ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 січня 2014 року Справа № 8/419-07

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Козир Т.П.,суддів:Бакуліної
С.В., Кота О.В., Малетича М.М., Шевчук
С.Р.,розглянувши заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю "Труд-1"

про перегляд Верховним Судом України

постановиВищого господарського суду
України від 14.08.2013у справі№8/419-07за
заявоюДочірнього підприємства
"Інвобуд" Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Інвестор-96"доТовариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестор-96"про
визнання банкрутом,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 18.10.2007 порушено провадження
у справі №8/419-07, введено процедуру
розпорядження майном боржника,
призначено розпорядником майна
арбітражного керуючого Пєхтєрєва Д.В.

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 29.09.2011 у даній справі
введено процедуру санації та
призначено керуючим санацією
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестор-96"
арбітражного керуючого Гайдукова С.П.

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 20.12.2012 у справі
№8/419-07, залишеною без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 04.02.2013,
задоволено заяву керуючого санацією
боржника про визнання права власності
та визнано за Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інвестор-96" право
власності на громадський будинок
(нежитлове приміщення гуртожитку)
загальною площею 2492,3 мІ, розташований
за адресою: м. Суми, вул. Праці, 1, а також
зобов'язано Товариство з обмеженою
відповідальністю "Труд-1" передати
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Інвестор-96" вказаний
громадський будинок за актом
приймання-передачі з оригіналами
технічної, дозвільної, проектної
документації та ключами протягом трьох
днів з моменту набрання даною ухвалою
законної сили.

Постановою Вищого господарського суду
України від 14.08.2013 у даній справі ухвалу
господарського суду Сумської області
від 20.12.2012 та постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
04.02.2013 залишено без змін.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Труд-1" звернулось із
заявою про перегляд Верховним Судом
України постанови Вищого
господарського суду України від 14.08.2013
у справі №8/419-07, у якій заявник просить
скасувати зазначену постанову та
рішення судів попередніх інстанцій,
прийняти нове судове рішення, яким
відмовити в задоволенні заяви
керуючого санацією Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інвестор-96" про визнання права
власності та зобов'язання передати
майно.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 13.07.2011
у справі №5020-9/257-13/061-5/586-9/077-4/268, від
07.08.2013 у справі №13/5005/11419/2012, від 20.06.2013 у
справі №5016/2913/2012(8/114), від 25.07.2012 у справі
№5011-56/605-2012, від 20.11.2012 у справі №5009/183/12
та постанову Судової палати у
цивільних справах та Судової палати у
господарських справах Верховного Суду
України від 07.11.2012, мотивовано
неоднаковим застосуванням судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, внаслідок
чого ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України,
враховуючи таке.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: 1) неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах;
2)встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень матиме місце в разі, коли суд
касаційної інстанції у розгляді двох
чи більше справ за подібних предмета і
підстав позову, змісту позовних вимог
та встановлених судом фактичних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.
При вирішенні питання допуску справи
до провадження Верховного Суду України
враховується сукупність всіх наявних
складових ознак неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Як вбачається зі змісту постанови від
14.08.2013 у справі №8/419-07, про перегляд якої
подано заяву, суд касаційної інстанції
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо задоволення
заяви керуючого санацією боржника про
визнання права власності на
громадський будинок за боржником з
огляду на встановлені попередніми
судовими інстанціями обставини справи,
проте, що мирова угода, на підставі якої
відбулась передача спірної
нерухомості у власність товариства
(ухвалу про затвердження якої
скасовано постановою суду апеляційної
інстанції у іншій господарській
справі), була всупереч вимог частини
тринадцятої статті 13 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі - Закон про банкрутство) укладена
від імені товариства представником без
погодження з розпорядником майна
товариства, що свідчить про
відсутність волі власника майна на
його відчуження, а тому суди правомірно
застосували до спірних правовідносин
положення частини першої статті 388 ЦК
України.

Водночас, в постанові Вищого
господарського суду України від 13.07.2011
у справі №5020-9/257-13/061-5/586-9/077-4/268, на яку
посилається заявник, суд касаційної
інстанції погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо припинення
провадження на підставі пункту 1-1
частини першої статті 80 ГПК України по
розгляду заяви керуючого санацією
боржника про визнання недійсними
наказів Державного департаменту
рибного господарства та повернення
отриманого за недійсною угодою майна в
межах справи про банкрутство. Такого
висновку суди попередніх інстанцій
дійшли враховуючи, що ні боржником, ні
будь-якою іншою особою стосовно
переданого за спірними наказами майна
не було укладено цивільно-правової
угоди у розумінні положень статті 41 ЦК
УРСР (положення якого діяли на момент
видання спірних наказів), що свідчить
про відсутність предмету спору за
заявою керуючого санацією; спірні
накази були видані Державним
департаментом рибного господарства
України та є результатом дії вказаного
департаменту України, а не боржника, у
зв'язку з чим керуючим санацією обрано
невірний спосіб захисту порушеного
права.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права в
подібних правовідносинах, а свідчать
лише про наявність у згаданих справах
різних обставин справи, залежно від
яких суд касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків та
застосував відповідні норми
матеріального права.

Не можуть бути доказом неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права постанови Вищого
господарського суду України від 07.08.2013
у справі №13/5005/11419/2012, від 20.06.2013 у справі
№5016/2913/2012(8/114), від 25.07.2012 у справі
№5011-56/605-2012, від 20.11.2012 у справі №5009/183/12,
на які посилається заявник, оскільки у
зазначених справах та справі №8/419-07,
про перегляд постанови в якій просить
заявник, предмети позовних вимог є
різними. Так, у справі №8/419-07 подано
заяву керуючого санацією боржника про
визнання права власності на
нерухомість в межах справи про
банкрутство. Водночас, у справі
№13/5005/11419/2012 заявлено позов про
визнання недійсним договору поруки, у
справі №5016/2913/2012(8/114) предметом позову є
визнання недійсним договору застави, у
справі №5011-56/605-2012 - визнання недійсним
з моменту укладення контракту
купівлі-продажу, а у справі №5009/183/12 -
визнання частково недійсним рішення
міської ради.

Крім того, до кола судових рішень, на
які може бути здійснене посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої статті 11116 ГПК
України, належать виключно рішення
суду касаційної інстанції, ухвалені в
порядку розгляду касаційної скарги на
рішення судів попередніх інстанцій, а
тому на постанову Верховного Суду
України від 07.11.2012 не може бути
здійснене посилання, оскільки останню
прийнято згідно з Главою 3 ЦПК України,
якою встановлено порядок перегляду
судових рішень Верховним Судом України
після їх перегляду в касаційному
порядку.

За таких обставин відсутні передбачені
статтею 11116 ГПК України підстави для
допуску справи №8/419-07 до провадження
Верховного Суду України.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 86, 11116, 11121 ГПК України, Вищий
господарський суд України

У Х В А Л И В :

Відмовити Товариству з обмеженою
відповідальністю "Труд-1" у допуску
справи №8/419-07 до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий суддяТ.Козир Судді:
С.Бакуліна О.Кот М.Малетич
С.Шевчук