ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.14р. Справа № 904/10138/13За позовом:
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ГРАНД-С»,м.
Дніпропетровськ

До: Товариства з обмеженою
відповідальністю «ГРАНД ПОЛІМЕР
ГРУП» , смт. Губиниха (
відповідач-1 ) та Публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк», м.
Київ ( відповідач-2 )

Про: визнання недійсним договору

Суддя Васильєв
О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача-1 : не з'явився ;

Від відповідача-2 : Козинець О.В. (дов.
від 27.05.13р.)

СУТЬ
СПОРУ:

ТОВ «ГРАНД-С» ( позивач )
звернулося до господарського суду з
позовом до ТОВ «ГРАНД
ПОЛІМЕР ГРУП» ( відповідач-1 ) та ПАТ
«Всеукраїнський Акціонерний БАНК» (
відповідач-2 ) про визнання недійсним
договору поруки №135К-мв/П-3 від 13.10.09р.,
укладеному між сторонами. Позовні
вимоги обґрунтовані посиланням на
наступні обставини : 13.10.09р. між
сторонами було укладено договір
поруки №135-мв/П-3, відповідно до умов
якого позивач зобов'язався
відповідати перед відповідачем-2 за
виконання відповідачем-1 зобов'язань за
кредитним договором №135/К-мв від
22.08.06р.,укладеним між
відповідачами. За твердженням
позивача, як з'ясувалось 01.02.11р. :
відповідачами-1, 2 без письмового
погодження з позивачем були внесені
істотні зміни в кредитний договір
№135/К-мв від 22.08.06р., а саме - було
укладено договір про внесення змін №21
до кредитного договору , відповідно до
умов якого було збільшено розмір
кредиту до 93 000 000, 00 грн. та
продовжено строк повернення кредиту
до 10.04.12р. Позивач вважає, що після
укладення вищевказаного договору про
внесення змін до кредитного договору
розмір грошових зобов'язань
відповідача - 1 збільшився перед
відповідачем-2, а отже і грошові
зобов'язання та обсяг
відповідальності позивача збільшилися
без його згоди. З урахуванням
зазначеного, посилаючись на приписи
ст.203 ГК України та ст.ст. 215, 558-559 ЦК
України, позивач вважає, що договір
поруки №135/К-мв/П3 від 13.10.09р. слід
визнати недійсним з підстав,
визначених ч.1. ст.207 ГК України та ч.1.
ст.203 ЦК України, а саме - договір
поруки не відповідає вимогам ч.3, 7 ст. 180
ГК України та статтям 559, 638 ЦК України,
оскільки на зміну істотних умов як
договору поруки, так і кредитного
договору позивач не надав своєї згоди.
Також позивач зазначає, що умови
договору поруки про його дію до
повного припинення всіх зобов'язань
боржника не свідчать про те, що в
договорі встановлено строк
припинення поруки в розумінні ст.251, ч.4
ст.559 ЦК України ; а відтак підлягає
застосуванню норма ч.4 ст.559 ЦК України
про те, що порука припиняється , якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Явку
повноважного представника у судові
засідання позивач двічі не забезпечив
та витребуваний судом оригінал
оспорюваного договору поруки ( для
огляду у судовому засідан-ні ) не надав,
про час та місце судових засідань був
своєчасно повідомлений ( про що
свідчить наявне в матеріалах справи
поштове повідомлення про вручення
відповідачу 09.01.14р. копії ухвали суду
про порушення провадження у справі та
заява позивача про видачу цієї копії
ухвали суду, а.с.22, 23).

ТОВ «Гранд полімер груп»
(відповідач-1) відзив на позов та
витребувані судом документи не надав,
явку повноважних представників до
судових засідань двічі не забезпечив,
не зважаючи на ту обставину, що про час
та місце судових засідань своєчасно
повідомлявся судом на адресу ,
зазначену в позовній заяві, договорі
кредиту ( що підтверджується
відповідними повідомленнями ,
повернутими органами зв'язку з
позначкою: « така організація
відсутня»). Як зазначено в п.4
Інформаційного листа ВГСУ від 02.06.2006 р.
№ 01-8/1228 „Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році":
до повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками „за закінченням
терміну зберігання", і т.п., з
урахуванням конкретних обставин
справи можуть вважатися належними
доказами виконання господарським
судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу про
вчинення цим судом певних
процесуальних дій".

ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний
Банк » (відповідач-2 ) проти задоволення
позовних вимог заперечує та зазначає,
що під час укладення оспорюваного
договору поруки сторонами додержано
всіх вимог, передбачених статтею 203
Цивільного кодексу України, необхідних
для чинності правочину. Також
повідомляє , що твердження позивача
відносно того, що без його згоди було
збільшено розмір забезпечених порукою
зобов'язань ( з ним письмово не
погоджено умови , які визначені
кредитором та позичальником в
договорі про внесення змін №21 від
01.02.11р. до кредитного договору ) не
відповідають дійсності, оскільки з
метою забезпечення виконання
зобов'язань за договором поруки між
банком, позичальником та поручителем
укладено відповідні договори про
внесення змін до договору поруки : №1
від 01.12.09р., №2 від 01.02.11р., №3 від 30.01.12р.
та №4 від 26.04.12р. Окрім того - зазначає ,
що 01.02.11р. між сторонами укладено
договір про внесення змін до договору
поруки №2, відповідно до якого
поручитель солідарно виступає перед
кредитором за виконання ТОВ «Гранд
Полімер Груп» зобов'язань у повному
обсязі за кредитним договором та
додатковими угодами, які можуть бути
укладені між кредитором і боржником у
майбутньому , згідно з чим позичальнику
надано кредит в сумі 93 000 000,00 грн. зі
сплатою процентів 10% річних та строком
повернення до 10.04.12р. З урахуванням
зазначено відповідач зазначає, що саме
договором про внесення змін №2 від
01.02.11р. до договору поруки між Банком,
позичальником та поручителем
погоджено ті зміни до кредитного
договору, які нібито письмово з ним не
погоджувалися, саме на них вказує
позивач, як на підставу свої вимог щодо
визнання договору поруки недійсним з
огляду на ч.1 ст. 559 Цивільного кодексу
України; а тому просить в задоволенні
позовних вимог відмовити.

Враховуючи вищезазначене, суд
вважає можливим розглянути справу за
відсутністю відзиву на позов
відповідача-1 та представників
позивача та відповідача-1 - за наявними
в справі доказами .

Заслухавши пояснення представника
відповідача-2 , дослідивши матеріали
справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.08.06р. між ВАТ «Всеукраїнський
Акціонерний Банк» ( правонаступник
ПАТ «Всеукраїнський
Акціонерний Банк», кредитодавець) та
ТОВ «Альфа-Донецьк», (правонаступник -
ТОВ «Гранд Полімер Груп» (позичальник)
укладено кредитний договір №135/К-мв;
згідно умов якого відповідачу-1 надано
кредит 2 200 000,00 дол. США зі строком
користування згідно графіку погашення
заборгованості, з кінцевим терміном
повернення кредиту 22.08.2011р. та сплатою
процентів за користування кредитом по
траншу у іноземній валюті - 12,5 % річних,
по траншам у національній валюті -
18,5% річних. До кредитного договору
сторонами неодноразово вносилися
зміни шляхом укладення додаткових угод
до Кредитного договору та договорів
про внесення змін (а.с.30-34, 35-62),

Так, 01.02.11р. між сторонами укладено
договір про внесення змін №21 до
кредитного договору, умовами якого
встановлено, що Позичальнику надано
кредит в розмірі 93 000 000,00 грн., термін
остаточного повернення 10.04.12р.
відповідно до графіку погашення
заборгованості, процентна ставка
встановлюється в розмірі 10% річних (
а.с.55 )

З метою забезпечення виконання
зобов'язання за вищезазначеним
кредитним договором 13.10.2009р. між Банком,
Позичальником та ТОВ «Гранд - С»
(поручитель) укладено Договір поруки
№135/К-мв/П-3, відповідно до умов якого ( п.
1.1.) поручитель солідарно відповідає
перед кредитором за виконання ТОВ
«Гранд Полімер Груп» зобов'язань у
повному обсязі за кредитним договором
та додаткових договорів до нього, які
можуть бути укладені у майбутньому,
згідно з яким боржнику надано кредит у
розмірі 16 374 110,45 грн. та в сумі в
гривневому еквіваленті 9 049 858,33 дол. США.
зі сплатою 17 % річних по траншах в
доларах США та 18% річних по траншам в
національній валюті строком
повернення до 30.06.10р. Відповідно до п. п.
3.1., 3.5. цього договору поруки сторони
погодили, що протягом дії даного
договору у випадку збільшення розміру
зобов'язань (в тому числі, але не
обмежуючись цим, процентної ставки,
комісії, тощо) та/або зміни термінів
виконання зобов'язань, якщо такі зміни
вчинені відповідно до умов кредитного
договору, що обумовлює такі
зобов'язання, відповідні зміни будуть
вноситись лише в кредитний договір та
не потребують їх внесення в цей
Договір. При цьому порука, встановлена
цим договором, в повному обсязі буде
забезпечувати новий розмір зобов'язань
за кредитним договором.

Поручитель погоджується з тим, що при
внесенні будь-яких змін у кредитний
договір, в тому числі, якщо такі зміни
збільшують обсяг відповідальності
поручителя, такі зміни
розповсюджуються на цей договір поруки
і на поручителя і не є підставою для
припинення поруки. (а.с.63).

Як зазначалося вище, позивач в
обґрунтування своїх вимог вказує на те,
що без його згоди збільшено розмір
забезпечених порукою зобов'язань, а
саме, з ним письмово не погоджено умови,
які визначені кредитором та
позичальником в договорі про внесення
змін №21 від 01.02.11р. до кредитного
договору, відповідно до якого
збільшено розмір наданого кредиту
позичальнику до 93 000 000, 00 грн. та
продовжено строк повернення кредиту до
10.04.12р.

Проте, з цими твердженнями позивача
погодитися не можна, оскільки як
вбачається з матеріалів справи з метою
забезпечення виконання зобов'язань за
договором поруки між банком,
позичальником та поручителем укладено
договори про внесення змін до договору
поруки : №1 від 01.12.09р., №2 від 01.02.11р., №3
від 30.01.12р., №4 від 26.04.12р.

Так , 01.12.2009р. між сторонами укладено
договір про внесення змін №1 до
договору поруки, відповідно до якого
поручитель солідарно виступає перед
кредитором за виконання ТОВ «Гранд
Полімер Груп» зобов'язань у повному
обсязі за кредитним договором та
додатковими договорами до нього, які
можуть бути укладені в майбутньому,
відповідно до якого позичальнику
надано кредит в сумі 91 076 987,65 грн. зі
сплатою процентів 18% річних зі строком
повернення до 31.12.10 р. (а.с.64)

Також, 01.02.2011р. між всіма трьома
сторонами укладено договір про
внесення змін №2 до Договору поруки
№135/К-мв/П-3 , відповідно до якого
поручитель солідарно виступає перед
кредитором за виконання ТОВ «Гранд
Полімер Груп» зобов'язань у повному
обсязі за кредитним договором та
додатковими угодами, які можуть бути
укладені між кредитором і боржником у
майбутньому , згідно з чим позичальнику
надано кредит в сумі 93 000 000,00 грн. зі
сплатою процентів 10% річних та строком
повернення до 10.04.12р. (а.с.65)

Крім того, договором про внесення змін
№3 від 30.01.2012р. до договору поруки
№135/К-мв/П-3 сторони погодили, що
поручитель солідарно виступає перед
кредитором за виконання позичальником
зобов'язань у повному обсязі за
кредитним договором та додатковими
договорами до нього, які можуть бути
укладені між кредитором і боржником у
майбутньому, згідно з чим позичальнику
надано кредит в сумі 93 000 000,00 грн. зі
сплатою 8% річних , або 18 % річних за
користування кредитом, в залежності
від виконання вимог , встановлених
кредитним договором , зі строком
повернення до 20.01.13р. (а.с.66)

Договором про внесення змін №4 від
26.04.2013р. до договору поруки №135/К-мв/П-3
сторони погодили, що поручитель
солідарно виступає перед кредитором за
виконання ТОВ «Гранд Полімер Груп»
зобов'язань у повному обсязі за
кредитним договором та додатковими
договорами до нього, які можуть бути
укладені між кредитором і боржником у
майбутньому, згідно з чим позичальнику
надано кредит у формі не
поновлювальної кредитної лінії з
максимальним лімітом у сумі 77 946 734,55
грн. зі сплатою 8% річних або 20 % річних
за користування кредитом та строком
повернення до 20.01.14р. включно.(а.с.67)

Під час розгляду справи судом були
дослідженні надані відповідачем
оригінали договору поруки та всіх
додатків до нього.

З урахуванням вищезазначеного, суд
приходить до висновку, що всі зміни,
внесені до умов кредитного договору
кредитором та позичальником,
відповідно письмово погоджувалися з
боку поручителя шляхом укладення
відповідних договорів про внесення
змін до договору поруки. Окрім того,
сторонами безпосередньо в договорі
поруки погоджено, що поручитель, ТОВ
«Гранд-С», поручається перед
кредитором за виконання ТОВ «Гранд
Полімер Груп» зобов'язань у повному
обсязі, в тому числі, за додатковими
договорами до кредитного договору, які
можуть бути укладені у майбутньому;
зокрема, позивачем погоджено зміни до
кредитного договору, внесені
відповідно договором про внесення змін
№21 від 01.02.11р. до кредитного договору; а
відтак твердження позивача стосовно
зміни умов кредитного договору за
відсутності його згоди на це є
необґрунтованими .

Окрім того - суд вважає безпідставними
та необґрунтованими посилання
позивача на ч. 4 ст. 559 Цивільного
кодексу України , як на підставу
визнання недійсним договору поруки .
Так, відповідно до ч.4 ст. 559 Цивільного
кодексу України : порука припиняється
після закінчення строку, встановленого
в договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Умовами оспорюваного договору поруки
строк дії договору не встановлено, а
строк виконання основного
зобов'язання, встановлений кредитним
договором - 20.01.2014р. (договір про
внесення змін №26 від 26.04.2013р. до
кредитного договору), погоджений з
поручителем відповідно договором про
внесення змін №4 від 26.04.2013р. до
договору поруки.

З матеріалів справи вбачається, що
банком ще 10.09.2013р. направлено
поручителю вимогу №31/1-6081 від 06.09.2013р.,
якою повідомлено, що у зв'язку з
неповерненням частини кредиту та
несплати процентів за користування
кредитом позичальником строк
виконання зобов'язань поручителем за
договором поруки та повернення кредиту
за кредитним договором є таким, що
настав.(а.с.68, 69) Вказана вимога
отримана поручителем 03.10.2013р., проте
залишена без відповіді та задоволення.
Таким чином банк в передбачений
законом 6-місячний строк з дня
пред'явлення вимоги звернувся до суду з
позовом до поручителя, що
підтверджується ухвалою
господарського суду Дніпропетровської
області від 30.10.2013р. у справі №904/8405/13.
Тому підстав вважати поруку припиненою
з огляду на пропущений 6-місячний строк
з дня настання строку виконання
основного зобов'язання для
пред'явлення вимоги - немає. Окрім того ,
ця обставина в жодному разі не може
вважатися правовою підставою для
визнання договору поруки недійсним.

Відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Згідно статті 16
Цивільного кодексу України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права або інтересу. Цією
статтею визначено перелік способів
судового захисту, одним із яких є
визнання правочину недійсним. Статтею
203 ЦК України передбачені загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину. Відповідно до
ст. 215 ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин). Отже, вирішуючи
спір про визнання правочину недійсним,
господарському суду належить
встановити наявність саме тих
обставин, з якими закон пов'язує
недійсність правочинів, зокрема:
відповідність змісту правочину
вимогам Цивільного Кодексу України,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства;
правоздатність сторін правочину;
свободу волевиявлення учасників
правочину та відповідність
волевиявлення їх внутрішній волі;
спрямованість правочину на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Відповідно до ст.19 Конституції України
: правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Кожен має право на
підприємницьку діяльність, яка не
заборонена законом. Підприємницька
діяльність депутатів, посадових і
службових осіб органів державної влади
та органів місцевого самоврядування
обмежується законом. Держава
забезпечує захист конкуренції у
підприємницькій діяльності. Не
допускаються зловживання монопольним
становищем на ринку, неправомірне
обмеження конкуренції та
недобросовісна конкуренція. Види і
межі монополії визначаються законом.
Таким чином, правовий принцип України
ґрунтується на засадах: для органів
державної влади і управління -
дозволено тільки те, що передбачено
законом, а для громадян і інших
суб'єктів підприємницької діяльності -
дозволено все, що не заборонено
законом. Відповідно до статті 6
Цивільного кодексу України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК
України).Свобода договору означає
можливість сторін вільно визначати
зміст договору, який вони укладають і
формувати його конкретні умови. Зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Загальними засадами цивільного
законодавства є, зокрема,
справедливість, добросовісність та
розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
Вимога справедливості,
добросовісності та розумності
цивільного законодавства практично
виражається у встановленні його
нормами рівних умов для участі всіх
осіб у цивільних відносинах;
закріпленні можливості адекватного
захисту порушеного цивільного права
або інтересу; поєднання створення норм,
спрямованих на забезпечення
реалізації цивільного права, з
шануванням прав та інтересів інших
осіб, моралі суспільства тощо. При
цьому справедливість можна трактувати
як визначення нормою права обсягу, межі
здійснення і захисту цивільних прав та
інтересів особи адекватно її ставленню
до вимог правових норм.
Добросовісність означає прагнення
сумлінно захистити цивільні права та
забезпечити виконання цивільних
обов'язків. Розумність - це вирішення
питань регулювання цивільних відносин
з урахуванням інтересів усіх
учасників, а також інтересів громади
(публічного інтересу).

Враховуючи вищезазначені
обставини справи та правові норми , суд
не вбачає жодних правових підстав для
визнання недійсним договору поруки
№135К-мв/П-3 від 13.10.09р. (
укладеного між сторонами ) .

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на позивача.

На підставі вищезазначеного ,
керуючись вимогами ст.ст. 49, 82-85 ГПК
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволені позовних вимог
відмовити в повному обсязі, судові
витрати покласти на позивача.

Суддя
Васильєв О.Ю.

03.02.14р.