ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.02.2014
Справа № 905/361/14

Господарський суд Донецької області у
складі судді Мирошниченка Я.С., при
секретарі судового засідання
Татьковій Н.Г., розглянув у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕХПОСТАВКА",
м.Дніпропетровськ

до відповідача: Державного
підприємства "Донецька вугільна
енергетична компанія", м.Донецьк

про стягнення заборгованості у
розмірі 10239,17 грн., з яких 9300,00 грн. - сума
основного боргу, 258,36грн.- 3% річних, 680,81
грн. - пеня

За участю представників сторін:

від позивача: Войтанік Н.В., за
довіреністю

від відповідача: Герасимова Н.О., за
довіреністю

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ТЕХПОСТАВКА", м.
Дніпропетровськ (далі-Позивач)
звернулось до господарського суду
Донецької області з позовом до
Державного підприємства "Донецька
вугільна енергетична компанія", м.
Донецьк (далі-Відповідач) про стягнення
заборгованості у розмірі 10239,17 грн., з
яких 9300,00 грн. - сума основного боргу,
258,36грн.- 3% річних, 680,81грн. - пеня.

В обґрунтування позовних вимог,
Позивач посилається на неналежне
виконання Відповідачем зобов'язань за
Договором поставки №№1693 від 26 вересня
2012 року, в частині розрахунків за
поставлений товар, внаслідок чого
утворилась заборгованість - 9300,00грн.

Крім того, Позивач просить суд стягнути
з Відповідача 3% річних у розмірі 258,36 та
пеню передбачену п.5.4 вищенаведеного
Договору у розмірі 680,81грн.

Нормативно свої вимоги Позивач
обґрунтовує посиланням на ст.ст.1
Господарського процесуального кодексу
України, ст.ст.16, 525, 526, 610, 611, 612, 625, 692
Цивільного кодексу України, ст.ст.20, 193,
232 Господарського кодексу України.

На підтвердження позовних вимог
Позивач надав суду (у копіях): Договір
поставки №1693 від 26.09.2012р.; Специфікацію
до договору; правоустановчі документи;
претензію №167 від 02.07.2013р.; акт звіряння
взаємних розрахунків за період з
01.11.2012р. по 25.06.2013р. підписаний з боку
Позивача; докази направлення претензії
та акту звіряння взаємних розрахунків
Відповідачу; рахунок-фактуру №СФ-0000440
від 09.11.2012р.; видаткову накладну
№РН-0000466 від 09.11.2012р.; довіреність №2864
від 09.11.2012р.; акт приймання-передачі від
09.11.2012р. підписаний уповноваженими
представниками сторін та скріплений
печатками підприємств.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 17.01.2014р. позовну заяву
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі. Справу
призначено до розгляду на 05.02.2014р.

Представник Позивача у судовому
засіданні 05.02.2014р. підтримав позовні
вимоги в повному обсязі. Надав
витребувані судом документи.

Представник Відповідача у судовому
засіданні 05.02.2014р. позовні вимоги
визнав у частині основного боргу, проти
стягнення 3% річних та пені заперечив з
підстав викладених у відзиві.

Представники сторін клопотання щодо
фіксації судового процесу не заявляли,
у зв'язку з чим, розгляд справи
здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для вирішення справи, суд

ВСТАНОВИВ:

26 вересня 2012р. між Державним
підприємством "Донецька вугільна
енергетична компанія", м. Донецьк
(Покупець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "ТЕХПОСТАВКА", м.
Дніпропетровськ (Постачальник),
укладено Договір поставки №1693
(далі-Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору,
Постачальник зобов'язується передати у
власність Покупця продукцію
виробничо-технічного призначення
(далі-Продукція), а Покупець
зобов'язується прийняти продукцію, яка
постачається у його власність та
своєчасно сплатити її вартість, у
відповідності до умов даного Договору.

Відповідно до п.1.2 Договору,
номенклатура, кількість та ціна
Продукції оговорюються у
Специфікаціях/Додатках, які є
невід'ємною частиною даного Договору.

Згідно п.8.1 Договору, даний Договір
вступає в силу з моменту (дати) його
підписання обома Сторонами та діє до
31.12.2013р., а в частині виконання
зобов'язання -до повного та належного
їх виконання.

Закінчення строку дії цього Договору
не звільняє Сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії цього
Договору.

Згідно зі ст.33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим (ст.43 Господарського
процесуального кодексу України).

Оцінивши зміст зазначеного договору,
суд дійшов висновку, що укладений
правочин за своїм змістом та правовою
природою є договором поставки, який
підпадає під правове регулювання норм
статті 712 Цивільного кодексу України та
статей 264-271 Господарського кодексу
України. В частині, що не суперечить
договору, до вказаного правочину також
застосовуються норми Цивільного
кодексу України, які регулюють правила
купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.3 ст.264 Господарського
кодексу України, основні вимоги щодо
укладення та виконання договорів
поставки встановлюються цим Кодексом,
іншими законодавчими актами.

Згідно ч.1 ст.265 Господарського кодексу
України, за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1, ч.2 статті 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні», накладні є
первісними звітними документами, на
підставі яких проводиться звіт
господарської діяльності.

Відповідно до «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року №88 та
інших підзаконних нормативних актів,
які регулюють порядок ведення
бухгалтерського обліку на
підприємствах, у бухгалтерському
обліку повинні відображатися
господарські операції, що впливають на
стан майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів на підставі
первинних документів, які повинні мати
крім обов'язкових реквізитів додаткові
в залежності від характеру операції,
зокрема підставу для здійснення
господарських операцій. Тобто, в якості
доказу первинні документи мають
містити повні дані про конкретні
господарські операції та підставу їх
здійснення.

Відповідно до ч.1 ст.691 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

На виконання умов Договору (а.с.9-12),
Позивачем був поставлений товар
Відповідачу за видатковою накладною
№РН-0000446 від 09.11.2012р. на суму 9300,00грн.

Товар зі сторони Відповідача,
відповідно до відмітки на видатковій
накладній №РН-0000446 від 09.11.2012р., було
прийнято належним чином уповноваженим
представником Відповідача.

Доказів наявності заперечень, з боку
Відповідача, щодо кількості
поставленого товару, а також порядку
поставки та інших зауважень суду не
надано.

На виконання вимог статті 43
Господарського процесуального кодексу
України щодо всебічного та повного
розгляду справи, перевірено в межах
яких договорів здійснювалась поставка,
чи відповідав поставлений товар тому,
який сторони визначили у вказаному
вище договорі, чи укладались між
сторонами будь-які інші договори,
зокрема, за яким здійснювали поставку
товару на підставі видаткових
накладних, наявних в матеріалах справи.

Позивач у судовому засіданні пояснив,
що спірні правовідносини між Позивачем
та Відповідачем виникли виключно з
Договору поставки №1693 від 26.09.2012р.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
надані Позивачем первинні документи є
належним доказом здійснення передачі
Відповідачу товару та прийняття його
останнім в межах спірного правочину.

Зазначені обставини у порядку статей
32-36 Господарського процесуального
кодексу України не спростовані.

Отже, Позивачем належним чином
доведено факт виконання обов'язку щодо
передачі товару у відповідності до
норм статті 664 Цивільного кодексу
України та умов, визначених Договором.

Договором передбачено (п.4.2), що
розрахунок за продукцію, яка
поставляється Постачальником за даним
Договором, здійснюється Покупцем у
національній валюті України, шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок Постачальника з
відстрочкою платежу 60 календарних днів
з моменту поставки Продукції.

Судом встановлено, що остаточний
розрахунок Відповідачем за отриманий
Товар мав бути здійснений не пізніше
08.01.2013р.

Проте, як вбачається з фактичних
обставин справи, Покупець грошове
зобов'язання перед Постачальником в
частині розрахунку за прийнятий товар
не виконав у повному обсязі. Вартість
товару у сумі 9300,00грн. у встановлені
Договором строки не сплачена.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 202 Господарського
кодексу України та ст.599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняються виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідач доказів погашення суми
боргу у сумі 9300,00грн. не надав. Крім того
Відповідач у Відзиві б/н від 04.02.2014р.
визнав суму основного боргу у повному
обсязі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги Позивача, у частині
стягнення суми основного боргу,
доведеними, обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

Одночасно Позивачем заявлені вимоги
про стягнення з Відповідача 3% річних у
сумі 258,36грн. та пені у розмірі 680,81грн.

Відповідно до ст.ст.216-218 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за порушення у сфері господарювання
шляхом застосування до
правопорушників господарських
санкцій. Підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивач просить стягнути з Відповідача
3% річних у розмірі 258,36грн.

Позивачем наданий розрахунок 3% річних
за період з 09.01.2013р. по 12.12.2013р. на суму
основного боргу 9300,00грн. Суд,
перевіривши наданий Позивачем
арифметичний розрахунок 3% річних,
дійшов висновку, що дана вимога
підлягає задоволенню у повному обсязі,
у розмірі 258,36грн.

Крім того, Позивачем заявлені вимоги
про стягнення з Відповідача пені у
розмірі 680,81грн.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу
України визначено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно п.1, п.3 ст.549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.4 Договору встановлено, що
Сторона, яка прострочила виконання
грошового зобов'язання за даним
Договором, сплачує іншій Стороні пеню у
розмірі 0,1% від вартості поставленої
продукції за кожен день прострочення
платежу, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ.

Суд, перевіривши наданий Позивачем
арифметичний розрахунок пені за період
з 09.01.2013р. по 07.07.2013р. на суму основного
боргу 9300,00грн., дійшов висновку, що дана
вимога підлягає задоволенню у повному
обсязі у розмірі 680,81грн.

Згідно зі ст.49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на Відповідача.

Керуючись ст.ст.32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕХПОСТАВКА",
м.Дніпропетровськ до Державного
підприємства "Донецька вугільна
енергетична компанія", м. Донецьк про
стягнення заборгованості у розмірі
10239,17 грн., з яких 9300,00 грн. - сума
основного боргу, 258,36грн.- 3% річних, 680,81
грн. - пеня - задовольнити в повному
обсязі.

Стягнути з Державного підприємства
"Донецька вугільна енергетична
компанія" (83001, м.Донецьк, вулиця Артема,
будинок 63, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕХПОСТАВКА" (49000,
м.Дніпропетровськ, вулиця Миронова,
будинок 8 квартира 27, )
основний борг у розмірі 9300,00 грн., 3%
річних у розмірі 258,36грн, пеню у розмірі
680,81грн. та витрати по сплаті судового
збору у розмірі 1827,00грн.

У судовому засіданні 05 лютого 2014 року
проголошено та підписано вступну та
резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та
підписано 10 лютого 2014 року.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

Суддя
Я.С.
Мирошниченко

Надруковано 3 примірника:

1-до справи;

1-позивачу;

1-відповідачу.