ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2014 р.
Справа № 917/1687/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя
Терещенко О.І. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників:

позивача - Рокало Т.М., Бойчук А.М.,

відповідача - Близнюк І.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. №3517
Х/1-7) на рішення господарського суду
Полтавської області від 28.10.13 у справі

за позовом ПАТ по газопостачанню та
газифікації "Лубнигаз", м. Лубни,

до ПАТ "Велика Круча", с. Велика Круча

про стягнення 34 689,44 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Полтавської області (суддя Погрібна
С.В.) вимоги позивача задоволені,
стягнуто з відповідача на корись
позивача 32 365,11 грн. основної
заборгованості за поставлений
природний газ за Договором № 2-ПК-П на
постачання природного газу за
регульованим тарифом від 03.01.2012 р., 1936,94
грн. пені, 387,39 грн - 3% річних.

Відповідач із вказаним рішенням
місцевого госопдарського суду не
погодився, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить це
рішення скасувати, прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

В судовому засіданні представник
відповідача апеляційну скаргу
підтримав у повному обсязі, просив її
задовольнити.

Представники позивача у відзиві та в
судовому засіданні проти доводів
апеляційної скарги заперечували,
просили залишити її без задоволення.

На думку суду обставини справи
свідчать про наявність у справі
матеріалів достатніх для її розгляду
та ухвалення законного і
обґрунтованого рішення. Крім того, суд
приймає до уваги, що судом сторонам
були створені належні умови для
надання усіх необхідних доказів
(надано достатньо часу для підготовки
до судового засідання, ознайомитись із
матеріалами справи, зняти з них копії,
надати нові докази тощо).

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, вислухавши пояснення
представників сторін та перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів встановила наступне.

Між Публічним акціонерним товариством
по газопостачанню та газифікації
"Лубнигаз" (Постачальник, Позивач по
справі) та Публічним акціонерним
товариством "Велика Круча" (Споживач,
Відповідач по справі) 03.01.2012 року був
укладений Договір № 2-ПК-П на
постачання природного газу за
регульованим тарифом (надалі - Договір)
(а.с.14-15).

Відповідно до п. 1.1. даного Договору
Постачальник (ПАТ "Лубнигаз", позивач по
справі) постачає природний газ
Споживачу (ПАТ "Велика круча",
відповідач по справі) в обсягах і в
порядку, передбачених Договором для
забезпечення потреб Споживача, а
Споживач оплачує Постачальнику
вартість послуг з постачання газу
(вартість газу і наданих послуг) у
розмірах, строках, порядку та на умовах,
передбачених Договором.

Згідно п.10.1 Договору термін його дії у
частині поставки газу встановлено до
31.12.2012 року, а в частині розрахунків за
надані Постачальником послуги з
постачання газу - до повного виконання
Споживачем своїх зобов'язань за
Договором.

Але якщо за місяць до закінчення
терміну дії цього Договору жодною із
Сторін не було заявлено про припинення
його дії або перегляд його умов то цей
Договір вважається продовженим на
аналогічний період.

При укладенні вказаного Договору
сторони узгодили, що розрахунки за
реалізований Споживачем газ
здійснюються за цінами (граничним
рівнем цін), що встановлюються
національною комісією, яка здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики. У випадках передбачених
законодавством, до ціни на природний
газ додаються: збір у вигляді цільової
надбавки до діючого тарифу на
природний газ; тариф транспортування
газу магістральними трубопроводами;
тариф на транспортування газу
розподільними трубопроводами; тариф на
постачання газу за регульованим
тарифом; податок на додану вартість (п.
п. 4.1., 4.2 Договору).

Крім того, пунктом 4.4 Договору сторони
домовились, що ціна газу, розрахована
відповідно до пунктів 4.1.та 4.2 Договору
є обов'язковими для Сторін з дати
набрання нею чинності. Визначена на її
основі вартість газу буде
застосовуватися Сторонами при
складанні актів приймання-передачі
газу та розрахунками за газ згідно з
умовами Договору.

Як зазначає позивач на виконання умов
Договору на протязі березня 2013р. по
вересень 2013р. включно позивач поставив,
а відповідач прийняв природний газ на
загальну суму 59 143,05 грн.

Факт виконання позивачем договірних
зобов'язань з поставки товару
(природного газу) споживачу та факт
отримання останнім товару (природного
газу) підтверджується копіями актів
приймання - передачі природного газу, а
саме: акт №280 від 31.03.2013р. (а.с.19), акт №403
від 30.04.2013р. (а.с.20), акт №430 від 31.05.2013р.
(а.с.21), акт №467 від 31.07.2013р. (а.с.22), акт №496
від 31.08.2013р. (а.с.91), акт №530 від 30.09.2013р.
(а.с.21). Вказані акти підписані
сторонами та скріплені їхніми
печатками (оригінали актів були
оглянуті судом в судовому засіданні).

Відповідно до п. п. 4.6.Договору оплата
послуг з використання газу
здійснюється Споживачем авансовими
платежами, шляхом 100% попередньої
оплати їх вартості із розрахунку
договірного планового обсягу
місячного постачання газу, не пізніше
ніж за 10 календарних днів до місяця
поставки.

Споживач самостійно розраховує суму
платежу, виходячи з ціни на газ на
наступний розрахунковий період та
відповідної величини договірного
обсягу газу, заявленого на наступний
розрахунковий період. У випадку
недоплати вартості послуг з постачання
газу за розрахунковий період Споживач
проводить остаточний розрахунок не
пізніше 10 числа, наступного за
розрахунковим.

В порушення умов Договору відповідач
частково розрахувався за отриманий ним
товар (природний газ) на загальну суму 26
777,93 грн.

В зв'язку з тим, що заборгованість в
сумі 32 365,11 грн. відповідачем була не
погашена, позивач звернувся до суду з
даним позовом. Крім того, за неналежне
виконання умов договору позивач
просить суд окрім суми основного боргу
стягнути 1 936,94 грн. пені та 387,39 грн.
три відсотка річних.

Вирішуючи питання про наявність або
відсутність правових підстав для
задоволення позову та апеляційної
скарги, колегія суддів враховує
наступне.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 2 ст. 712 ЦК України, до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного Кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог цивільного кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 193 ГК України кожна
сторона має вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним
із засобів захисту цивільних прав є
примусове виконання обов'язку в натурі,
яке в даному випадку полягає у
виконанні відповідачем договірних
зобов'язань з оплати вартості
отриманого газу.

Як вірно зазначив місцевий
господарський суд, посилання
відповідача в своїх поясненнях на
неправомірне нарахування позивачем
суми за використання природного газу,
за Актами приймання передачі №280 від
31.03.2013р. (а.с.19), №403 від 30.04.2013р. (а.с.20),
№430 від 31.05.2013р. (а.с.21), №467 від 31.07.2013р.
(а.с.22), №496 від 31.08.2013р. (а.с.91), №530 від
30.09.2013р. (а.с.21)., є безпідставними, тому,
що вище зазначені акти були підписані
відповідачем без жодних зауважень та
скріплені печаткою.

З урахуванням наведеного, позивачем
доведено обґрунтованість позовних
вимог про стягнення з відповідача
основної заборгованості за отриманий
природний газ на суму 32 365, 11 грн., тому
вони підлягають задоволенню повністю.

За ст. 610 Цивільного кодексу України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язань настають правові наслідки,
встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання
зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549
Цивільного кодексу України та ст. 199
Господарського кодексу України, є
неустойка (штраф, пеня), розмір якої
визначається відповідно до умов
договору, що не суперечать чинному
законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу
України визначено, якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою НБУ, за увесь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором (п. 6 ст. 231
Господарського кодексу України).

Підпунктом 6.2.2. Договору передбачено,
що у разі порушення Споживачем строків
оплати, із Споживача стягується пеня в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з доданим розрахунком (а. с. 86-89)
позивачем було нараховано пеню в
розмірі 1936,94грн. та 387,39 грн. 3% річних,
вимоги про стягнення яких правомірно
задоволені місцевим господарським
судом.

Щодо посилань відповідача про те, що
укладеним між сторонами договором не
передбачена сплата
виробничо-технічних витрат природного
газу, колегія суддів зазначає, що
сплата виробничо-технічних витрат
природного газу (ВТВ) передбачена
умовами пункту 3.3. договору № 2-ПК-П на
постачання природного газу за
регульованим тарифом, укладеного між
сторонами.

Беручи до уваги всі наведені обставини
в їх сукупності, судова колегія дійшла
висновку, що під час розгляду справи
господарським судом першої інстанції
фактичні обставини справи встановлені
на основі всебічного, повного і
об'єктивного дослідження поданих
доказів, висновки суду відповідають
обставинам справи та їм надана
правильна юридична оцінка, прийняте
рішення відповідає нормам чинного
законодавства та підстав для його
скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Рішення госопдарського суду
Полтавської області від 28.10.2013 року
залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її підписання і може бути оскаржена
протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 03.02.2014
року.

Головуючий суддя
Сіверін В. І.

Суддя
Терещенко О.І.

Суддя
Медуниця О.Є.