м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23243/13 03.02.14

Господарський суд міста Києва у складі
головуючого судді Головіної К.І., при
секретарі судового засідання
Крапивній А.М., розглянувши матеріали
справи

за позовною заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вікотех",
Львівська обл.

до Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнес Банк", м. Київ

про визнання кредитного договору №
4/С/11/Ю від 29.03.2011 р. та додаткових угод до
нього недійсними

за участю представників:

від заявника : не з'явився від
відповідача :Перетятько С.М. - предст. за
довіреністю № 430/03 від 10.10.2013 р.

встановив:

До господарського суду м. Києва
звернулось Товариство з обмеженою
відповідальністю "Вікотех" (далі -
позивач) з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Брокбізнес
Банк" (далі - відповідач) про визнання
кредитного договору № 4/С/11/Ю від 29.03.2011
р. та додаткових угод до нього
недійсними.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 29.03.2011 р. року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Вікотех" та
Публічним акціонерним товариством
"Брокбізнес Банк" було укладено
кредитний договір № 4/С/11/Ю, до якого
було укладено додаткову угоду № 2 від
09.11.2012 р. Вказаний кредитний договір та
додаткова угода були підписані
особами, що не мали достатніх
повноважень, оскільки розмір кредиту у
сумі 1 159 000,00 грн., значно
перевищує статутний фонд товариства та
укладення таких угод вимагає отримання
відповідної згоди загальних зборів
учасників Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вікотех".
Посилаючись на ст.ст. 203, 215 ЦК України
позивач просить суд визнати недійсним
кредитний договір № 4/С/11/Ю від 29.03.2011 р.
та додаткові угоди до нього.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, належним чином
був повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи, подав через
канцелярію суду клопотання про розгляд
справи у відстуності його
представника, у якому позов підтримав.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти позову та
просив суд відмовити у його
задоволенні, зазначивши, що підстав для
визнання спірного договору та
додаткових угод до нього недійсними
немає, а повноваження осіб, які
підписували кредитний договір та
додаткову угоду до нього, були
підтверджені відповідними протоколами
загальних зборів засновників.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, суд вважає,
що позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

29.03.2011 року між Публічним акціонерним
товариством "Брокбізнесбанк" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Вікотех" укладено
кредитний договір № 4/С/11/Ю
(далі - кредитний договір).

Відповідно до пп. 1.1, 1.1.1 договору банк
надає позичальнику у тимчасове
користування на умовах повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання грошові кошти в
сумі 1 600 000, 00 грн.

Як вбачається з кредитного договору
від імені ТОВ "Вікотех" вказаний
договір підписав директор Гук Дмитро
Борисович, який діяв на підставі
Статуту.

09.11.2012 р. між Публічним акціонерним
товариством "Брокбізнесбанк" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Вікотех" укладено
додаткову угоду № 2.

Відповідно до п. 1.1.1 додаткової угоди
кредит надається в сумі 1 159 000,00 грн.

Додаткова угода була підписана
директором Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вікотех" Войтовичем
З.М.

Позивач вважає, що кредитний договір №
4/С/11/Ю від 29.03.2011 р. та додаткова угода до
нього були підписані директорами
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вікотех" без
належних повноважень та посилається на
відсутність письмового дозволу
загальних зборів учасників товариства,
який уповноважував би Гука Д.Б. та
Войтовича З.М. на укладення кредитного
договору та внесення до нього зміни
шляхом підписання додаткової угоди № 2
від 09.11.2012 р. відповідно.

Суд вважає такі доводи позивача
необгрунтованими, виходячи з
наступного.

Згідно ч. 7 ст. 179 ГК України
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками.

Згідно з ч. 2 ст. 202 ЦК України особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Цивільного
кодексу України юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного
кодексу України правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це установчими
документами або довіреністю та
скріплюється печаткою.

Згідно з ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу
України представництво виникає на
підставі договору, закону, акта органу
юридичної особи та з інших підстав,
встановлених актами цивільного
законодавства.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 58, ст. 59 та
ст. 41 Закону України "Про господарські
товариства" вищим органом товариства з
обмеженою відповідальністю є загальні
збори учасників, до компетенції яких
віднесено вирішення будь-яких питань
діяльності товариства.

Статтею 97 Цивільного кодексу України
встановлено, що управління товариством
здійснюють його органи. Органами
управління товариством є загальні
збори його учасників і виконавчий
орган, якщо інше не встановлено
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 Цивільного
кодексу України загальні збори
учасників товариства мають право
приймати рішення з усіх питань
діяльності товариства, у тому числі і з
тих, що передані загальними зборами до
компетенції виконавчого органу.

Відповідно до п. 3.1 статуту позивача,
затвердженого загальними зборами
учасників Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вікотех" (протокол №
2 від 15.10.2009 р.), учасники домовились
сформувати грошовими коштами
статутний фонд товариства у розмірі 11
800 (одинадцять тисяч вісімсот) 00 грн.

Відповідно до п. 9.2 статуту директор
вирішує всі питання діяльності
товариства, крім тих, що входять до
виключної компетенції зборів
учасників товариства.

Згідно з пунктом 6.1 статуту вищим
органом управління товариства є
загальні збори його учасників, які
можуть приймати рішення з будь-яких
питань діяльності товариства.

Судом встановлено, що пунктом 1
протоколу загальних зборів
засновників Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вікотех" № 8 від
15.11.2010 р., на якому були присутні всі
його члени, директору товариства Гук
Д.Б. було надано право отримати кредит
в сумі 1 600 000,00 грн.

Таким чином, при укладенні кредитного
договору № 4/С/11/Ю від 29.03.2011 р. директор
Гук Д.Б., мав необхідний обсяг цивільної
дієздатності, наданий йому загальними
зборами засновників товариства.

У подальшому, як вбачається з протоколу
№ 1/2012 зборів засновників Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вікотех"
від 23.10.2012 р. та контракту з загальними
зборами Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вікотех" від 24.10.2012 р.,
директором позивача на час укладення
додаткової угоди № 2 до кредитного
договору був призначений Войтович
Зіновій Миколайович.

Відповідно до п. 2 протоколу № 2/2012 від
29.10.2012 р. засідання зборів засновників
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вікотех", на якому
були присутні всі його члени, директору
товариства Войтович З.М., загальними
зборами було надано право підписати
зміни до кредитного договору № 4/11/С/Ю
від 29.03.2011 р.

Відповідно до п. 3.5 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
№ 11 від 29.05.2013 р. пункт "і" частини п'ятої
статті 41 і статті 59 Закону України "Про
господарські товариства" передбачає,
що до компетенції загальних зборів
учасників товариства з обмеженою
відповідальністю віднесено
затвердження договорів, укладених на
суму, що перевищує вказану в статуті
товариства.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що повноваження директорів
Гук Д.Б. і Войтович З.М. на підписання
кредитного договору та додаткової
угоди № 2 від 09.11.2012 р. до нього були
погоджені загальними зборами
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вікотех".

Також суд зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 92
ЦК України орган або особа, яка
відповідно до установчих документів
юридичної особи чи закону виступає від
її імені, зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень.

Відповідно до ч. 6 п. 3.3 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" № 11 від 29.05.2013 р. припис ч. 3
ст. 92 ЦК України зобов'язує орган або
особу, яка виступає від імені юридичної
особи не перевищувати своїх
повноважень, водночас, саме лише
порушення даного обов'язку не є
підставою для визнання недійсними
правочинів, вчинених цими органами
(особами) від імені юридичної особи з
третіми особами, оскільки у відносинах
із третіми особами обмеження
повноважень щодо представництва
юридичної особи не має юридичної сили,
крім випадків, коли юридична особа
доведе, що третя особа знала чи за всіма
обставинами не могла не знати про такі
обмеження (абзац другий частини
третьої статті 92 ЦК України).

Позивач не довів суду факту, що банк
знав або якимось чином міг знати про
укладення спірного договору та
додаткової угоди до нього директорами
без належних на те повноважень.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до ст. 239 ЦК
України правочин, вчинений
представником, створює, змінює,
припиняє цивільні права та обов'язки
особи, яку він представляє.

Якщо правочин, вчинений представником
з перевищенням повноважень, то такий
правочин створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою (ст. 241
ЦК України). Правочин вважається
схваленим, зокрема, у разі якщо особа,
яку він представляє, вчинила дії, що
свідчать про прийняття його до
виконання.

Як встановлено у судовому засіданні,
сторонами було досягнуто згоди з усіх
істотних умов кредитного договору та
додаткової угоди до нього № 2 від 09.11.2012
р.

З наданих відповідачем доказів
вбачається, умови кредитного договору
№ 4/С/11/Ю від 29.03.2011 р. та додаткової
угоди до нього виконувались як
відповідачем так і позивачем (надання
кредиту та його часткового повернення),
що підтверджує наявний розрахунок
заборгованості від 01.10.2013 р., відповідно
до якого позивач здійснював погашення
за кредитом з 29.03.2011 р. до листопада 2012 р.

Таким чином, в судовому засіданні
знайшов підтвердження той факт, що
позивач своїми діями у подальшому
схвалив укладений кредитний договір та
додаткову угоду до нього № 2 від 09.11.2012
р.

Згідно з п. 3.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
№ 11 від 29.05.2013 р. наступне
схвалення юридичною особою правочину,
вчиненого від її імені представником,
який не мав належних повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено.

В силу ч. 1 ст. 207 ГК України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 ЦК України. Частиною 2 ст. 203
ЦК України передбачено, що особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Отже, зважаючи на встановлені
обставини справи та враховуючи
положення чинного законодавства, суд
дійшов висновку про відсутність
правових підстав для визнання спірного
договору частково недійсним, у зв'язку
з чим у позові необхідно відмовити.

Згідно статті 49 ГПК України витрати по
сплаті судового збору покладаються на
позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 32 - 35, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вікотех"
до Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнес Банк" про визнання
кредитного договору № 4/С/11/Ю від 29.03.2011
р. та додаткової угоди до нього № 2 від
09.11.2012 р. недійсними.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та
проголошено його вступну та
резолютивну частини в судовому
засіданні 03 лютого 2014 року.

Повний текст рішення підписаний 08
лютого 2014 року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
через господарський суд міста Києва
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня підписання повного
тексту рішення.

Суддя

К.І. Головіна