КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2014 р. Справа№
910/14501/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Кондес Л.О.

Ропій Л.М.

при секретарі:
Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача Вольфовський
С.О., дов. від 04.03.2013 №б/н,

від відповідача Кривошея Є.В., дов.
від 23.07.2013 №2933/15/1,

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "МЖК Чернігів"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 07.10.2013

(дата підписання - 11.10.2013)

у справі №910/14501/13 (суддя Ониськів О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "МЖК Чернігів"

до Державної іпотечної установи

про відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 07.10.2013 відмовлено у
задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю "МЖК
Чернігів" (далі - позивач) до Державної
іпотечної установи (далі - відповідач)
про відшкодування шкоди в сумі 143051,11
грн.

Не погодившись з вказаним рішенням,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення Господарського суду міста
Києва від 07.10.2013 скасувати, постановити
нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що
суд першої інстанції дійшов хибного
висновку, що відповідач не зобов'язаний
оплачувати фактично надані
житлово-комунальні послуги, якщо вони
надавались не на підставі договору.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 05.12.2013 для
розгляду апеляційної скарги
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий-суддя Рябуха В.І., судді
Кондес Л.О., Ропій Л.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 05.12.2013 прийнято
апеляційну скаргу до розгляду та
порушено апеляційне провадження,
розгляд справи призначено на 15.01.2014.
Дану ухвалу надіслано відповідно до
вимог Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
20.02.2013 №28. Доказами належного
повідомлення сторін про час і місце
розгляду справи є повідомлення про
вручення поштового відправлення
(ухвали від 05.12.2013) позивачу та
відповідачу - 09.12.2013, долучені до
матеріалів справи.

31.12.2013 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду відповідач надав
відзив на апеляційну скаргу, а 30.01.2014 -
доповнення до нього.

15.01.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду позивач надав
клопотання про зупинення провадження у
справі, в зв'язку з тим, що звернувся до
Конституційного суду України з
конституційним зверненням про
необхідність офіційного тлумачення ч.1
ст.19 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" в
контексті того, чи зобов'язаний
споживач житлово-комунальних послуг
оплачувати фактичного спожиті послуги
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій без
письмового договору із виконавцем
послуг.

У судовому засіданні 15.01.2014 колегія
суддів відклала розгляд клопотання
позивача про зупинення провадження у
справі та оголосила перерву до 05.02.2014.

05.02.2014 у судовому засіданні колегія
суддів, розглянувши клопотання
позивача про зупинення провадження у
справі, не вбачає підстав для його
задоволення з огляду на ст.79
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) та вважає,
що матеріалів справи достатньо для
вирішення спору по суті.

Представник позивача підтримав доводи
апеляційної скарги, просив її
задовольнити, рішення Господарського
суду міста Києва від 07.10.2013 скасувати,
постановити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача підтримав
відзив, заперечив доводи апеляційної
скарги, просив залишити її без
задоволення, а оскаржуване рішення -
без змін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі
перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши представників сторін,
виходячи з вимог чинного
законодавства, апеляційний суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Господарського суду міста
Києва від 25.09.2012 у справі №30/396-18/297-2012
відмовлено у задоволенні позову ТОВ
"МЖК Чернігів" до Державної іпотечної
установи про стягнення коштів. Рішення
набрало законної сили.

Вказаним рішенням встановлено, що між
ТОВ "Інтершляхбуд" (первинний власник)
та Державною іпотечною установою
(новий власник) 14.09.2009 укладено договір
відчуження майнових прав на об'єкт
незавершеного будівництва житлового
призначення, відповідно до якого
первинний власник зобов'язується
передати у власність нового власника, а
новий власник зобов'язується прийняти
майнові права, що належать первинному
власнику, на об'єкт незавершеного
будівництва житлового призначення,
вимоги щодо якісних та кількісних
характеристик якого визначаються у
додатку №1 до договору, та сплатити
грошову суму, визначену в п. 5 договору.
Відповідно до додатку №1 до договору
ТОВ "Інтершляхбуд" передало
відповідачу майнові права на 59 квартир,
які знаходяться за адресою: м. Чернігів,
вул. Челюскінців, 9.

Судовим рішенням від 25.09.2012 також
встановлено, що ТОВ "Молодіжний
житловий комплекс", як обслуговуюча
організація, прийняло на баланс від ТОВ
"Інтершляхбуд" житловий будинок по вул.
Челюскінців, 9 в м. Чернігові, що
підтверджується актом
приймання-передачі від 23.12.2009.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "МЖК Чернігів"
прийняло на баланс від ТОВ "Молодіжний
житловий комплекс" житловий будинок по
вул.Челюскінців, 9 в м. Чернігові, що
вбачається з акта приймання-передачі
від 31.01.2011. Згідно акта
приймання-передачі квартир від 19.01.2010
відповідач прийняв від ТОВ
"Інтершляхбуд" 59 квартир по вул.
Челюскінців, 9 в м. Чернігові, загальною
площею 5589,68 кв. м.

У рішенні від 25.09.2012 зазначено, що
відповідно до копій свідоцтв на
нерухоме майно від 21.01.2010 та копії
витягів про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 21.01.2010 власником 36
квартир за адресою: м. Чернігів, вул.
Челюскінців, 9, є Державна іпотечна
установа; форма власності - державна.

Відповідно до додатку від 25.01.2010 №1 до
акта прийому-передачі квартир від
19.01.2010, в зв'язку зі зміною будівельної
нумерації квартир, ТОВ "Інтершляхбуд"
передало Державній іпотечній установі
59 квартир за адресою: м. Чернігів, вул.
Челюскінців, 9, загальною площею 5579,60 кв.
м.

Факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони (ст. 35 ГПК
України).

Під час розгляду справи у суді першої
інстанції ухвалою суду від 19.08.2013 було
витребувано у Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві інформаційну довідку з реєстру
прав власності на нерухоме майно -
квартири в житловому буд. № 9 по вул.
Челюскінців в м. Чернігові.

У відповідь на такий запит від
Реєстраційної служби надійшла довідка
від 18.09.2013.

28.05.2013 позивач звернувся до відповідача
з вимогою №57, в якій повідомив, що за
період з 01.02.2011 по 31.12.2012 витратив на
обслуговування будинку № 9 по вулиці
Челюскінців в м. Чернігові 442450,36 грн та
вимагав у відповідача як співвласника
всього житлового комплексу сплатити
158043,27 грн заборгованості (кваліфікує як
майнову шкоду) за утримання будинку і
прилеглої до нього прибудинкової
території.

14.06.2013 у відповідь на претензію
відповідач надіслав позивачу лист
№2552/15/4, в якому не погодився з
претензією з огляду на відсутність між
сторонами договору про надання
відповідних послуг, а також повідомив
про те, що Державна іпотечна установа
на виконання постанови Кабінету
Міністрів України від 27.07.2011 №855 "Деякі
питання передачі квартир, придбаних
Державною іпотечною установою",
передала 36 квартир в житловому будинку
№ 9 по вулиці Челюскінців в м. Чернігові
у комунальну власність територіальної
громади м Чернігова та в оперативне
управління державних органів, про що
07.12.2012 складено відповідний акт
прийому-передачі квартир.

В зв'язку з відмовою відповідача
оплатити послуги з утримання будинку і
прилеглої до нього прибудинкової
території позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення з Державної
іпотечної установи 143051,11 грн
позадоговірної майнової шкоди за
період з лютого 2011 року по грудень 2012
року.

Судом першої інстанції у задоволенні
позову відмовлено на підставі того, що
оскільки між сторонами не укладено
договір про надання комунальних послуг
та про утримання будинку та
прибудинкової території, то у
відповідача не виникло обов'язку
оплачувати фактично надані виконавцем
послуги; позивачем також не доведено
належними засобами доказування
обсягів та вартості фактично спожитих
відповідачем комунальних послуг та не
доведено вину відповідача.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, виходячи з вимог чинного
законодавства України, погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову, однак
зазначає наступне.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки, регулюються Законом України
"Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами зазначеного Закону є органи
виконавчої влади, місцевого
cамоврядування, виробники, виконавці та
споживачі житлово-комунальних послуг,
а також власники приміщень або
будинків та балансоутримувачі, які
залежно від цивільно-правових угод
можуть бути споживачем, виконавцем або
виробником послуг (ст. 1, ч.2 ст. 3, ст. 19
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги").

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги"
балансоутримувач будинку, споруди,
житлового комплексу або комплексу
будинків і споруд (далі -
балансоутримувач) - власник або
юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно з законом.

Передача майна з балансу на баланс
відбувається відповідно до Порядку
передачі житлового комплексу або його
частини з балансу на баланс,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 11.10.2012 №1521. Цей
Порядок регулює процедуру передачі
житлового комплексу на баланс
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку, а також
житлового комплексу або його частини
на баланс іншої юридичної особи, статут
якої передбачає можливість
провадження такої діяльності, з
балансу колишнього балансоутримувача.

Із статут ТОВ "МЖК Чернігів",
затвердженого загальними зборами
засновників (протокол від 12.012011 №1),
вбачається, що товариство здійснює
управління нерухомим майном.

Відповідно до акта прийому-передачі
житлового комплексу або його частини з
балансу на баланс від 31.01.2011 активи
житлового будинку за адресою: м.
Чернігів, вул. Челюскінців,9 передано з
балансу ТОВ "Молодіжний житловий
комлекс" на баланс ТОВ "МЖК Чернігів".

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" залежно
від функціонального призначення
житлово-комунальні послуги
поділяються на: 1) комунальні послуги
(централізоване постачання холодної та
гарячої води, водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); 2) послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій (прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо); 3) послуги з управління
будинком, спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання договорів
на виконання послуг, контроль
виконання умов договору тощо); 4)
послуги з ремонту приміщень, будинків,
споруд (заміна та підсилення елементів
конструкцій та мереж, їх реконструкція,
відновлення несучої спроможності
несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 ч.1 ст. 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"
передбачене право споживача
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг, при цьому
такому праву прямо відповідає
визначений пунктом 5 частини третьої
статті 20 цього Закону обов'язок
споживача оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними
нормами закону споживачі зобов'язані
оплатити житлово-комунальні послуги,
якщо вони фактично користувалися ними.
Відсутність договору на надання
житлово-комунальних послуг сама по
собі не може бути підставою для
звільнення споживача від оплати послуг
у повному обсязі.

За відсутності оформлених договірних
відносин, але у разі існування
прострочення виконання грошового
зобов'язання зі сплати отриманих
житлово-комунальних послуг
покладається на боржника.

Споживач зобов'язаний оплатити
фактично надані послуги незалежно від
того, чи знаходиться він у договірних
відносинах з виконавцем.

Аналогічної правової позиції
дотримується Верховний Суд України у
постанові від 30.10.2013 у справі №6-59цс13.

Однак, суд апеляційної інстанції
погоджується з місцевим господарським
судом, що позивачем не доведено
завдання йому матеріальної шкоди в
результаті фактичного споживання
житлово-комунальних послуг Державною
іпотечною установою.

Слід звернути увагу, що в позовній
заяві від 25.07.2013 №82 ТОВ "МЖК Чернігів"
просить стягнути з відповідача
вартість фактично наданих позивачем
послуг з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій за період з
01.02.2011 по 31.12.2012, в якості відшкодування
позадоговірної шкоди в сумі 143051,11 грн.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Загальною підставою деліктної
відповідальності є протиправне,
шкідливе, винне діяння завдавача шкоди
(цивільне правопорушення).

Елементами цивільного правопорушення
є:

протиправна поведінка особи.
Протиправною можна вважати будь-яку
поведінку, внаслідок якої завдано
шкоду, якщо завдавач шкоди не був
уповноважений на такі дії;

настання шкоди. Під шкодою слід
розуміти втрату або пошкодження майна
потерпілого та (або) позбавлення його
особистого нематеріального права;

причинний зв'язок між двома першими
елементами, що виражається в тому, що
шкода має виступати об'єктивним
наслідком поведінки завдавача шкоди;

вина завдавача шкоди.

Таким чином, наявність всіх
вищезазначених елементів є
обов'язковим для прийняття судом
рішення про відшкодування завданої
майнової шкоди (ухвала Верховного Суду
України (судова колегія з цивільних
справ) від 21.12.2005).

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166
ЦК України).

Як зазначає відповідач у доповненні до
відзиву на позовну заяву від 27.09.2013
№41596/15, Державною іпотечною установою в
період з 27.01.2010 по 29.01.2010 частково були
передані квартири в житловому будинку
за адресою: м. Чернігів, вул.
Челюскінців,9 органам державної влади
для видачі останніми ордерів для
вселення громадян у квартири, а саме 23
квартири.

У зв'язку з набранням чинності
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 28.07.2010 №1563-р відповідачем
та ТОВ "Інтершляхбуд" внесено зміни до
акта прийому-передачі квартир від
19.01.2010 шляхом викладення акта в новій
редакції, внаслідок чого установі
передавалось 36 квартир в житловому
будинку за адресою: м. Чернігів, вул.
Челюскінців,9.

Акти приймання-передачі квартир,
підписані в період з 27.01.2010 по 29.01.2010
скасовані не були та є чинними,
оскільки вони не передбачали перехід
права власності на квартири до
державної органів, а лише надавали
право на видачу ними ордерів для
вселення громадян в квартири.

27.07.2011 Кабінетом Міністрів України на
виконання ст.30 Закону України "Про
Державний бюджет на 2011 рік" прийнято
постанову №855 "Деякі питання передачі
квартир, придбаних Державною іпотечною
установою", на підставі якої відповідач
здійснив безоплатну передачу 36 квартир
з держаної власності в управління
головних розпорядників бюджетних
коштів та в комунальну власність
територіальних громад у грудні 2012 року.

Отже, як зазначає відповідач та не
заперечує позивач, у 36 квартирах ніхто
не проживав до грудня 2012 року, тому
відповідач не користувався наданими
послугами позивача, що виключає
причинний зв'язок між поведінкою
відповідача та отриманою позивачем
шкодою.

Право власності включає в себе три
елементи, а саме право володіння,
користування та розпорядження. Тому
існування у відповідача права
власності на 36 квартир до грудня 2012
року не підтверджує факту користування
цим майном (в нашому випадку, зокрема,
користування ліфтами, послугами
вивезення твердих побутових відходів,
двірника тощо).

Крім того, відповідач зазначив, що у п.3.1
договору від 14.09.2009 відчуження майнових
прав на об'єкт незавершеного
будівництва житлового призначення,
укладеного між ТОВ "Інтершляхбуд"
(первинний власник) та відповідачем
(новий власник), встановлено, що
первинний власник зобов'язується після
отримання новим власником свідоцтва
про право власності на об'єкт
незавершеного будівництва житлового
призначення здійснювати утримання та
нагляд за ним, в тому числі, але не
обмежуючись, його збереженням у
належному стані аж до передачі новим
власником головним розпорядникам
бюджетних коштів.

Матеріалами справи не підтверджено
наявність у діях відповідача складу
цивільного правопорушення, як підстави
для притягнення його до
відповідальності.

Слід звернути увагу, що правова природа
грошових коштів, що мають бути оплачені
за житлово-комунальні послуги,
утримання будинку та прибудинкової
території визначена у постанові
Верховного Суду України від 30.10.2013 у
справі №6-59цс13.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову з підстав
недоведеності позивачем завдання йому
майнової шкоди.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
особа повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія Київського апеляційного
господарського суду не вбачає підстав
для скасування рішення Господарського
суду міста Києва від 07.10.2013 у даній
справі, оскільки воно відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "МЖК
Чернігів" залишити без задоволення, а
рішення Господарського суду міста
Києва від 07.10.2013 у справі №910/14501/13 - без
змін.

2. Матеріали справи №910/14501/13
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.І. Рябуха

Судді
Л.О. Кондес

Л.М. Ропій