КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2014 р. Справа№ 910/18561/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Гончарова С.А.

Яковлєва М.Л.

за участю представників:

від позивача: представник - Зозуля Т.М. -
за довіреністю,

від відповідача: представник -
Тертичний О.М. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Департаменту економіки та інвестицій
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації)

на рішення Господарського суду міста
Києва від 31.10.2013 р.

у справі № 910/18561/13 (суддя Блажівська
О.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Н-М", м. Київ

до Департаменту економіки та
інвестицій виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)

про визнання права та визнання
відсутності права,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Н-М" звернулось до
Господарського суду міста Києва
Департаменту економіки та інвестицій
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) про визнання права
позивача на звільнення від сплати
пайової участі забудовника у створенні
соціальної та інженерно-транспортної
інфраструктури м. Києва при
реконструкції незавершеного
будівництвом об'єкту
експериментально-виробничого
комбінату під оптово-торговельну базу
з митним складом, супермаркет «Plaza-Pacific»
та швейний цех на вул. Сиваській, 1-А у
Дніпровському р-ні м. Києва, визнання
відсутності права відповідача на
укладення з позивачем договору пайової
участі у створенні соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
м. Києва при реконструкції
незавершеного будівництвом об'єкту
експериментально-виробничого
комбінату під оптово-торговельну базу
з митним складом, супермаркет «Plaza-Pacific»
та швейний цех на вул. Сиваській, 1-А у
Дніпровському р-ні м. Києва.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 31.10.2013 р. у справі №910/18561/13
позов задоволено частково, визнано
право Товариства з обмеженою
відповідальністю "Н-М" на звільнення
від сплати пайової участі забудовника
у створенні соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
м. Києва при реконструкції
незавершеного будівництвом об'єкту
експериментально-виробничого
комбінату під оптово-торговельну базу
з митним складом, супермаркет "Plaza-Pacific"
та швейний цех на вул. Сиваській, 1-А у
Дніпровському районі м. Києва, стягнуто
з Департаменту економіки та інвестицій
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Н-М" 1147 грн.
00 коп. судового збору, в іншій частині
позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Департамент економіки та інвестицій
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення суду першої інстанції прийнято
з грубим порушенням норм матеріального
та процесуального права.

Позивач правом на подання відзиву на
апеляційну скаргу не скористався.

Представник позивача в судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечував, просив залишити її
без задоволення, а оскаржуване рішення
без змін.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав, просив оскаржуване рішення
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити у позові повністю.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, колегія суддів
дійшла до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржуване рішення без
змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням виконавчого комітету
Київської ради народних депутатів від
19.05.1989 року № 460 "Про відведення
земельних ділянок підприємствам,
установам і організаціям для
будівництва об'єктів" Київському
експериментально-виробничому
комбінату була відведена земельна
ділянка по вул. Сивашській у м. Києві
для будівництва
екперементально-виробничого комбінату
та республіканської
оптово-торгівельної бази
"Укрспортінвентар" Держкомспорту УРСР.

В наступному наказом Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по місту Києву від 29.08.2000 року №
590 "Про затвердження нової початкової
вартості ОНБ - Київського
експериментально-виробничого
комбінату по вул. Сивашській" було
вирішено здійснити продаж об'єкту
незавершеного будівництва - Київського
експериментально-виробничого
комбінату по вул. Сивашській шляхом
проведення аукціону.

У відповідності до п. 3 вказаного
наказу, продаж об'єкта незавершеного
будівництва вирішено провести без
збереження його первісного
призначення.

07.11.2000 року між регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по м. Києву та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Н-М"
укладено Договір купівлі-продажу
об'єкту незавершеного будівництва № 719
(Договір).

Згідно із п.1.1 договору, продавець
(регіональне відділенням Фонду
державного майна України по м. Києву)
продав, а покупець (позивач) купив
об'єкт незавершеного будівництва -
Київський експериментально-виробничий
комбінат, який знаходиться за адресою:
м. Київ, вул. Сивашська, і зобов'язується
сплатити за нього ціну відповідно до
умов, що визначені у цьому договорі.

Відповідно до п. 1.2 договору, об'єкт
продано без збереження його первісного
призначення з правом перепрофілювання.

Згідно із п. 1.3 договору, право
власності на об'єкт незавершеного
будівництва переходить до покупця з
моменту підписання акта
прийому-передачі цього об'єкта.

Відповідно до п. 3.1 договору, передача
об'єкта приватизації продавцем і
прийняття об'єкта приватизації
покупцем посвідчується актом
приймання-передачі, який підписується
сторонами у п'ятиденний строк після
сплати повної ціни продажу об'єкту
незавершеного будівництва.

Згідно із п. 5.4 договору, покупець
зобов'язався протягом п'яти років з
дати підписання договору закінчити
будівництво об'єкта.

08.12.2000 року позивачу був переданий
об'єкт незавершеного будівництва -
Київський експериментально-виробничий
комбінат, який знаходиться за адресою:
м. Київ, вул. Сивашська, що
підтверджується актом
приймання-передачі № 777.

08.12.2000 року регіональним відділенням
Фонду державного майна України по м.
Києву позивачу було видано свідоцтво
про власність за реєстраційним № 659,
яке підтверджує право власності
позивача на об'єкт незавершеного
будівництва - Київський
експериментально-виробничий комбінат,
який знаходиться за адресою: м. Київ,
вул. Сивашська.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 19 Закону
України "Про особливості приватизації
об'єктів незавершеного будівництва", у
разі неможливості завершення
будівництва в установлені строки за
наявності відповідних обгрунтувань
строки завершення будівництва можуть
бути змінені за рішенням органу
приватизації та органу місцевого
самоврядування, про що укладається
додатковий договір.

Строки завершення позивачем
будівництва об'єкту незавершеного
будівництва продовжувалися за
процедурою, встановленою абз. 4 ч. 1 ст. 19
Закону України "Про особливості
приватизації об'єктів незавершеного
будівництва".

Згідно із п. 1 рішення Київської міської
ради від 18.11.2004 року № 693/2103 "Про надання
згоди на продовження регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по місту Києву строку
завершення будівництва об'єкта
незавершеного будівництва - Київського
експериментально-виробничого
комбінату на вулиці Сиваській, 1-а у
Дніпровському районі м. Києва" було
надано згоду на продовження
регіональним відділенням Фонду
державного майна України по м. Києву
строку завершення позивачем
будівництва об'єкта незавершеного
будівництва - Київського
експериментально-виробничого
комбінату на вул. Сиваській, 1-а у
Дніпровському районі м. Києва з
перепрофілюванням його у
оптово-торговельну базу з митним
складом, супермаркетом та швейним
цехом до 07.11.2007 року.

Угодою № 719/1 від 20.12.2004 року до договору
були внесені відповідні зміни щодо
строку завершення позивачем
будівництва об'єкту незавершеного
будівництва.

Відповідно до п. 1 рішення Київської
міської ради від 01.10.2007 року № 412/3246 "Про
надання згоди на продовження
регіональним відділенням Фонду
державного майна України по місту
Києву строку завершення будівництва
об'єкта незавершеного будівництва -
Київського
експериментально-виробничого
комбінату на вулиці Сиваській, 1-а у
Дніпровському районі м. Києва" надано
згоду на продовження строку завершення
позивачем будівництва об'єкта
незавершеного будівництва - з
перепрофілюванням його у
оптово-торговельну базу з митним
складом, супермаркетом та швейним
цехом до 31.12.2008 року.

Договором № 719/2 від 18.12.2007 року до
договору були внесені відповідні зміни
щодо строку завершення позивачем
будівництва об'єкту незавершеного
будівництва.

Договором № 719/3 від 02.04.2009 року на
виконання рішення Київської міської
ради від 25.12.2008 року № 942/942 "Про надання
згоди на продовження регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по місту Києву строку
завершення будівництва об'єкта
незавершеного будівництва - Київського
експериментально-виробничого
комбінату на вулиці Сиваській, 1-а у
Дніпровському районі м. Києва" до
договору були внесені зміни, які
передбачали завершення будівництва в
строк до 31 грудня 2010 року з правом
перепрофілювання.

Договором № 719/4 від 24.02.2011 року на
виконання рішення Київської міської
ради від 28.10.2010 року № 182/4994 "Про надання
згоди на продовження регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по місту Києву строку
завершення будівництва об'єкта
незавершеного будівництва - Київського
експериментально-виробничого
комбінату на вулиці Сиваській, 1-а у
Дніпровському районі м. Києва" до
договору були внесені зміни, які
передбачали завершення будівництва в
строк до 31 травня 2012 року з правом
перепрофілювання.

01.07.2008 року позивачем було отримано
дозвіл на виконання будівельних робіт
№ 0510-Дн/Р.

Колегія суддів зазначає, що отриманню
позивачем дозволу на виконання
будівельних робіт передувало
розроблення та погодження в
установленому порядку проекту
реконструкції незавершеного
будівництвом об'єкту
експериментально-виробничого
комбінату під оптово-торговельну базу
з митним складом, супермаркет "Plaza-Pacific"
та швейний цех на вул. Сиваській, 1-А у
Дніпровському районі м. Києва.

Так листом № 133 від 16.09.2011 року позивач
звернувся до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві з заявою про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта та видачу сертифікату, надавши
акт готовності об'єкта до експлуатації
від 16.09.2011 року.

Сертифікатом серії КВ № 2 від
20.09.2011 року, виданим Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві, засвідчено
відповідність закінченого
будівництвом об'єкта проектній
документації та підтверджено його
готовність до експлуатації.

Відповідно до висновків, викладених в
Акті підсумкової перевірки виконання
умов договору № 13 від 13.09.2012 року,
регіональне відділення Фонду
державного майна України по м. Києву
вважає, що позивач виконав умови
договору у повному обсязі та зняло
договір з контролю.

Листом № 181 від 18.11.2011 року позивач
звернувся до Головного управління
економіки та інвестицій виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) (далі за текстом -
відповідач) про надання позивачу
довідки про відсутність обов'язку
сплати пайової участі (внесків) у
створенні соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
м. Києва (далі за текстом - пайовий
внесок).

Позивач обґрунтовує своє право бути
звільненим від сплати пайового внеску
ст. 29 Закону України "Про особливості
приватизації об'єктів незавершеного
будівництва" та розділом 1 Порядку
визначення розмірів пайової участі
(внесків) забудовників (інвесторів) у
створенні соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
м. Києва, який затверджений Додатком №
16 до рішення Київської міської ради від
30.12.2010 р. № 573/5385.

Листом відповідача № 099-18/7284-11 від 14.12.2011
року позивача було повідомлено про
відсутність підстав для звільнення
позивача від сплати пайового внеску та
запропоновано підписати договір
пайової участі у створенні соціальної
та інженерно-транспортної
інфраструктури міста Києва.

Відповідач обґрунтовує свою відмову
від звільнення позивача від сплати
пайового внеску зміною законодавства,
а саме набранням чинності Законом
України "Про регулювання містобудівної
діяльності", який не передбачає
звільнення забудовників від сплати
пайового внеску у разі добудови
об'єктів незавершеного будівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
"Про особливості приватизації об'єктів
незавершеного будівництва" цей Закон
визначає особливості приватизації
об'єктів незавершеного будівництва, що
перебувають у державній власності,
включаючи законсервовані об'єкти, а
також за ініціативою органів,
уповноважених управляти відповідним
державним майном, об'єктів
незавершеного будівництва, що
утримуються на балансах підприємств,
які не підлягають приватизації (далі -
об'єкти незавершеного будівництва).

Згідно із ч. 2 ст. 12 Закону України "Про
особливості приватизації об'єктів
незавершеного будівництва", право
власності на об'єкт незавершеного
будівництва виникає у покупця з
моменту підписання акта
приймання-передачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
"Про особливості приватизації об'єктів
незавершеного будівництва" (в редакції,
що діяла на момент укладення договору)
обов'язковими умовами приватизації
об'єктів незавершеного будівництва,
крім продажу під розбирання, є:

встановлення строку завершення
будівництва об'єкта незавершеного
будівництва;

заборона відчуження об'єкта
незавершеного будівництва та
земельної ділянки, на якій
розташований цей об'єкт, до завершення
будівництва та введення об'єкта в
експлуатацію;

забезпечення вимог екологічної
безпеки, охорони навколишнього
природного середовища під час добудови
та подальшого введення в експлуатацію
об'єкта приватизації. У разі
неможливості завершення будівництва в
установлені строки за наявності
відповідних обгрунтувань строки
завершення будівництва можуть бути
змінені за рішенням органу
приватизації та органу місцевого
самоврядування, про що укладається
додатковий договір.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Закону України "Про
особливості приватизації об'єктів
незавершеного будівництва", у разі
невиконання умов, зазначених у цій
статті, договір купівлі-продажу
підлягає розірванню в установленому
законодавством порядку. При цьому
покупець, з яким розірвано договір
купівлі-продажу, повертає об'єкт
приватизації в державну власність за
актом приймання-передачі, а також
відшкодовує державі збитки, завдані
невиконанням умов договору.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про
особливості приватизації об'єктів
незавершеного будівництва" (в редакції,
що діяла на момент укладення договору
та момент завершення будівництва
об'єкта) місцевим органам виконавчої
влади забороняється вимагати від
покупців, з якими укладено договір
купівлі-продажу об'єкта незавершеного
будівництва, виконання умов, не
передбачених цим договором, у тому
числі щодо будь-яких грошових стягнень
або пайової участі в розвитку
соціальної інфраструктури населених
пунктів.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законів України з питань
приватизації щодо реалізації положень
Державної програми приватизації на 2012 -
2014 роки", який набрав чинності 18.02.2012
року, ст. 29 Закону виключена.

Тобто, на момент укладення договору та
на момент завершення позивачем
будівництва об'єкта, положення ст. 29
Закону України "Про особливості
приватизації об'єктів незавершеного
будівництва" були чинними.

Згідно із п. 5 ст. 22 Закону України "Про
столицю України місто-герой Київ" у
зв'язку зі здійсненням містом Києвом
функцій столиці України Київська
міська рада та Київська міська
державна адміністрація, кожна в межах
своєї компетенції, встановленої
законами України, мають право залучати
кошти інвесторів (забудовників) в
порядку пайової участі у створенні
соціальної та інженерно-транспортної
інфраструктури міста за нормативами,
затвердженими Київською міською радою,
з метою поліпшення фінансового
забезпечення комплексної забудови
міста.

На момент укладення договору, питання
сплати забудовниками пайового внеску
вирішувалося відповідно до Нормативів
для визначення розмірів пайової участі
(внесків) інвесторів (забудовників) у
створенні соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
м. Києва з урахуванням оцінки
соціально-економічного значення
інвестиційних проектів для міста,
затверджених рішенням Київської
міської ради від 30.09.1999 року № 49/551 "Про
пайову участь (внески) інвесторів
(забудовників) у створенні соціальної
та інженерно-транспортної
інфраструктури м. Києва" (далі за
текстом - Нормативи).

Згідно із абз. 5 п.1.1 Нормативів,
враховуючи рекомендації Міністерства
економіки України та Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України щодо
визначення розміру пайової участі
(внесків) інвесторів у створенні
соціальної та інженерно-транспортної
інфраструктури населених пунктів (від
28.12.98 N 64-53/1025 та N 8/6-353), звільнюються від
сплати пайової участі (внеску)
інвестори (забудовники), які
здійснюють:

- будівництво житла за рахунок коштів
населення;

- добудову об'єктів незавершеного
будівництва, які були придбані в
процесі приватизації;

- будівництво об'єктів торгівлі (крім
ринків) для продажу продуктів
харчування та товарів повсякденного
попиту та громадського харчування
(крім ресторанів);

- будівництво об'єктів побутового
обслуговування населення (пральні,
хімчистки, перукарні, об'єкти пошиття
та ремонту одягу та взуття тощо);

- реставрацію пам'яток історії та
культури;

- будівництво, реконструкцію або
технічне переозброєння виробничих
об'єктів із застосуванням новітніх
технологій з дотриманням вимог щодо
зменшення питомих витрат
енергоресурсів, води, відведення
стічних вод та норм забруднення
навколишнього середовища порівняно з
показниками, що встановлені діючими в
Україні нормативами.

На момент завершення позивачем
будівництва питання сплати пайового
внеску вирішувалося відповідно до
Порядку визначення розмірів пайової
участі (внесків) забудовників
(інвесторів) у створенні соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
м. Києва, який затверджений Додатком №
16 до рішення Київської міської ради від
30.12.2010 р. № 573/5385 (далі за текстом -
Порядок), який діє і на момент вирішення
спору.

Згідно із розділом 1 Порядку, пайову
участь не сплачують забудовники
(інвестори), які здійснюють добудову
об'єктів незавершеного будівництва, що
були придбані в процесі приватизації.

Позивач придбав об'єкт незавершеного
будівництва в процесі приватизації, а
тому правовідносини щодо добудови
об'єкта незавершеного будівництва
регулюються Законом України "Про
особливості приватизації об'єктів
незавершеного будівництва"

12.03.2011 року набрав чинності Закон
України "Про регулювання містобудівної
діяльності".

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закон України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" порядок залучення,
розрахунку розміру і використання
коштів пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту
встановлюють органи місцевого
самоврядування відповідно до цього
Закону.

Частина 4 ст. 40 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
визначає перелік об'єктів, при
спорудженні яких замовники не
залучаються до сплати пайової участі.
На думку відповідача, побудований
позивачем об'єкт не можна віднести до
жодного об'єкту, переліченого в ч. 4 ст. 40
"Про регулювання містобудівної
діяльності".

Крім того, з посиланням на ч. 2 розділу V
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності" відповідач
вважає, що закони та нормативні-правові
акти, прийняті до набрання чинності
цього закону, діють у частині, що йому
не суперечать.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що питання сплати позивачем пайового
внеску повинно вирішуватися саме на
підставі ст. 29 Закону України "Про
особливості приватизації об'єктів
незавершеного будівництва", виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦК України акт
цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує відповідальність
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

Тобто, положення Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
регулюють правовідносини, які виникли
після набрання чинності цим законом.

Частина 4 ст. 40 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
не може застосовуватися при вирішенні
питання сплати позивачем пайового
внеску, оскільки правовідносини щодо
добудови позивачем об'єкту
незавершеного будівництва виникли до
прийняття та набрання чинності Законом
України "Про регулювання містобудівної
діяльності", а тому завершення
позивачем будівництва регулюється
Законом та умовами укладеного
договору.

Єдиною умовою звільнення від сплати
пайового внеску Закон передбачав сам
факт укладення договору
купівлі-продажу об'єкта незавершеного
будівництва.

Колегія суддів відхиляє доводи
відповідача щодо застосування до
спірних правовідносин позивача і
відповідача при вирішенні питання
сплати пайового внеску ч. 2 розділу V
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності".

На момент завершення будівництва
одночасно діяли як ст. 29 Закону, так і
ст. 40 Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності".

Неузгодженість між чинними
нормативно-правовими актами, їхнє
протиріччя з одного й того самого
предмета регулювання, а також
суперечність між двома або більше
формально чинними нормами права,
прийнятими з одного і того ж питання, в
теорії права відомі як колізія норм
права.

У п. 4 листа Міністерства юстиції
України "Щодо практики застосування
норм права у випадку колізії" від 26.12.2008
року № 758-0-2-08-19 зазначено, що при
розбіжності між загальним і
спеціальним нормативно-правовим актом
перевага надається спеціальному, якщо
він не скасований виданим пізніше
загальним актом.

Такої ж правової позиції дотримується
й Верховний Суд України в ухвалі від
04.03.2009 р. у справі № 6-25459св08, зазначивши,
що при колізії спеціальної та
загальної правової норми, які
врегульовують одне й те ж питання, діє
спеціальна правова норма.

Відповідно до п.1 інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
07.04.2008 року № 01-8/211 "Про деякі питання
практики застосування норм Цивільного
та Господарського кодексів України"
при правозастосуванні застосовується
не в цілому закон як
нормативно-правовий акт, а відповідна
правова норма чи її частина, за змістом
якої і визначається чи є ця норма (її
частина) спеціальною чи загальною.

При вирішенні питання сплати пайових
внесків ч. 1 ст. 40 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
є загальною нормою, а ст. 29 Закону
України "Про особливості приватизації
об'єктів незавершеного будівництва" є
спеціальною нормою, що визначає
питання сплати пайових внесків саме
забудовниками, які придбали об'єкт
незавершеного будівництва в процесі
приватизації.

За таких обставин місцевий
господарський суд дійшов до
правомірного висновку, що вирішення
питання сплати позивачем пайового
внеску повинно вирішуватися саме на
підставі ст. 29 Закону України "Про
особливості приватизації об'єктів
незавершеного будівництва", яка
передбачає імперативну заборону
місцевим органам виконавчої влади
вимагати від покупців, з якими укладено
договір купівлі-продажу об'єкта
незавершеного будівництва, виконання
умов, не передбачених цим договором, у
тому числі щодо будь-яких грошових
стягнень або пайової участі в розвитку
соціальної інфраструктури населених
пунктів.

Також є необґрунтованими доводи
відповідача з приводу того, що Порядок
передбачає звільнення від сплати
пайового внеску забудовників, які
здійснили добудову об'єкта
незавершеного будівництва, придбаного
у процесі приватизації, а позивач
здійснив реконструкцію об'єкту
незавершеного будівництва, що не
дозволяє застосувати положення
розділу 1 Порядку.

Так єдиною умовою звільнення
забудовника, який придбав об'єкт
незавершеного будівництва в процесі
приватизації, від сплати пайового
внеску є наявність самого факту
укладення договору купівлі-продажу
незалежно від способу подальшого
завершення будівництва.

Відповідно до п. 1.2 договору, об'єкт було
продано позивачу без збереження його
первісного призначення з правом
перепрофілювання.

Розроблення та погодження позивачем
проектної документації здійснювалася
позивачем у період дії Державних
будівельних норм "Проектування. Склад,
порядок розроблення, погодження та
затвердження проектної документації
для будівництва. ДБН А.2.2-3-2004", що
затверджені наказом Держбуду України
від 20.01.2004 р. № 8 (далі за текстом - "ДБН
А.2.2-3-2004").

У Додатку Б до ДБН А.2.2-3-2004 дано
визначення терміну "реконструкція" та
передбачено, що реконструкція - це
перебудова існуючих об'єктів
виробничого та цивільного призначення,
пов'язана з удосконаленням
виробництва, підвищенням його
техніко-економічного рівня та якості
вироблюваної продукції, поліпшенням
умов експлуатації та проживання,
якості послуг, зміною основних
техніко-економічних показників
(кількість продукції, потужність,
функціональне призначення,
геометричні розміри).

З таких умов, розроблена позивачем
проектна документація відповідає
вимогам ДБН А.2.2-3-2004 та відображає
спосіб добудови об'єкту незавершеного
будівництва.

Отже доводи позивача щодо його права на
звільнення від сплати пайового внеску
при завершенні будівництва об'єкта
незавершеного будівництва та
протиправного невизнання цього права
відповідачем є обґрунтованими.

Враховуючи, право позивача на
звільнення від сплати пайового внеску
при завершенні будівництва об'єкта
незавершеного будівництва, у сторін
відсутні правові підстави для
укладення договору про пайову участь у
створенні соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
міста Києва.

Водночас колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позовної вимоги
про визнання відсутності права у
Департаменту економіки та інвестицій
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) на укладення з
Товариством з обмеженою
відповідальністю договору пайової
участі у створенні соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
міста Києва при реконструкції
незавершеного будівництвом об'єкту
експериментально-виробничого
комбінату під оптово-торговельну базу
з митним складом, супермаркет "Plaza-Pacific"
та швейний цех на вул. Сиваській, 1-А у
Дніпровському районі м. Києва з огляду
на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
листом № 099-18/7284-11 від 14.12.2011 року
відповідач запропонував позивачу
укласти договір пайової участі у
створенні соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
міста Києва. Позивач зазначає, що умови
запропонованого відповідачем договору
пайової участі у створенні соціальної
та інженерно-транспортної
інфраструктури міста Києва не були
погоджені позивачем, договір пайової
участі між позивачем і відповідачем
укладений не був.

Враховуючи відсутність укладеного між
сторонами договору, заявлена позовна
вимога про визнання відсутності права
на укладення договору не відповідає
способу захисту в розумінні ст. 16 ЦК
України, ст. 20 ГК України та позивач
належними та допустимими доказами не
довів порушення його права
відповідачем.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не можуть бути підставою
для скасування рішення.

З огляду на викладені обставини,
місцевий господарський суд дійшов
правильного висновку про задоволення
позову частково, з даним висновком
погоджується і колегія суддів,
оскільки він відповідає обставинам
справи та вимогам законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 103
Господарського процесуального кодексу
України апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право залишити рішення
місцевого господарського суду без
змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що місцевим господарським
судом повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи та надано їм належну
правову оцінку, рішення суду першої
інстанції відповідає законодавству,
матеріалам справи та не вбачає підстав
для задоволення апеляційної скарги і
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту
економіки та інвестицій виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 31.10.2013 року у справі № 910/18561/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/18561/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
В.В. Куксов

Судді
С.А. Гончаров

М.Л. Яковлєв