Івановича про
порушення справи про банкрутство
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Братіслава" та інше.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою
суду першої інстанції, Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Братіслава" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою від 27.12.2013, в якій
просить суд прийняти апеляційну скаргу
до провадження та задовольнити її,
винести постанову, якою повністю
скасувати ухвалу господарського суду
м. Києва від 23.12.2013 у справі № 910/24916/13 та
прийняти нове рішення про відмову у
прийнятті заяви про порушення справи
про банкрутство у справі № 910/24916/13.

В обґрунтування апеляційної скарги
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Братіслава"
посилається на те, що оскаржувана
ухвала прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає, що судом першої
інстанції не прийнято до уваги, що
Холодовим Андрієм Івановичем у його
заяві про порушення справи про
банкрутство до суми грошового
зобов'язання боржника перед ініціюючим
кредитором була зарахована сума
неустойки, що прямо протирічить нормам
статті 10 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
тому грошові вимоги заявника не є
безспірними.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 21.01.2014 у даній
справі апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Братіслава" прийнято до провадження
колегією суддів у складі: головуючий
суддя - Доманська М.Л., судді Гарник Л.Л.,
Пантелієнко В.О.

Враховуючи перебування судді Гарник
Л.Л. у відпустці, за розпорядженням
секретаря судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
05.02.2014, сформовано склад колегії суддів
для здійснення розгляду апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Братіслава" у справі
№ 910/24916/13 у наступному складі:
головуючий суддя: Доманська М.Л., судді:
Пантелієнко В.О., Верховець А.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 05.02.2014 у справі
№ 910/24916/13 прийнято апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Братіслава" до
провадження у новому складі суду.

Відзив на апеляційну скаргу не
надходив.

Через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду 03.12.2013,
представником Товариства з обмеженою
відповідальністю "Братіслава" подано
клопотання про відкладення розгляду
справи, у зв'язку з хворобою
представника апелянта та відсутністю
інших представників, які б могли фахово
надати пояснення щодо предмету
оскарження.

В судове засідання 05.02.2014 представники
сторін не з'явились. Про день і час
розгляду справи повідомлені належним
чином, відповідно до статті 64
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України).

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Оскільки
явка в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

При цьому, господарський суд виходить з
того, що у даному випадку апелянт не
позбавлений права і можливості
забезпечити, за необхідності, участь у
судовому засіданні іншого
представника, згідно з частинами 1-5
статті 28 ГПК України, з числа як своїх
працівників, так і осіб, не пов'язаних з
ним трудовими відносинами.
Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах.

Зважаючи на викладене, клопотання
апелянта про відкладення розгляду
апеляційної скарги задоволенню не
підлягає.

Судова колегія обговоривши на місці
вказані обставини, вважає за можливе
розглянути апеляційну скаргу за
відсутності представників заявника та
боржника, за наявними у справі
матеріалами.

Згідно з частиною 1 статті 99 ГПК
України, в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог частини 2
статті 101 ГПК України, апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши наявні матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку фактичних
обставин даної справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права, Київський апеляційний
господарський суд вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Статтею 55 Конституції України кожному
гарантується право на судовий захист,
апеляційне та касаційне оскарження.

В даному випадку, відповідно до
приписів розділу Х "Прикінцеві та
перехідні положення" Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі по тексту - Закон), застосовуються
норми Закону в редакції, що діяла з
19.01.2013.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
провадження у справах про банкрутство
регулюється Законом, ГПК України,
іншими законодавчими актами України.

Частиною 2 статті 4-1 ГПК України
встановлено, що господарські суди
розглядають справи про банкрутство у
порядку провадження, передбаченому цим
Кодексом, з урахуванням особливостей,
встановлених Законом.

Згідно статей 4, 43 ГПК України судове
рішення є законним та обґрунтованим
лише у випадку всебічного повного та
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності у відповідності з нормами
матеріального та процесуального права.

Холодов Андрій Іванович звернувся до
суду з заявою про порушення справи про
банкрутство Товариства з обмеженою
відповідальністю "Братіслава", у
зв'язку з неможливістю останнього
погасити заборгованість.

Як встановлено під час апеляційного
провадження, до заяви ініціюючого
кредитора - Холодова Андрія Івановича
про порушення провадження у справі про
банкрутство Товариства з обмеженою
відповідальністю "Братіслава" додано
рішення Дніпропетровського районного
суду м. Києва від 04.12.2012 у справі №
2604/13233/12, яким з боржника на користь
заявника вирішено стягнути всього 2 256
736,81 грн., у тому числі: 670 690,50 грн.
інфляційних втрат, 256935,70 грн. 3% річних, 1
327 501,11 грн. пені та 1 609,50 грн. витрат по
сплаті судового збору. 09.12.2012,
Дніпропетровським районним судом м.
Києва на примусове виконання цього
рішення, видано виконавчий лист від
09.08.2013. Державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського районного
управління юстиції у м. Києві винесено
постанову від 27.08.2013 про відкриття
виконавчого провадження № 39519407, з
примусового виконання виконавчого
документу Дніпропетровського
районного суду м. Києва від 09.12.2012 у
справі № 2604/13233/12. Платіжна вимога
державного виконавця щодо стягнення з
боржника грошових коштів залишилась
без оплати (а.с. 17, т.1).

Як вбачається з матеріалів справи,
оскаржуваною ухвалою господарського
суду м. Києва від 23.12.2013 прийнято заяву
про порушення справи про банкрутство
до розгляду. Підготовче засідання суду
призначено на 13.01.2014.

Ухвала господарського суду м. Києва від
23.12.2013 у даній справі мотивована тим, що
заява Холодова Андрія Івановича подана
у відповідності до Закону, що
підтверджується належними доказами,
які є достатніми для прийняття заяви
про порушення справи про банкрутство. З
огляду на викладене вище, у суду були
відсутні правові підстави для відмови
у прийнятті чи для повернення вказаної
заяви.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону
заява про порушення провадження у
справі про банкрутство подається
боржником або кредитором у письмовій
формі та повинна містити: найменування
господарського суду, до якого
подається заява; ім'я або найменування
боржника, його місцезнаходження або
місце проживання, ідентифікаційний код
юридичної особи та реєстраційний номер
облікової картки платника податків (за
наявності); ім'я або найменування
кредитора, його місцезнаходження або
місце проживання, ідентифікаційний код
юридичної особи та реєстраційний номер
облікової картки платника податків (за
наявності); виклад обставин, що є
підставою для звернення до суду;
перелік документів, що додаються до
заяви.

Частиною 2 статті 11 Закону визначено, що
до заяви про порушення справи про
банкрутство додаються: докази сплати
судового збору, крім випадків, коли
згідно із законом він не підлягає
сплаті; довіреність чи інший документ,
що засвідчує повноваження
представника, якщо заяву підписано
представником; докази того, що сума
безспірних вимог кредитора
(кредиторів) сукупно становить не менше
трьохсот мінімальних розмірів
заробітної плати, якщо інше не
передбачено цим Законом; рішення суду
про задоволення вимог кредитора, що
набрало законної сили; відповідна
постанова органу державної виконавчої
служби про відкриття виконавчого
провадження з виконання вимог
кредитора; докази того, що сума вимог
кредитора (кредиторів) не забезпечена
повністю заставою майна боржника (за
наявності застави).

В першу чергу питання щодо
безспірності оцінюються судом при
прийнятті заяви про порушення справи
про банкрутство, остаточна ж оцінка
цьому надається судом безпосередньо в
підготовчому засіданні.

Перевірка обґрунтованості вимог
заявника, а також з'ясування наявності
підстав для порушення провадження у
справі про банкрутство є одним із
основних завдань підготовчого
засідання як однієї зі стадій судового
процесу у справах про банкрутство.

Відповідно до частин 1, 2 статті 16 Закону
перевірка обґрунтованості вимог
заявника, а також з'ясування наявності
підстав для порушення провадження у
справі про банкрутство здійснюються
господарським судом у підготовчому
засіданні, яке проводиться в порядку,
передбаченому цим Законом. У
підготовчому засіданні господарський
суд розглядає подані документи,
заслуховує пояснення сторін, оцінює
обґрунтованість заперечень боржника, а
також вирішує інші питання, пов'язані з
розглядом справи.

Частиною 3 статті 16 Закону визначено, що
якщо справа порушується за заявою
кредитора, господарський суд перевіряє
обґрунтованість його вимог, їх
безспірність, вжиття заходів щодо
примусового стягнення за цими вимогами
в порядку виконавчого провадження.

Відповідно до частини 3 статті 10 Закону
справа про банкрутство порушується
господарським судом, якщо безспірні
вимоги кредитора (кредиторів) до
боржника сукупно становлять не менше
трьохсот мінімальних розмірів
заробітної плати, які не були
задоволені боржником протягом трьох
місяців після встановленого для їх
погашення строку, якщо інше не
передбачено цим Законом.

Безспірні вимоги кредиторів - грошові
вимоги кредиторів, підтверджені
судовим рішенням, що набрало законної
сили, і постановою про відкриття
виконавчого провадження, згідно з яким
відповідно до законодавства
здійснюється списання коштів з
рахунків боржника. До складу цих вимог,
у тому числі щодо сплати податків,
зборів (обов'язкових платежів), не
включаються неустойка (штраф, пеня) та
інші фінансові санкції.

Частина 6 статті 11 Закону передбачає, що
заява кредитора, крім відомостей,
передбачених частиною першою цієї
статті, повинна містити відомості про
розмір вимог кредиторів до боржника із
зазначенням окремо розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає сплаті.

Посилання скаржника на те, що при
вирішенні судом першої інстанції
питання щодо прийняття (відмови,
повернення) заяви останній мав би
відмовити у прийняті заяви з тих
підстав, що до кредиторських вимог
ініціюючого кредитора, як основна
вимога увійшла пеня та вимоги
кредитора не є безспірними, колегія
суддів вважає безпідставними,
оскільки, як зазначалось вище, в
обґрунтування безспірності своїх
вимог ініціюючий кредитор надає, у тому
числі рішення Дніпропетровського
районного суду м. Києва від 04.12.2012 у
справі № 2604/13233/12, за яким з боржника на
користь заявника стягнуто 2 256 736,81 грн.,
у тому числі: 670 690,50 грн. інфляційні
втрати, 256935,70 грн. 3% річних, 1 327 501,11 грн.
пеня та 1 609,50 грн. витрати по сплаті
судового збору.

Відповідно до статті 611 та частин 1, 3
статті 549 Цивільного кодексу України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки (штраф, пеня), якою є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох відсотків річних, передбачені
статтею 625 Цивільного кодексу України,
не є санкціями, а виступають способом
захисту майнового права та інтересу,
суть якого полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання. Таким чином, інфляційні
нарахування на суму боргу та три
відсотки річних входять до складу
грошового зобов'язання. Аналогічна
правова позиція викладена у постановах
Верховного суду України.

Тобто, на день подання заяви про
порушення провадження у справі про
банкрутство (20.12.2013) заборгованість
боржника перед Холодовим Андрієм
Івановичем, в зв`язку з невиконанням
вищевказаного судового рішення,
складається з 1 327 501,11 грн. - пені, яка у
відповідності до вищезазначених норм,
є санкцією, та 927 626,20 грн., з яких: 670 690,50
грн. інфляційних втрат, 256 935,70 грн. 3%
річних, які, враховуючи вищезазначені
норми, не є штрафними санкціями та
входять до складу грошового
зобов'язання.

Отже, з матеріалів справи вбачається,
що вимоги ініціюючого кредитора у сумі
927 626,20 грн. (3% річних та інфляційних
нарахувань), становлять не менше 300
мінімальних розмірів заробітної плати
на день подання заяви про порушення
провадження у справі, є грошовими,
зобов'язання не виконане боржником
більше, ніж три місяці після
встановленого для його погашення
строку, ці кредиторські вимоги
підтверджені судовим рішенням, що
набрало законної сили, і постановою про
відкриття виконавчого провадження,
згідно з яким відповідно до
законодавства здійснюється списання
коштів з рахунків боржника.

Враховуючи викладене, судова колегія
відхиляє доводи Товариства з обмеженою
відповідальністю "Братіслава",
викладені в апеляційній скарзі
від 27.12.2013, за необґрунтованістю.

За таких обставин, Київський
апеляційний господарський суд не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Братіслава" від 27.12.2013, зміни чи
скасування ухвали суду першої
інстанції від 23.12.2013 у справі № 910/24916/13.
Порушень норм матеріального чи
процесуального права, які могли
призвести до зміни чи скасування
вказаної ухвали у даній справі,
судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
Законом України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", статтями 99, 101-
106 ГПК України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Братіслава" від 27.12.2013 залишити без
задоволення, а ухвалу господарського
суду м. Києва від 23.12.2013 у справі №
910/24916/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/24916/13 повернути
до господарського суду м.
Києва для подальшого розгляду.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України у порядку,
передбаченому ГПК України.

Повний текст постанови підписаний
10.02.2014.

Головуючий суддя
М.Л. Доманська

Судді
А.А. Верховець

В.О. Пантелієнко