донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

28.01.2014 справа №913/2225/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:Марченко О.А.суддівПопкова
Д.О., Татенко В.М.за участю
представників сторін:
від позивача:
Ященко Р.Ю. - довіреність № 14-51
від 22.03.2013 р.;від відповідача:
Ткаченко К.В. - довіреність № 1026 від
20.11.2013 р., Тоцький О.І. - довіреність № 1144
від 19.10.2012 р.;розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Комунального спеціалізованого
теплозабезпечуючого підприємства
«Рубіжнетеплокомуненерго»
Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне
Луганської області на рішення
господарського судуЛуганської області
від06.11.2013р. (повний текст підписано
11.11.2013р.) у справі№913/2225/13 (суддя Фонова
О.С.) за позовомПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ до
Комунального спеціалізованого
теплозабезпечуючого підприємства
«Рубіжнетеплокомуненерго»
Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне
Луганської області про стягнення
658306грн. 39коп.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Луганської області від 06.11.2013р. у справі
№913/2225/13 позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
м. Київ до Комунального
спеціалізованого теплозабезпечуючого
підприємства
«Рубіжнетеплокомуненерго»
Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне
Луганської області про стягнення 658306,38
грн., з яких 347347,56 грн. пені, 245998,43 грн. 3%
річних та 64960,39 грн. інфляційних втрат
задоволено частково, з відповідача на
користь позивача стягнуто 118817,08 грн.
пені, 245998,43 грн. 3% річних та 55084,48 грн.
інфляційних втрат, а також витрати по
сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Комунальне спеціалізоване
теплозабезпечуюче підприємство
«Рубіжнетеплокомуненерго»
Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне
Луганської області звернулось з
апеляційною скаргою, в якій йдеться про
скасування судового рішення у зв'язку з
тим, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи; висновки, викладенні у рішенні
суду, не відповідають обставинам
справи; судом порушені та неправильно
застосовані норми матеріального і
процесуального права. Зокрема,
скаржник вважає, що місцевим
господарським судом не прийнято до
уваги відсутність у останнього на
момент укладення договору уступки
права вимоги № 14/6981/12, за яким Публічним
акціонерним товариством "Луганськгаз"
передано позивачеві право вимоги за
договором поставки № 9/4 ТЕ, будь-яких
інших зобов'язань крім оплати вартості
спожитого у лютому-квітні 2012 року
природного газу в розмірі 5174223,17 грн.

Відповідач наполягає на задоволенні
апеляційної скарги та просить рішення
скасувати, в позові - відмовити.

Позивач проти скарги заперечує та
просить рішення суду залишити без змін,
у задоволенні скарги відмовити.

Перевіркою матеріалів справи
встановлено наступне.

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", м. Київ, звернулось
до господарського суду Луганської
області з позовом до Комунального
спеціалізованого теплозабезпечуючого
підприємства
«Рубіжнетеплокомуненерго»
Рубіжанської міської ради, м.Рубіжне
Луганської області про стягнення 658306,38
грн., з яких 347347,56грн. пені, 245998,43 грн. 3%
річних та 64960,39 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань за договором
купівлі-продажу природного газу № 9/4
ТЕ, укладеним між Публічним
акціонерним товариством "Луганськгаз"
та відповідачем, право вимоги
виконання яких позивач набув на
підставі договору уступки права вимоги
№ 14/6981/12. Як зазначає позивач, за
договором № 9/4 ТЕ Публічне акціонерне
товариство "Луганськгаз" протягом
листопада 2011 року - квітня 2012 року
поставило, а відповідач приймав
імпортований природний газ для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами,
на загальну суму 17481462,17грн., що
підтверджує актами прийому-передачі
газу, при цьому, вартість наданих
послуг відповідач оплатив частково.
Зобов'язання відповідача на загальну
суму 5174223,17 грн., за твердженням
позивача, не виконано та передано
Публічним акціонерним товариством
"Луганськгаз" позивачу на підставі
договору уступки права вимоги № 14/6981/12.
В силу ст.625 Цивільного кодексу України
на суму заборгованості позивачем, з
огляду на несвоєчасне виконання
відповідачем зобов'язання, нараховані
інфляційні витрати, 3% річних та на
підставі п. 6.2.2. договору № 9/4 ТЕ на суму
несвоєчасно виконаного зобов'язання
позивачем нарахована пеня.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив із
доведеності факту неналежного
виконання відповідачем його
зобов'язань за договором
купівлі-продажу природного газу № 9/4 ТЕ
та наявності підстав щодо задоволення
позову при укладеному договорі уступки
права вимоги.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши доводи заявника
апеляційної скарги, повноту
встановлених судом обставин справи та
їх юридичну оцінку, оцінюючи
правильність застосування місцевим
господарським судом норм чинного
законодавства, перевіривши повноту
встановлених фактів, судова колегія
дійшла висновку, що рішення
господарського суду є законним і
обґрунтованим з наступних підстав.

Так, 30.09.2011 року між Публічним
акціонерним товариством "Луганськгаз",
як Постачальником, та Комунальним
спеціалізованим теплопостачаючим
підприємством
"Рубіжнетеплокомуненерго"
Рубіжанської міської ради, як Покупцем,
укладено договір поставки природного
газу №9/4ТЕ, відповідно до умов якого
Постачальник зобов'язався поставити
Покупцю імпортований природний газ, а
Покупець зобов'язався приймати та
оплачувати природний газ в обсязі,
зазначеному у п. 1.2 цього Договору.

Газ, що постачається за цим договором,
використовується Покупцем виключно
для надання населенню та релігійним
організаціям послуг з опалення та
гарячого водопостачання. Використання
газу Покупцем для інших потреб не є
предметом цього Договору. (п.1.1
Договору).

Згідно з п. 1.2 Договору Постачальник
передає Покупцю в період з 01 жовтня 2011
року о 31 грудня 2012 року природний газ
(далі - газ) з урахуванням вартості його
транспортування в обсязі до 23708 тис.
куб. м.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що
розрахунки проводяться шляхом
поетапної оплати у такому порядку:

- перша оплата в розмірі 40% від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу проводиться не пізніше
10 числа поточного місяця;

- подальші оплати проводяться
плановими платежами по 30% від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу до 20 та 30 (31) числа
поточного місяця.

Остаточний розрахунок за фактично
спожиті обсяги газу здійснюється на
підставі акта приймання-передачі газу
до 15 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Строк поставки визначений у п. 5.1
Договору з 01.10.2011 року по 31.12.2012 року
включно.

Відповідно до 7.3.1 Договору у разі
порушення Покупцем умов п.4.1 цього
Договору, Покупець зобов'язується (крім
суми заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Пунктом 10.1 Договору встановлено, що цей
Договір набирає чинності з моменту
його підписання повноважними
представниками Сторін та скріплення
печатками Сторін, поширює дію на
відносини, що склались між Сторонами з
01.10.2011 року і діє у частині поставки
газу до 31.12.2012 року включно, а у частині
розрахунків за газ - до їх повного
здійснення.

Згідно з пункту 9.3 розділу ІХ Договору,
позовна давність за Договором до вимог
про стягнення неустойки
встановлюється тривалістю у три роки.
Неустойка нараховується за шість
місяців, що передують моменту
звернення з претензією або позовом.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 01.01.2012 р. між
постачальником та відповідачем
укаледно додаткову угоду № 2,
відповідно до пункту 1.12 якої розділ ІХ
Договору "Вирішення спорів"
перейменовано на Розділ 9 "Порядок
вирішення спорів" та викладено у
наступній редакції: "Спірні питання та
розбіжності щодо виконання умов
Договору вирішуються в порядку,
установленому законодавством."

Пунктом 4.6 Договору, в редакції
Додаткової угоди № 2 від 01.01.2012
визначено, що оплата вартості послуг з
постачання газу здійснюється
Споживачем шляхом поетапної оплати у
такому порядку:

- перша оплата в розмірі 40 % від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу проводиться не пізніше
10 числа поточного місяця;

- подальші оплати проводяться
плановими платежами по 30% від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу до 20 та 30 (31) числа
поточного місяця.

Споживач самостійно розраховує суму
платежу, виходячи з ціни газу на
наступний розрахунковий період та
відповідної величини договірного
обсягу газу (додаток №1), заявленого на
наступний розрахунковий період. У разі
відсутності інформації про ціну газу
на наступний розрахунковий період до
дати здійснення оплати Споживач
розраховує суму платежу за ціною, що
діяла у попередньому місяці.

У випадку недоплати вартості послуг з
постачання газу за розрахунковий
період Споживач проводить остаточний
розрахунок не пізніше 5 числа місяця,
наступного за розрахунковим.

Пунктом 6.2.2 Договору, в редакції
Додаткової угоди № 2 від 01.01.2012 року
передбачена відповідальність
Споживача, а саме встановлено, що: у
разі порушення Споживачем строків
оплати, передбачених розділом 4
Договору, зі Споживача стягується пеня
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Як зазначено у п. 10.1 Договору, в
редакції Додаткової угоди № 2 від 01.01.2012
року, цей Договір набирає чинності з
дати його підписання та укладається на
строк до 31.12.2012 року.

Договір вважається продовженим на
аналогічний період, якщо за місяць до
закінчення терміну дії Договору жодною
із Сторін не буде заявлено про
припинення його дії або перегляд його
умов. При цьому Сторони мають
переоформити додаток 2 щодо договірних
обсягів постачання газу, у якому
визначити планові обсяги газу на
продовжений термін.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, на виконання умов договору
за період з листопада 2011 р. по квітень
2012 р. постачальник передав, а
відповідач прийняв у власність 13352,782
тис. куб. м. імпортованого природного
газу на загальну суму 17481462,17 грн.,
відповідно до наступних актів
передачі-приймання природного газу: за
листопад 2011 р. від 30.11.2011 р. на суму 2799403,43
грн., за грудень 2011 р. від 31.12.2011 р. на
суму 3140062,52 грн., за січень 2012 р. від
31.01.2012 р. на суму 3890726,37 грн., за лютий 2012
р. від 29.02.2012 р. на суму 4553618,86 грн., за
березень 2012 р. від 31.03.2012 р. на суму 2880768,91
грн., за квітень 2012 р. від 30.04.2012 р. на
суму 216882,08 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною 1 ст. 691 ЦК України встановлено,
що покупець зобов'язаний оплатити
товар за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу, а також вчинити за
свій рахунок дії, які відповідно до
договору, актів цивільного
законодавства або вимог, що звичайно
ставляться, необхідні для здійснення
платежу.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Матеріалами справи підтверджується та
відповідачем не заперечується
неналежне виконання останнім
зобов'язання з оплати вартості
спожитого у період з листопада 2011 року
по квітень 2012 року природного газу з
порушенням строків, встановлених
договором № 9/4ТЕ з врахуванням
додаткових угод до нього, в зв'язку з
чим станом на 08.10.2012 року, за ним
утворилась заборгованість у розмірі
5174223,17 грн., що підтверджується
підписаним сторонами актом звірки
взаєморозрахунків за реалізацію
природного газу .

Крім того, у рішенні суду першої
інстанції встановлений факт переходу
прав вимоги за договором № 9/4ТЕ від
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Луганськгаз" до Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Так, 13.11.2012 року між Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
як Новим кредитором, та Публічним
акціонерним товариством "Луганськгаз",
як Первісним кредитором, укладений
договір № 14/6981/12 про відступлення права
вимоги, відповідно до умов якого
Первісний кредитор передає, а Новий
Кредитор приймає на себе право вимоги
до боржника Первісного Кредитора
Комунального спеціалізованого
теплозабезпечуючого підприємства
"Рубіжнетеплокомуненерго"
Рубіжанської міської ради за договором
на постачання природного газу № 9/4 ТЕ
від 30.09.2011 року у сумі 5174223,17 грн.

Як зазначено у п.1.2 Договору про
відступлення права вимоги, крім
передачі права вимоги оплати спожитого
природного газу за зобов'язанням,
зазначеним в п. 1.1 Договору, до Нового
Кредитора переходять права вимоги
стягнення всіх штрафних санкцій,
інфляційних витрат та відсотків,
пов'язаних з невиконанням або
неналежним виконанням Боржником своїх
зобов'язань за зазначеним вище
договором.

Пунктом 2.2 Договору про відступлення
права вимоги передбачено, що право
вимоги вважається переданим після
фактичної передачі документів,
зазначених в п. 2.1 цього Договору.
Передача документів оформлюється
актом приймання-передачі з зазначенням
переліку переданих документів.

19.11.2012 року сторонами договору № 14/6981/12
від 13.11.2012 року підписано акт
приймання-передачі документів,
відповідно до якого первісний кредитор
передав, а новий кредитор прийняв
документи, зазначені в п. 2.1 договору
про відступлення права вимоги.

Частиною 1 статті 516 ЦК України
передбачено, що заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний
кредитор у зобов'язанні повинен
передати новому кредиторові документи,
які засвідчують права, що передаються,
та інформацію, яка є важливою для їх
здійснення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
місцевого суду про те, що, право вимоги
первісного кредитора до відповідача
передано позивачеві 19.11.2012 р.
відповідно до п. 2.2. договору № 14/6981/12
від 13.11.2012 року.

Матеріалами справи підтверджується, що
на підставі укладеного договору №
14/6981/12 від 13.11.2012 року та акта
приймання-передачі, первісний кредитор
листом № 29/1-3775 від 21.11.2012 р. повідомив
відповідача про уступку позивачеві
права вимоги боргу в сумі 5174223,17грн. та
стягнення всіх санкцій, і збитків,
пов'язаних з невиконанням або
неналежним виконанням Боржником своїх
зобов'язань за Договором

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Як вбачається зі змісту договору №
14/6981/12, його сторонами узгоджено, що до
нового кредитора (позивача) переходить
право вимоги стягнення всіх штрафних
санкцій, інфляційних втрат та
відсотків, пов'язаних з невиконанням
або неналежним виконанням боржником
своїх зобов'язань за договором 9/4ТЕ (п.
1.2. Договору).

Зважаючи на неналежне виконання
відповідачем зобов'язання з оплати
спожитого природного газу за договором
№ 9/4ТЕ, право вимоги виконання
зобов'язання за яким позивач набув на
підставі договору № 14/6981/12, позивачем
заявлений даний позов про стягнення з
відповідача 347347,56 грн. пені, 245998,43 грн. 3%
річних та 64960,39 грн. інфляційних втрат,
нарахованих на суму простроченої
заборгованості.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України встановлено, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом,
зокрема сплата неустойки (п.3 ст.611
Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на
себе зобов'язань тягне за собою
відповідні правові наслідки, які
полягають у можливості застосування
кредитором до боржника встановлених
законом або договором мір
відповідальності.

Відповідно до ст.ст.216- 218
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за порушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських
санкцій. Господарськими санкціями
визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування яких для
нього настають несприятливі
економічні та/або правові наслідки.
Господарські санкції застосовуються в
установленому законом порядку за
ініціативою учасників господарських
відносин. Підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Під неустойкою (штрафом, пенею),
відповідно до статті 549 цього Кодексу
розуміється грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до п.6.2.2. договору № 9/4ТЕ у
разі порушення споживачем строків
оплати, передбачених розділом 4
договору, із споживача стягується пеня
в розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

Позивачем було заявлено до стягнення з
відповідача 347347,56 грн. пені,
нарахованої за період з 16.12.2011 р. по
21.12.2012 р. окремо від суми заборгованості
за кожним актом передачі-приймання.

Разом з тим, згідно зі ст. 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

За приписами пункту 1 частини 2 статті 258
Цивільного кодексу України до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені)
застосовується позовна давність в один
рік.

Згідно п. 1 ст. 259 ЦК України, позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Умовами договору № 9/4ТЕ (п. 9.3), в
редакції, що діяла до 01.01.2012 р., позовна
давність до вимог про стягнення пені
встановлена сторонами у три роки.

При укладенні 01.01.2012 року додаткової
угоди №2, якою договір № 9/4 ТЕ викладено
сторонами в новій редакції, не
передбачено збільшення строку
позовної давності до вимог про
стягнення пені, тому колегія суддів
апеляційного господарського суду
погоджується з висновками місцевого
господарського суду щодо застосування
позовної давності до правовідносин
сторін про стягнення пені, що виникли з
01.01.2012 року, позовної давності, що
передбачена законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 зазначеного
Кодексу позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Таким чином, враховуючи наявність
заяви від 14.10.2013 року, зважаючи, що з
позовом про стягнення з відповідача
пені, нарахованої за період з 16.12.2011р. по
21.12.2012р. від суми заборгованості окремо
за кожним актом, позивач звернувся до
суду 16.08.2013 року, строк позовної
давності до вимог про стягнення пені за
період з 01.01.2012 року по 16.08.2012 року
сплинув, про що відповідачем у справі
зроблено заяву до прийняття рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Таким чином, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що місцевим
господарським судом правомірно
задоволено позовні вимоги про
стягнення з відповідача суми пені у
розмірі 118817,08грн. за період з 16.08.2012р. по
05.11.2012р., розрахованої від суми
заборгованості окремо за кожним актом
передачі-приймання з додержанням
приписів Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" щодо
обмежень розміру пені та ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України щодо
періоду часу її нарахування.

Крім того, позивач заявляє вимоги щодо
стягнення з відповідача 3% річних в сумі
245998,43 грн. за період прострочення з
16.12.2011р. по 21.12.2012р.

За приписом ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунок позивача та
враховуючи прострочення відповідачем
оплати вартості спожитого природного
газу, апеляційна інстанція
погоджується з правильністю висновків
місцевого господарського суду щодо
обґрунтованості вимог в частині
стягнення 3% річних в розмірі 245998,43 грн.,
які підлягають стягненню на користь
позивача.

На ряду з зазначеним, позивач просить
суд стягнути з відповідача інфляційні
втрати у розмірі 64960,39 грн. за період
прострочення з 16.12.2011р. по 21.12.2012р.
окремо від суми простроченої
заборгованості за кожним актом
передачі-приймання.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, перевіривши
розрахунок позивача, виходячи з того,
що відповідачем прострочена оплата
природного газу, враховуючи строки
виконання зобов'язання, встановлені
сторонами при укладенні договору № 9/4
ТЕ, погоджується з висновками
місцевого суду щодо обґрунтованості
позовних вимог в частині стягнення
інфляційних втрат в розмірі 55084,48 грн. з
січня 2012 року по березень 2012 року від
простроченої суми за кожним актом за
вказаний період.

Таким чином, матеріали справи свідчать,
що місцевим господарським судом в
порядку ст.43 ГПК України всебічно,
повно і об'єктивно досліджено
матеріали справи в їх сукупності і
вірно застосовано норми
процесуального та матеріального права.

Твердження скаржника про порушення і
неправильне застосування судом першої
інстанції норм законодавства при
прийнятті рішення не знайшли свого
підтвердження при його апеляційному
перегляді, в зв'язку з чим підстав для
зміни чи скасування законного та
обґрунтованого судового акта колегія
суддів не вбачає.

Рішення господарського суду
Луганської області з урахуванням
мотивів, зазначених апеляційним судом,
відповідає фактичним обставинам
справи, чинному законодавству.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі,
не впливають на правильність висновків
суду першої інстанції та спростовані
вищевикладеними висновками судової
колегії.

Зокрема, є хибними посилання скаржника
на існування у останнього на момент
укладення договору уступки права
вимоги № 14/6981/12 тільки зобов'язання з
оплати вартості спожитого у
лютому-квітні 2012 року за договором
поставки № 9/4 ТЕ природного газу та
відсутність будь-яких інших
зобов'язань зважаючи на те, що по суті
договір відступлення права вимоги - це
передання кредитором своїх прав у
зобов'язанні іншій особі, що
здійснюється за допомогою правочину, в
результаті чого первісний кредитор
перестає бути учасником зобов'язання і
замість нього в зобов'язання вступає
нова особа - новий кредитор (в даному
випадку - позивач). При цьому міняється
суб'єктний склад зобов'язання, але
зміст його залишається тим, що існував
за первісною угодою. Оскільки перехід
прав відбувається у повному обсязі (з
правом стягнення всіх штрафних
санкцій, інфляційних втрат та
відсотків, пов'язаних з невиконанням
або неналежним виконанням боржником
своїх зобов'язань за договором № 9/4 ТЕ),
до нового кредитора переходить не
тільки саме право вимоги щодо
стягнення основної заборгованості, а й
можливість використати засоби
забезпечення зобов'язання (стягнення
неустойки, тощо), передбачені первісним
правочином.

Як зазначено вище, п. 1.2. договору
уступки права вимоги сторони погодили,
що крім передачі права вимоги оплати
спожитого природного газу за
зобов'язанням, зазначеним в п. 1.1
договору, до нового кредитора
переходять права вимоги стягнення всіх
штрафних санкцій, інфляційних втрат та
відсотків, пов'язаних з невиконанням
або неналежним виконанням боржником
своїх зобов'язань за зазначеним вище
договором, отже, доводи відповідача
стосовно того, що передавалася лише
право вимоги сплати боргу за договором
поставки № 9/4 ТЕ, в розмірі, що існував
на момент укладення договору уступки
права вимоги, є необґрунтованими з
урахуванням узгодженого сторонами
договору № 14/6981/12 від 13.11.2012 року
порядку.

На підставі викладеного, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що в договорі уступки права вимоги було
чітко визначено про перехід до нового
кредитора права вимоги стягнення всіх
штрафних санкцій, інфляційних втрат та
відсотків, пов'язаних з невиконанням
або неналежним виконанням боржником
своїх зобов'язань.

Інші заперечення скаржника також не
знайшли підтвердження під час
перегляду апеляційним судом даної
справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів
Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення господарського суду
Луганської області від 06.11.2013р. у справі
№913/2225/13 ґрунтується на всебічному,
повному та об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, керуючись законом, що
відповідає приписам ст.43
Господарського процесуального кодексу
України, тому залишає зазначене
рішення без змін, а апеляційну скаргу
за наведеними в ній мотивами - без
задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на заявника скарги по
справі.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального
спеціалізованого теплозабезпечуючого
підприємства
«Рубіжнетеплокомуненерго»
Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне
Луганської області залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Луганської області від 06.11.2013р. у справі
№913/2225/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів.

У судовому засіданні 28.01.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови підписаний
31.01.2014р.

Головуючий О.А. Марченко

Судді: Д.О. Попков

В.М. Татенко