ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року
Справа № 915/2416/13

Позивач Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

вул. Лєскова, 9, м. Київ, 01011

адреса для листування:
вул. Артилерійська, 19а, м. Миколаїв, 54030

Відповідач Товариство з додатковою
відповідальністю «Миколаївський
діпроміст»,

вул. Лягіна, 4/5, м.
Миколаїв, 54001

За зустрічним позовом:

Позивач Товариство з додатковою
відповідальністю «Миколаївський
діпроміст»,

вул. Лягіна, 4/5, м.
Миколаїв, 54001

Відповідач Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

вул. Лєскова, 9, м. Київ, 01011

адреса для листування:
вул. Артилерійська, 19а, м. Миколаїв, 54030

Суддя Т. М. Дубова

ПРИСУТНІ:

Від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»-
Бичковський О.Г. довіреність № 11/14 від
11.01.2014 р.

Від ТДВ «Миколаївський діпроміст» -
Цуріка М.В. довіреність № 11/01 від 20.01.2014
р.

Суть спору за первісним позовом
стягнення заборгованості в сумі 4536864,28
грн., з яких: 3976595,52 грн. - борг по кредиту,
453907,41 грн. - проценти, 106361,35 грн. - пеня

Заявою про зміну підстав позову
та зменшення позовних вимог від 24.01.14 р.
позивач просить стягнути з відповідача
заборгованість в сумі 4508081,73 грн., з
яких: 3976595,52 грн. - борг по кредиту, з яких
прострочено 902500,00 грн., 453907,41 грн. -
проценти, 77578,80 грн. - пеня, з якої: 52087,90 -
за несвоєчасне повернення кредиту за
період з 19.12.12 р. по 19.12.13 р. та 25490,90 - за
несвоєчасне повернення процентів за
період з 01.01.13 р. по 19.12.13 р.

Враховуючи, що відповідно до ст.22
ГПК України, позивач скористався своїм
правом до початку розгляду судом
справи по суті та до прийняття рішення,
заява про зменшення позовних вимог
своєчасно надіслана представнику
відповідача, справа розглядається за
заявою від 24.01.2014 року.

Суть спору за зустрічним позовом
визнання недійсним кредитного
договору № 012/01-02/07-027 від 17.05.2007 року

Відповідач надав відзив, яким
просив в задоволенні зустрічного
позову відмовити, з огляду на те, що
печатка, якою скріплено кредитний
договір № 012/01-02/07-027 від 17.05.2007 року
відповідає вимогам законодавства та
внутрішнім нормативним актам банку
(детальніше викладено у відзиві, а.с. 121).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до
господарського суду з позовом і просив
стягнути з відповідача заборгованість
в сумі 4 508 081,73 грн., з яких: 3 976 595,52 грн. -
борг по кредиту, з яких прострочено 902
500,00 грн., 453 907,41 грн. - проценти за період
з 28.03.13 р. по 27.11.13 р., 77 578,80 грн. - пеня, з
якої: 52 087,90 грн. - за несвоєчасне
повернення кредиту за період з 19.12.12 р.
по 19.12.13 р. та 25 490,90 грн. - за несвоєчасне
повернення процентів за період з 01.01.13
р. по 19.12.13 р., за договором про
переведення боргу № 11/01-02/09-060 від 04.12.2009
року, згідно якого він взяв на себе
зобов'язання по поверненню кредиту за
кредитним договором № 012/01-02/07-027 від
17.05.07 року, обґрунтовуючи свої вимоги
ст.ст. 526, 611, 1050, 1054 ЦК України.

Відповідач надав відзив, яким
позов заперечив в повному обсязі, в
зв'язку з чим подав до суду зустрічну
позовну заяву до публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» про визнання недійсним
кредитного договору № 012/01-02/07-027 від
17.05.2007 року, посилаючись на те, що даний
кредитний договір не скріплений
печаткою юридичної особи, банку, що
свідчить про недодержання вимог, що
пред'являються до письмової форми
договору та, відповідно, про
недодержання письмової форми договору,
обґрунтовуючи вимоги ст.ст. 203, 215, 218 ЦК
України.

Заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши
матеріали справи та надавши їм
юридичної оцінки, суд дійшов висновку,
що первісна позовна заява обґрунтована
належним чином та підлягає задоволенню
повністю, а зустрічний позов слід
відхилити, виходячи з наступного.

17.05.2007 року між позивачем та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Істок - 2001» (надалі -
позичальник) був укладений кредитний
договір № 012/01-02/07-027 з додатками (а.с. 9-13),
відповідно до якого позивач, на умовах
цього договору, відкрив позичальнику
невідновлювальну кредитну лінію
(надалі - кредит) у сумі 5 050 000,00 грн.,
строком до 15.05.2017 року, зі сплатою 17%
річних (вказана процентна ставка
підлягала щорічному перегляду банком).

Відповідно до п. 9.1 кредитного договору,
він набув чинності з дати його
укладення та діє до часу повного
погашення позичальником
заборгованості за кредитом (позичкової
заборгованості, процентів за
користування кредитом, штрафів та
пені).

Пунктами 1.2.1, 1.2.2 договору сторони
узгодили, що у випадку зміни процентної
ставки за кредитом, позивач повинен
письмово повідомити позичальника про
зміну ставки за 20 календарних днів до
дати введення нової календарної
ставки. Позичальник повинен у термін не
більше 5 днів з дати отримання листа про
зміну процентної ставки повідомити
позивача про згоду на зміну ставки чи
інші наміри. У випадку домовленості
сторін про зміну розміру процентної
ставки, сторони оформляють відповідну
додаткову угоду, яка діє як невід'ємна
частина договору.

Кредитні кошти були призначені для
придбання комерційної нерухомості (п.
2.1 кредитного договору).

Згідно п.п. 3.1, 5.1 кредитного договору,
позивач надав позичальнику кредит на
умовах його забезпечення, цільового
використання, строковості, повернення
та плати за користування.
Мінімальна сума одноразового надання
коштів за кредитом - сума еквівалентна
100 000,00 євро; позивач відкрив
позичальнику позичковий рахунок №
20637859, надав з нього в безготівковій
формі кредитні кошти в межах ліміту
відкритої кредитної лінії, вказаного в
п.1.1, за умови оформлення відповідного
забезпечення, що задовольняє вимоги
кредитора за цим договором.

18.05.2007 року позивач з позичкового
рахунку позичальника № 20637859
перерахував на рахунок відповідача №
суму 5 050 000,00 грн., зазначивши
призначення платежу: «оплата за
нерухомість згідно договору
купівлі-продажу від 18.05.2007 р.», що
підтверджується випискою банку за
період з 17.05.07 р. по 23.01.14 р. (а.с. 85-86).

Пунктом 6.1 кредитного договору сторони
узгодили, що позичальник
зобов'язувався використати кредит на
зазначені в договорі цілі і
забезпечити повернення одержаного
кредиту та сплату нарахованих
процентів на умовах, передбачених цим
договором. Проценти за кредит
позичальник зобов'язувався сплачувати
щомісячно платіжним дорученням на
рахунок доходів позивача № 206832475 не
пізніше 26-го числа місяця та остаточно
при погашенні кредиту.

Додатковим договором № 012/01-02/07-027/1 від
08.02.08 р. (а.с. 13) до кредитного договору
були внесені зміни до п. 1 кредитного
договору від 17.05.07 р., відповідно до
якого позивач на положеннях та умовах
цього договору, відкрив відповідачу
невідновлювальну кредитну лінію в
рамках генерального кредитного
договору № 010/01-02/08-018 від 08.02.08 р. у сумі 5
050 000,00 грн., строком до 15.05.2017 року, зі
сплатою 17% річних.

01.12.08 р. сторони уклали додатковий
договір № 012/01-02/07-027/2 (а.с. 14), яким
переглянули процентну ставку та
встановили - 19,75% річних, а додатковим
договором № 012/01-02/07-027/3 від 31.08.09 р. -
змінили графік повернення кредиту, а
також відстрочили погашення процентів,
нарахованих за липень - серпень 2009 р. до
05.09.09 р.

За період з 17.05.07 р. по 03.12.09 р.
позичальником було сплачено 1 063 268,88
грн. - тіла кредиту та 2 101 298,14 грн. -
процентів за користування кредитом, що
підтверджується банківською випискою
за період з 17.05.07 р. по 23.01.14 р. (а.с. 85-86) та
договором про переведення боргу №
11/01-02/09-060 від 04.12.09 року.

04.12.2009 року між позивачем, товариством з
обмеженою відповідальністю «Істок -
2001» (первісний боржник) та відповідачем
був укладений договір про переведення
боргу № 11/01-02/09-060 (а.с. 36-38), відповідно до
якого в порядку та на умовах,
визначених цим договором, первісний
боржник за згодою позивача перевів
свої боргові зобов'язання за кредитним
договором № 012/01-02/07-027 від 17.05.07 р.,
укладеним між позивачем та первісним
боржником на відповідача, а відповідач
замінив первісного боржника, як
позичальника у кредитному договорі та
прийняв на себе всі його права та
обов'язки за кредитним договором.

Відповідно до п. 7.1 договору про
переведення боргу, він вступив в силу з
моменту його підписання та скріплення
печатками сторін.

Пунктами 1.2, 1.3 договору сторони
узгодили, що загальна сума
заборгованості первісного боржника за
кредитним договором перед позивачем,
станом на день укладання цього
договору складала суму 3 986 731,12 грн. З
моменту набуття чинності цим
договором, первісний боржник вважався
таким, що передав, а відповідач таким,
що прийняв на себе боргові зобов'язання
та набув усіх прав та обов'язків
сторони - позичальника за кредитним
договором. У зв'язку з цим, сторони
у день підписання цього договору
зобов'язалися внести зміни до
кредитного договору, виклавши його в
новій редакції, в частині заміни
первісного боржника на відповідача в
якості позичальника за кредитним
договором.

Згідно п. 2.2.6 договору, відповідач
беззаперечно та безумовно визнав
розмір боргових зобов'язань за
кредитним договором, був повністю
ознайомлений з відомостями і
документами щодо первісного боржника,
його правового статусу та фінансового
стану, а також документами, що
стосувалися виконання первісним
боржником обов'язків за кредитним
договором.

На виконання п. 1.3 договору про
переведення боргу № 11/01-02/09-060, між
сторонами був укладений додатковий
договір № 012/01-02/07-027/4 від 04.12.2009 року (а.с.
16-20), яким сторони дійшли згоди викласти
кредитний договір № 012/01-02/07-027 від 17.05.07
р. в новій редакції та встановили, що
відповідач зобов'язувався повернути
кредит в сумі 3 986 731,12 грн., з кінцевим
терміном погашення до 15.05.2017 року.

Плата за користування кредитом в строк
до 30.10.2010 року розраховувалась на
основі процентної ставки в розмірі 19,75 %
річних (п. 2.1 додаткового договору).

Додатковими договорами № 012/01-02/07-027/5
від 22.04.10 р. та № 012/01-02/07-027/6 від 27.10.10 р.
(а.с. 22-24) сторони дійшли згоди змінити
графік повернення кредиту за кредитним
договором.

31.01.11 року сторони уклали додатковий
договір № 012/01-02/07-027/7 (а.с. 25), яким
виклали графік погашення кредиту в
новій редакції та встановили плату за
користування кредитом з 01.01.2011 року у
розмірі - 17,0% річних.

Додатковими договорами № 012/01-02/07-027/8
від 31.03.11 р. та № 012/01-02/07-027/9 від 31.08.11 р.
(а.с 27-28) сторони внесли зміни до
кредитного договору та встановили, що
нараховані проценти за користування
кредитом за період з 01.02.11 р. по 31.05.11 р.
відповідач повинен сплатити до 30.06.11 р.,
а за період з 01.02.11 р. по 27.07.11 р. - до 15.09.11
року.

Додатковою угодою № 012/01-02/07-027/10 від
29.11.11 р. (а.с. 28) сторони здійснили
капіталізацію прострочених процентів
в сумі 367 759,52 грн., шляхом збільшення
заборгованості за кредитом на
зазначену суму процентів та погодили
новий графік погашення кредиту.

Додатковими угодами № 012/01-02/07-027/11 від
26.04.12 р., № 012/01-02/07-027/12 від 22.06.12 р., №
012/01-02/07-027/13 від 25.12.12 р. (а.с. 30-35), сторони
знову змінювали графік повернення
кредиту та підтверджували свої
зобов'язання за кредитним договором.

Згідно ст.ст. 1050, 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач свої зобов'язання за
договором про переведення боргу №
11/01-02/09-060 від 04.12.09 р. та кредитним
договором № 012/01-02/07-027 від 17.05.07 р.
виконав не в повному обсязі, станом на
19.12.13 р. повернув частково кредит в сумі
377 895,12 грн., що підтверджується
банківською випискою за період з 17.05.07
р. по 19.12.13 р. та розрахунком позивача
(а.с. 40-41, 95-97).

Таким чином, заборгованість
відповідача склала суму 3 976 595,52 грн.
(3986731,12 грн. + 367759,52 грн. (капіталізовані %)
- 377895,12 грн.), яка підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання повинно
виконуватись належним чином.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до п. 1 додаткового
договору № 012/01-02/07-027/8 від 31.03.11 р., яким
внесено зміни до п. 2.2 кредитного
договору від 17.05.07 р., проценти за кредит
відповідач зобов'язаний сплачувати
щомісяця на рахунок нарахованих
доходів позивача № 206833526, не пізніше
останнього робочого дня кожного місяця
та остаточно при погашенні кредиту: в
першому календарному місяці
користування кредитом - за період з
дати укладення договору про
переведення боргу по день, що передує
передостанньому робочому дню
поточного місяця; в наступних
календарних місяцях - з
передостаннього робочого дня
попереднього календарного місяця
(включно) по день, що передує
передостанньому робочому дню
поточного місяця; в останній
календарний місяць користування
кредитом - з передостаннього робочого
дня попереднього календарного місяця
(включно) по день, що передує даті
повного погашення кредиту. При цьому,
нараховані проценти за період з 01.02.11 р.
по 31.05.11 р. (включно) відповідач повинен
був сплатити до 30.06.11 року.

Нараховані позивачем проценти за
користування кредитними коштами
відповідачем було сплачено частково,
заборгованість виникла за період з
28.03.13 р. по 27.11.13 р. в сумі 453 907,41 грн., що
підтверджується розрахунком позивача
та виписками банку (а.с. 42-58, 98-101) та
підлягає задоволенню в повному обсязі.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до п. 13.4 додаткового
договору № 012/01-02/07-027/4 від 04.12.2009 року, за
прострочення виконання будь-яких
грошових зобов'язань за цим договором
відповідач повинен сплатити позивачу
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожен календарний день
прострочення. Нарахування пені
здійснюється починаючи з наступного
календарного дня після дати, коли
відповідне грошове зобов'язання мало
бути виконаним, і по день виконання
відповідачем простроченого
зобов'язання включно.

В зв'язку з порушенням грошових
зобов'язань та умов договору, позивачем
нараховано пеню в розмірі подвійної
ставки НБУ в сумі 77578,80 грн., з якої: 52087,90
грн. - за несвоєчасне повернення
кредиту за період з 19.12.12 р. по 19.12.13 р. та
25490,90 грн. - за несвоєчасне повернення
процентів за період з 01.01.13 р. по 19.12.13 р.,
яка підтверджена розрахунком позивача
(а.с. 102-103), тому підлягає задоволенню
повністю на підставі ч. 2 ст. 258, ст. 549 ЦК
України, ч. 6 ст. 232 ГК України.

Відповідач позов та розрахунки
позивача за первісним позовом по суті
не заперечив, заявив зустрічний позов
та клопотання від 05.02.14 р. та 07.02.14 р. про
витребування документів у позивача,
призначення судово-бухгалтерської
експертизи, залучення ТОВ «Істок - 2001»
до участі у справі в якості третьої
особи та припинення провадження у
справі.

Клопотання задоволенню не
підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 33, 38 ГПК
України обов'язок доказування
покладено на кожну зі сторін судового
процесу. Сторона або прокурор у разі
неможливості самостійно надати докази
вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів. У клопотанні повинно бути
зазначено, який доказ витребовується,
обставини, що перешкоджають його
наданню, підстави, з яких випливає, що
цей доказ має підприємство чи
організація, обставини, які може
підтвердити цей доказ.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року встановлено, що у разі
неможливості самостійно подати
необхідні для розгляду справи докази
сторона, прокурор, третя особа вправі
звернутися до господарського суду, в
тому числі й апеляційної інстанції, з
клопотанням про витребування доказів;
при цьому обґрунтування такої
неможливості покладається на особу, що
заявляє відповідне клопотання.

В поданих до суду клопотаннях,
відповідач не довів, що в нього немає
можливості на отримання
вищезазначених документів, а саме: про
надання кредитних коштів позичальнику
(платіжні документи, розпорядження
банку, документи про відкриття
кредитних рахунків), про нарахування та
сплату процентів за кредитом з часу
його видачі позичальнику до моменту
укладення договору про переведення
боргу, розгорнутого розрахунку
заборгованості з посиланням на
платіжні документи щодо сплати тіла та
процентів за кредитним договором,
документів, на підставі яких діяли
сторони при укладанні кредитного
договору, оскільки, визначені
документи були надіслані разом з
позовною заявою та заявою про зміну
підстав позову та зменшення позовних
вимог, відповідачу неодноразово було
надано можливість ознайомитися з
матеріалами справи.

До того ж, первинні документи щодо
надання кредиту та його поверненню
повинні міститися в бухгалтерському
обліку відповідача і, укладаючи угоду
про переведення боргу, сторони
зазначили залишок боргу в п. 1.2,
відповідно до якого загальна сума
заборгованості на день укладання цього
договору становить - 3 986 731,12 грн., а
відповідно до п. 2.1.4 договору, первісний
боржник в повному обсязі і в належній
формі надав відповідачу достовірну
інформацію, відомості документи
стосовно виконання його зобов'язань за
кредитним договором, будь-яких
прихованих відомостей з питань
виконання кредитного договору не
існує.

Крім того, відповідач
беззаперечно та безумовно визнав
розмір боргових зобов'язань за
кредитним договором, визначений на
дату укладення договору про
переведення боргу, відповідно до п. 1.2
договору про переведення боргу, він
повністю ознайомлений з відомостями і
документами щодо первісного боржника,
його правового статусу та фінансового
стану, а також документами, що
стосуються виконання первісним
боржником обов'язків за кредитним
договором (п. 2.2.6 договору про
переведення боргу).

Щодо витребування документів, на
підставі яких діяли сторони при
укладанні кредитного договору, то
відповідач не довів, яким чином це
впливає на розгляд справи та не
зазначив обставини, які можуть
підтвердити цей доказ.

Враховуючи, що клопотання
відповідача не відповідають вимогам
ст.ст. 33, 38 ГПК України, суд вважає, що
клопотання задоволенню не підлягають.

Клопотання відповідача про
залучення ТОВ «Істок - 2001» до участі у
справі в якості третьої особи для дачі
доказів та документів, задоволенню не
підлягає, з огляду на наступне.

Клопотання обґрунтоване тим, що у
відповідача відсутня інформація
стосовно сум отримання коштів та їх
погашення ТОВ «Істок - 2001».

Відповідно до ст. 27 ГПК України треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, можуть вступити
у справу на стороні позивача або
відповідача до прийняття рішення
господарським судом, якщо рішення з
господарського спору може вплинути на
їх права або обов'язки щодо однієї з
сторін. Їх може бути залучено до участі
у справі також за клопотанням сторін,
прокурора.

У заявах про залучення третіх осіб і у
заявах третіх осіб про вступ у справу
на стороні позивача або відповідача
зазначається, на яких підставах третіх
осіб належить залучити або допустити
до участі у справі.

Враховуючи, що в поданій заяві від
07.02.14 року відсутні посилання на те, що
рішення з цього спору може вплинути на
права або обов'язки товариства з
обмеженою відповідальністю «Істок -
2001», суд не вбачає підстав для його
залучення в якості третьої особи.

Заявлене клопотання відповідача
про припинення розгляду справи, у
зв'язку з неотриманням ним додатків до
позовної заяви, задоволенню не
підлягає, оскільки не доведено
належними доказами та не передбачено
ст. 80 ГПК України.

В матеріалах справи наявні копії
фіскальних чеків № 2224 від 25.12.13 р., № 1008
від 24.01.14 р. та описів вкладення до
цінного листа (а.с. 4, 104), оригінали яких
були надані для огляду в судовому
засіданні, відповідно до яких
відповідачу було направлено позовну
заяву з додатками та заяву про зміну
підстав позову від 27.01.14 р., що
підтверджується штампами Укрпошти від
25.12.13 р. та від 24.01.14 р.

Відповідно до ст. 80 ГПК України,
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо: спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України; відсутній предмет спору;
є рішення господарського суду або
іншого органу, який в межах своєї
компетенції вирішив господарський
спір між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав; позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято господарським судом; сторони
уклали угоду про передачу даного спору
на вирішення третейського суду;
настала смерть фізичної особи або
оголошено її померлою чи припинено
діяльність суб'єкта господарювання,
які були однією із сторін у справі, якщо
спірні правовідносини не допускають
правонаступництва; сторони уклали
мирову угоду і вона затверджена
господарським судом.

Пунктом 4.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.11 року передбачено, що перелік
підстав припинення провадження у
справі (стаття 80 ГПК) є вичерпним і
розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідач заявив клопотання про
призначення судово-бухгалтерської
експертизи, результати якої можуть
вплинути на винесення обґрунтованого
рішення по справі.

Відповідно до п 1 ч. 2 ст. 79 ГПК
України, господарський суд має право
зупинити провадження у справі за
клопотанням сторони, прокурора, який
бере участь в судовому процесі, або за
своєю ініціативою у разі призначення
господарським судом судової
експертизи.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду № 4 від
23.03.2012 року, судова експертиза
призначається лише у разі дійсної
потреби у спеціальних знаннях для
встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування.

Враховуючи, що позивачем були
надані кредитний договір та додаткові
договори до нього, розрахунок суми
боргу, процентів та пені, банківські
виписки, які підтверджують суму
наданих позичальнику кредитних коштів
та часткову їх оплату, часткову оплату
відповідачем боргу та процентів, а
згідно заяви про зменшення позовних
вимог, позивачем перераховано лише
розмір пені, відповідно до вимог ч. 6 ст.
232 ГК України, ч. 2 ст. 258 ЦК України,
клопотання про призначення експертизи
задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 3 статті 22 ГПК України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи. Тому, на думку суду,
заявляючи визначені клопотання,
відповідач зловживає своїми
процесуальними правами з метою
затягування судового процесу.

Зустрічний позов обґрунтований
тим, що кредитний договір № 012/01-02/07-027
від 17.05.07 року скріплено не печаткою ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» тому, що вона
не відповідає вимогам Інструкції про
порядок видачі міністерствам та іншим
центральним органам виконавчої влади,
підприємствам, установам,
організаціям, господарським
об'єднанням та громадянам дозволів на
право відкриття та функціонування
штемпельно-граверних майстерень,
виготовлення печаток і штампів, а
також порядок видачі дозволів на
оформлення замовлень на виготовлення
печаток і штампів, затвердженої
наказом МВС України № 17 від 11.01.1999 року
(в редакції від 29.01.06 року).

Позивач за зустрічним позовом
зазначив, що відповідно до п. 3.3.7
Інструкції, на печатках і штампах
повинен зазначатись ідентифікаційний
код суб'єкта підприємницької
діяльності - юридичної особи або
ідентифікаційний номер фізичної особи,
а отже, кредитний договір скріплений не
печаткою юридичної особи.

Зустрічний позов задоволенню не
підлягає, з огляду на те, що кредитний
договір № 012/01-02/07-027 від 17.05.07 року
підписаний представниками позивача та
позичальника - ТОВ «Істок - 2001»,
скріплений печаткою Миколаївської
обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль», яка містить повну назву
установи банку, назву країни,
ідентифікаційний код філії та
ідентифікаційний код банку.

Суд вважає, що підстави
зустрічного позову щодо порушення п.
3.3.7 Інструкції не заслуговують на
увагу, оскільки відповідно до п. 3.2.7
цієї Інструкції філіям, іншим
відокремленим підрозділам
підприємств, установ, організацій,
господарських об'єднань, суб'єктів
підприємництва, об'єднань громадян,
зареєстрованих в Україні, інших
організаційних форм підприємництва
дозволяється виготовлення каучукових
і металевих печаток, якщо це
передбачено статутом, положенням або
наказом про ці філії.

Згідно п. 1.8 Положення про
Миколаївську обласну дирекцію ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль», дирекція має
окремий баланс, який входить до
консолідованого балансу банку,
субкореспондентський рахунок в банку,
фірмові бланки банку з використанням
як назви банку так і назви дирекції,
круглу печатку зі своїм повним
офіційним найменуванням та кутовий
штам зі своєю назвою. На бланках,
круговому штампі, круглій печатці
дирекція використовую логотип банку.

У відповідності до ч.2 ст.207 ЦК
України, правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Відповідно до ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач за первісним позовом
належним чином свої заперечення не
довів, а за заперечення відповідача за
зустрічним позовом приймаються судом
до уваги, як підстави відмови у позові.

За таких обставин первісний позов слід
задовольнити повністю, судові витрати
віднести на відповідача, оскільки, спір
виник з його вини, а в зустрічному
позові - відмовити, судові витрати
віднести за рахунок позивача за
зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»
задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з додатковою
відповідальністю «Миколаївський
діпроміст» (вул. Лягіна, 4/5, м. Миколаїв,
код 02497921) на користь публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» (вул. Лєскова, 9, м. Київ, код
14305909) заборгованість в сумі 4508081,73 грн.
(чотири мільйони п'ятсот вісім тисяч
вісімдесят одна грн. 73 коп.), з яких:
3976595,52 грн. (три мільйони дев'ятсот
сімдесят шість тисяч п'ятсот дев'яносто
п'ять грн. 52 коп.) - борг по кредиту, 453907,41
грн. (чотириста п'ятдесят три тисячі
дев'ятсот сім грн. 41 коп.) - проценти,
77578,80 грн. (сімдесят сім тисяч п'ятсот
сімдесят вісім грн. 80 коп.) - пеня та
68820,00 грн. (шістдесят вісім тисяч
вісімсот двадцять грн. 00 коп.) -
судового збору.

Наказ видати позивачу.

В зустрічному позові товариства з
додатковою відповідальністю
«Миколаївський діпроміст» до
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржене у 10-дений
строк.

Рішення оформлено у
відповідності зі ст. 84 ГПК України та
підписано суддею 10.02.14 р.

Суддя
Т.М.
Дубова