номер провадження справи 20/89/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2014
Справа № 908/4188/13

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Запорізької філії Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком"
(69005, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 133)

до відповідача: Вільнянського слідчого
ізолятора Управління державної
пенітенціарної служби України в
Запорізькій області (70050, Запорізька
область, Вільнянський район, смт.
Кам'яне, вул. Зелена, буд. 34)

про стягнення суми 16 758,31 грн.

Суддя Гандюкова
Л.П.

Представники сторін:

Від позивача - Солоніна Є.С.(дов.№509
від 11.12.2013р.)

Від відповідача - Демченко Т.І.
(дов.№вн 21 від 13.01.2014р.)

СУТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з
відповідача суми 14613,31 грн., в т.ч.: 14251,97
грн. основного боргу за договором №
50006642 від 01.07.2005 р. про надання послуг
електрозв'язку, 189,40 грн. пені, 116,52 грн. 3 %
річних, 55,42 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 24.12.2013 р.
позовну заяву прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі № 908/4188/13,
справі присвоєно номер провадження
20/89/13, справу призначено до розгляду на
15.01.2014 р. На підставі ст. 77 ГПК України
розгляд справи відкладався на 30.01.2014 р.

30.01.2014 р. справу розглянуто, оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Позивач підтримав вимоги, викладені у
позовній заяві. 30.01.2014 р. надав заяву про
збільшення позовних вимог, згідно з
якою в ході звіряння з відповідачем
розрахунків за договором № 50006642 від
01.07.2005 р. про надання послуг
електрозв'язку було виявлено допущені
помилки в розрахунку суми
заборгованості, що підтверджується
підписаним сторонами актом
взаєморозрахунків від 20.01.2014р. Заява
про збільшення позовних вимог отримана
відповідачем, на відкладенні розгляду
справи для надання часу для підготовки
відповідач не наполягав. Заява в
порядку ст.22 ГПК України прийнята судом
до розгляду. Позовні вимоги з
урахуванням заяви про збільшення
мотивовані наступним. За умовами
договору № 50006642 від 01.07.2005 р. про
надання послуг електрозв'язку
відповідач зобов'язався щомісячно
оплачувати надані послуги. В зв'язку з
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань утворилася заборгованість
за період з 01.02.2013 року по 30.11.2013 року у
розмірі 16 380,32 грн. На підставі ст. ст. 33,
36 Закону України "Про телекомунікації",
ст. ст. 526, 625 ЦК України, ст. ст. 193, 216, 231, 232
ГК України просить позов задовольнити
та стягнути з відповідача 16 380,32 грн.
основного боргу, суму 167,57 грн. пені за
період з 21.06.2013 р. по 30.11.2013 р., суму 138,51
грн. 3 % річних за період 21.03.2013 р. по
30.12.2013 р., суму 71,91 грн. інфляційних втрат
за період з 01.04.2013 р. по 30.11.2013 р.

Відповідач спочатку у письмовому
відзиві позов визнав частково, а саме:
суму заборгованості за поставлені
телекомунікаційні послуги в розмірі
12270,18 грн. та зазначив, що між позивачем
та відповідачем укладений договір про
надання телекомунікаційних послуг №
50006642/Г-44 від 19.03.2012 р., згідно з яким
позивачем поставлялись
телекомунікаційні послуги
відповідачу, а відповідач користувався
ними на протязі 2013 року. Відповідач
періодично проводив сплату за період з
квітня-грудня 2013 року, згідно з
рахунків, додаткових угод № 1 від 08.04.2013
року та № 2 від 10.06.2013 року, які надавав
позивач. Відповідач проводив із
позивачем розрахунки згідно з
кошторисом, який був наданий на 2013 рік -
КЕКВ 2240. Крім того, відповідач уклав дві
додаткові угоди № 3 від 09.10.2013 року та №
4 від 23.12 2013 року. Ці додаткові угоди
разом з договором № 50006642/Г-44 від 19.03.2012
року і рахунками були направлені до
Державної казначейської служби
Вільнянського району, 09.10.2013 року взяті
на зобов'язання, де знаходились до
09.01.2014 року без виконання. Відповідач
зазначає, що є бюджетною організацією,
фінансується з Державного бюджету,
свого підприємства не має, тому у
зв'язку з відсутністю фінансового
ресурсу не сплатив суму в розмірі 12270,18
грн. за спожиті телекомунікаційні
послуги. Також відповідач вказує про
те, що має кредиторську заборгованість
на суму більш ніж 500 тис. грн., у зв'язку з
відсутністю фінансового ресурсу не
може сплатити суму штрафних санкцій. У
відповідача станом на 15.01.2014 року
відсутній кошторис для повної сплати
вказаної заборгованості, але він при
надходженні фінансування
зобов'язується поетапно сплатити
заборгованість у повному обсязі.
Відповідач просить зменшити суму
штрафних санкцій або звільнити його
від сплати штрафу та пені. У зв'язку з
заявою про збільшення позовних вимог
після проведених сторонами
взаєморозрахунків позовні вимоги
визнав у повному обсязі, про що
письмово зазначив у заяві про
збільшення позовних вимог.

Також 30.01.2014р. від позивача надійшли
письмові пояснення, відповідно до яких
всі розрахунки позивач вів з
відповідачем за договором № 50006642 від
01.07.2005 р., що підтверджується
виставленими для оплати
рахунками-актами, підписаним актом
взаємо звірки розрахунків. Що
стосується посилань відповідача на
договір №5006642/Г-44 від 19.03.2012р., зазначив,
що відповідач не повернув позивачу
екземпляр підписаного договору, в
результаті чого позивач не мав змоги
внести зміни до особового рахунку. При
проведені взаєморозрахунків виявлено,
що відповідач в квітні 2013 р. сплатив
суму 1153,41 грн., в травні - 446,59 грн., в
липні - 1300грн. Листом №3/687 від 28.01.2014 р.
відповідач просив частину сплаченої у
серпні суми 1300 грн. ( а саме: 389,53 грн.)
зарахувати в погашення боргу за січень
2013 року, а решту суми 637,08грн. зарахувати
як часткову оплату послуг за лютий 2013 р.
У липні позивач сплатив суму 18668,75 грн. з
урахуванням пені, 3% річних, інфляції по
рішенню суду від 14.05.2013 р.у справі №908
/1014/13.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2005 р. між Запорізькою Дирекцією
Відкритого акціонерного товариства
"Укртелеком", правонаступником усіх
прав та обов'язків якого, відповідно до
п. 1.1, 1.2 статуту ПАТ "Укртелеком", є
Публічне акціонерне товариство
"Укртелеком" (Укртелеком за договором,
позивач у справі) та Вільнянським
слідчим ізолятором № 11 Управління
державного департаменту України з
питань виконання покарань" (Споживач,
відповідач у справі) укладено договір
№ 50006642 про надання послуг
електрозв'язку.

Відповідно до п. 2.1.1 "Укртелеком"
зобов'язався забезпечувати
безперебійне і якісне надання послуг
телефонного зв'язку.

Пунктом 3.2.8 договору відповідач
зобов'язаний своєчасно вносити плату
за користування телефоном, міжміські
та міжнародні телефонні розмови,
подані в кредит телеграми та інші
послуги, надані по телефону.

За умовами п. 4.5 договору відповідач
зобов'язаний проводити розрахунки за
фактично отримані в кредит послуги
електрозв'язку за кожний попередній
місяць протягом десяти днів з дня
одержання рахунку, але не пізніше 20-го
числа місяця, наступного за
розрахунковим.

Пунктами 7.1, 7.2 сторони встановили, що
даний договір набирає чинності з
моменту підписання його сторонами і
діє протягом п'яти років. Якщо за місяць
до закінчення строку дії договору
жодна зі сторін не повідомила письмово
про його припинення договір вважається
дійсним на той же термін.

Згідно з усними поясненнями
представника позивача, послуги за
договором № 50006642 надаються щомісячно,
договір діє на теперішній час
(пролонгований), позивач щомісячно
простою кореспонденцією надсилав на
адресу відповідача рахунки для оплати
наданих послуг.

Відповідно до матеріалів справи
позивачем були виставлені відповідачу
рахунки-акти за телекомунікаційні
послуги (а.с. 16-23, 120-121): за лютий 2013р. на
суму 1652,36грн., за березень 2013р. на суму
2068,25грн., за квітень 2013 р. на суму 1873,39
грн., за травень 2013 р. на суму 1594,91 грн.,
за червень 2013 р. на суму 1528,01 грн., за
липень 2013 р. на суму 2107,72 грн., за серпень
2013 р. на суму 2416,30 грн., за вересень 2013 р.
на 1902,43 грн., за жовтень 2013 р. на суму 1880,21
грн., за листопад 2013 р. на суму 1867,21 грн.,
всього на загальну суму 18 890,79 грн. з
урахуванням ПДВ. У рахунках-актах
зазначено термін сплати за послуги - до
20 числа місяця, наступного за
розрахунковим.

Відповідачем згідно з платіжним
дорученням № 136 від 09.04.2013 р. (а.с. 37) було
оплачено суму 1153,41 грн., платіжним
дорученням № 219 від 28.05.2013 р. (а.с. 38) було
оплачено суму 446,59 грн. та платіжним
дорученням № 254 від 15.07.2013 р. (а.с. 39) було
оплачено суму 1300,00 грн.

Відповідно до акту взаємозвірки
розрахунків від 20.01.2014р. станом на 01.12.2013
р. заборгованість складає 16 380,32 грн. При
цьому, сплачені у липні 1300грн.
зараховані в рахунок погашення боргу
за січень 2013р. та частково в рахунок
погашення боргу за лютий та квітень
2013р.

Враховуючи наявну заборгованість,
позивач у грудні 2013 року звернувся до
суду з даним позовом.

Згідно з положеннями ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших правових
актів, а за відсутності таких умов та
вимог - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено,
що підставою виникнення цивільних
прав і обов'язків (зобов'язань), які
мають виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до
вказівок закону, договору є договір.

За приписами ст. 629 ЦК України - договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України також
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлено строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про
телекомунікації" дія цього Закону
поширюється на відносини суб'єктів
ринку телекомунікацій щодо надання та
отримання телекомунікаційних послуг і
використання телекомунікаційних
мереж загального користування. Згідно
зі ст. 1 Закону телекомунікаційна
послуга (послуга) - продукт діяльності
оператора та/або провайдера
телекомунікацій, спрямований на
задоволення потреб споживачів у сфері
телекомунікацій.

Статтею 33 Закону встановлено, що
споживачі телекомунікаційних послуг
зобов'язані дотримуватися Правил
надання та отримання
телекомунікаційних послуг, що
затверджує Кабінет Міністрів України,
зокрема, виконувати умови договору
про надання телекомунікаційних послуг
у разі його укладення, у тому числі
своєчасно оплачувати отримані ними
телекомунікаційні послуги.

Споживачі телекомунікаційних послуг
несуть відповідальність за порушення
норм цього Закону, Правил надання та
отримання телекомунікаційних послуг
відповідно до закону (ст. 36 Закону).

Відповідно до Правил надання та
отримання телекомунікаційних послуг,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 09.08.2005 р. N 720,
надання телекомунікаційних послуг
здійснюється за умови укладення
договору про надання
телекомунікаційних послуг між
оператором, провайдером і споживачем
(п. 10), тарифи на телекомунікаційні
послуги встановлюються операторами,
провайдерами самостійно, крім тарифів,
які підлягають державному регулюванню.
Споживач зобов'язаний: дотримуватися
цих Правил; укласти договір та
виконувати його умови; своєчасно
оплачувати отримані телекомунікаційні
послуги (п. 32). Розрахунки із
споживачем за надані
телекомунікаційні послуги можуть
здійснюватися як за допомогою
квитанцій (з попереднім надсиланням
рахунків на адресу абонентів), так і
без квитанцій (без надсилання рахунків)
(п. 35). Виконувати умови договору, в тому
числі своєчасно оплачувати отримані
послуги (п. 6 п. 36). Розрахунковий період
за надані телекомунікаційні послуги
оператор визначає самостійно.
Тривалість одного розрахункового
періоду становить, як правило, один
календарний місяць (п. 38). Плата за
отримані телекомунікаційні послуги
вноситься споживачем після отримання
ним рахунка, але не пізніше 20 числа
місяця, що настає після повного
розрахункового періоду, та до 20 числа
поточного місяця у разі застосування
попередньої оплати, якщо інше не
передбачено договором (п. 40).

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідачем порушені взяті за умовами
договору зобов'язання щодо оплати за
отримані послуги, в зв'язку з чим
виникла заборгованість перед
позивачем за договором № 50006642 від
01.07.2005 р. в сумі 16 380,32 за період з лютого
по листопад 2013 р. включно.

Відповідач у судовому засіданні
30.01.2014р. заборгованість визнав
повністю, в акті звірки
взаєморозрахунків від 20.01.2014р. також
підтвердив наявність цієї
заборгованості (а.с. 111).

Таким чином, позовна вимога про
стягнення з відповідача суми 16 380,32 грн.
основного боргу за період з лютого по
листопад 2013 р. включно є обґрунтованою
та підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача 167,57 грн.
пені за період з 21.06.2013 р. по 30.11.2013 р.,
суму 138,51 грн. 3 % річних за період з 21.03.2013
р. по 30.12.2013 р., суму 71,91 грн. інфляційних
втрат за період з 01.04.2013 р. по 30.11.2013 р.

Вирішуючи спір в цій частині, суд
бере до уваги наступне.

Згідно з п.5.8 договору у разі несплати з
надані послуги електрозв'язку понад
установлений термін ( з 21 числа місяця,
що настає після розрахункового
періоду) споживач сплачує пеню в
розмірі одного відсотка від затриманих
платежів за кожну добу затримки, згідно
з чинним законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України
"Про телекомунікації" у разі затримки
плати за надані оператором,
провайдером телекомунікаційні
послуги споживачі сплачують пеню,
яка обчислюється від вартості
неоплачених послуг у розмірі облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який нараховується
пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Факт порушення зобов'язання
відповідачем суд вважає доведеним,
позивач здійснив розрахунок пені на
суму заборгованості, яка виникла за
травень-жовтень 2013 р. включно (по
кожному виставленому рахунку окремо).
До стягнення підлягає заявлена
позивачем сума пені в розмірі 167,57 грн.
за період з 21.06.2013 р. по 30.11.2013 р. включно.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивач заявив до стягнення суму 138,51
грн. 3% річних за період з 21.03.2013 р. по
30.11.2013 р. включно. Розрахунок 3% річних
позивачем здійснений вірно, позов
в частині стягнення 138,51 грн. 3% річних за
заявлений період підлягає задоволенню.

Крім того, заявлено до стягнення 71грн. 91
коп. інфляційних втрат за період з
01.04.2013 р. по 30.11.2013 р. згідно з
розрахунком на основну суму
заборгованості. Вирішуючи спір в цій
частині, суд враховує, що наслідки
прострочення боржником грошового
зобов'язання у вигляді інфляційних
нарахувань на суму боргу та 3% річних є
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошей
внаслідок інфляційних процесів та
отримання компенсації (виплати) від
боржника за користування утримуваних
ним грошових коштів, належних до сплати
кредитору. Оскільки інфляція за своєю
природою є збільшенням суми основного
боргу в період прострочення виконання
відповідачем грошового зобов'язання з
причин девальвації грошової одиниці
України, при застосуванні індексу
інфляції слід мати на увазі, що він
розраховується в середньому на місяць
і здійснюється шляхом множення суми
заборгованості на момент її виникнення
на сукупний індекс інфляції за весь
період прострочення платежу. Зокрема, у
розділі 6 наказу Держкомстату від 27.07.2007
№265 «Про затвердження Методики
розрахунку базового індексу споживчих
цін» передбачено, що розрахунок
індексу інфляції за квартал, період з
початку року і т.п. проводяться
«ланцюговим методом», тобто шляхом
множення місячних (квартальних і т.д.)
індексів.

Відповідно до п.п.3.1,3.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» щодо
нарахування втрат від інфляції
вказано, що зазначені нарахування
здійснюються окремо за кожен період
часу, протягом якого діяв відповідний
індекс інфляції, а одержані таким чином
результати підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання. Розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений названою Державною службою,
за період прострочення починаючи з
місяця, наступного за місяцем, у якому
мав бути здійснений платіж, і за
будь-який місяць (місяці), у якому (яких)
мала місце інфляція. При цьому в
розрахунок мають включатися й періоди
часу, в які індекс інфляції становив
менше одиниці (тобто мала місце
дефляція).

Таким чином, суд бере до уваги, що сума
боргу з урахуванням індексу інфляції
повинна розраховуватися, виходячи з
індексу інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція). (Аналогічна
правова позиція викладена у постанові
Вищого господарського суду України від
05.04.2011 №23/466 та листі Верховного Суду
України від 03.04.1997 №62-97р.). Перевіривши
розрахунок інфляційних втрат, судом
встановлено, що індекс інфляції у
заявлений позивачем період квітень 2013
- листопад 2013 становив 99,39. Фактично
сума 71,91 грн. нарахована позивачем
виключно за травень 2013 р. на суму боргу
3720,61 грн., за жовтень 2013р. на суму боргу
10730,47грн., за лютий 2013р. на суму боргу
12632,90грн., тобто, вибірково і не кожну
суму боргу, а на загальну. У розрахунку
пропущено місяці, в яких мало місце
дефляція, або індекс інфляції становив
100,0. Однак, як зазначалося вище, позивач
дану суму (71,91 грн.) заявив до стягнення
за період з 01.04.2013 р. по 30.11.2013 р.
Враховуючи, що розрахунок позивачем
зроблено всупереч наведеному вище
порядку, судом зроблено перерахунок та
встановлено, що позивач має право на
втрати від інфляції 3,81 грн. за листопад
2013р. на суму боргу 1902,43грн. (строк оплати
20.10.2013р.), 14,52 грн. за жовтень-листопад
2013р. на суму боргу 2416,30грн. (строк оплати
20.09.2013р.), 12,66грн. за вересень-листопад
2013р. на суму боргу 2107,72грн. (строк оплати
20.08.2013р.), тобто обґрунтованими є
втрати від інфляції на загальну суму
30,99 грн., в задоволенні позову в іншій
частині відмовляється з підстав,
викладених вище.

На підставі викладеного, позов в
цілому задовольняється частково.

Заперечення відповідача щодо
відсутності фінансового ресурсу та
прохання зменшити суму штрафних
санкцій або зовсім звільнити від їх
сплати суд не може взяти до уваги,
зокрема, у зв'язку з тим, що відповідно
до п.1.10 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» за загальним
правилом, закріпленим у частині першій
статті 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання через відсутність у нього
необхідних коштів, оскільки згадане
правило обумовлено замінністю грошей
як їх юридичною властивістю. Тому у
випадках порушення грошового
зобов'язання суди не повинні приймати
доводи боржника з посилання на
неможливість виконання грошового
зобов'язання через відсутність
необхідних коштів (стаття 607 ЦК України)
або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК
України чи стаття 218 ГК України). Сплата
трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові (п.4.1).

Згідно з ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на відповідача
повністю, оскільки спір виник
внаслідок його неправильних дій.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Вільнянського слідчого
ізолятора Управління державної
пенітенціарної служби України в
Запорізькій області (70050, Запорізька
область, Вільнянський район, смт.
Кам'яне, вул. Зелена, буд. 34, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком" в
особі Запорізької філії ПАТ
"Укртелеком" (69005, м. Запоріжжя, пр.
Леніна, 133, , р/р № 26002364 в
ЗОДАТ "Райффайзен Банк Аваль", м.
Запоріжжя, МФО 313827) суму 16380
(шістнадцять тисяч триста вісімдесят)
грн. 32 коп. основного боргу, суму 30
(тридцять)грн. 99 коп. втрат від інфляції,
суму 138 (сто тридцять вісім) грн. 51 коп. -
3% річних, суму 167 (сто шістдесят сім) грн.
57 коп. пені. Видати наказ.

Стягнути з Вільнянського слідчого
ізолятору Управління державної
пенітенціарної служби України в
Запорізькій області (70050, Запорізька
область, Вільнянський район, смт.
Кам'яне, вул. Зелена, буд. 34, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком" в
особі Запорізької філії ПАТ
"Укртелеком" (69005, м. Запоріжжя, пр.
Леніна, 133, , р/р № 26009408 в
ЗОДАТ "Райффайзен Банк Аваль", м.
Запоріжжя, МФО 313827) суму 1720 (одна тисяча
сімсот двадцять) грн. 50 коп. судового
збору. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення підписано 04.02.2014 р.

Суддя Л.П.
Гандюкова

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання.