ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2014 р.Справа № 922/4869/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання
Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Барвінківський
комбінат хлібопродуктів", м. Барвінкове
до Приватного акціонерного
товариства "Хлібозавод "Салтівський" м.
Харків про стягнення 101609,00 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Власов М.О., за довіреністю №
16 від 10.01.2014 року;

відповідача - не з"явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Барвінківський
комбінат хлібопродуктів" звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до
Приватного акціонерного товариства
"Хлібокомбінат "Салтівський" про
стягнення 96406,00 грн. основної
заборгованості, 4403,00 грн. пені та 800,30
грн. 3% річних. Судові витрати позивач
просить суд покласти на відповідача.
Свої позовні вимоги обґрунтовує
неналежним виконанням відповідачем
зобов"язань за договором купівлі -
продажу № 1-02/04 від 02.02.2012 року в частині
оплати товару.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 26 листопада 2013
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 23 грудня 2013
року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 17.12.2013 року від
представника позивача надійшли
пояснення по справі (вх. № 47474) разом із
документами.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 20.12.2013 року від
представника відповідача надійшло
клопотання (вх. № 47967) про відкладення
розгляду справи, у зв"язку з
неможливістю представника відповідача
бути присутнім у даному судовому
засіданні.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 23.12.2013 року
клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи
задоволено; розгляд справи відкладено
на 13.01.2014 року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 11.01.2014 року від
представника відповідача надійшли
заперечення на позовну заяву (вх. № 630),
в яких відповідач позов визнає
частково. Відповідач не погоджується з
позовними вимогами в частині стягнення
пені, оскільки розмір збитків
перевищує розмір нарахованої
позивачем неустойки, а тому остання
"поглинається" в повному обсязі.
Враховуючи викладене, відповідач
просить суд відмовити в задоволенні
позову в частині стягнення пені в сумі
4403,60 грн.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 13.01.2014 року від
представника позивача надійшов
уточнюючий розрахунок (вх. № 693) щодо
нарахування штрафних санкцій, а саме
пені та 3% річних за неналежне виконання
відповідачем зобов"язань за договором.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 13.01.2014 року
розгляд справи було відкладено на
20.01.2014 року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 20.01.2014 року від
представника позивача надійшла заява
(вх. № 1746), в якій позивач відмовляється
від 3% річних в сумі 800,30 грн. та пені в
сумі 4403,60 грн. Крім того, позивач не
підтримує уточнюючий розрахунок пені
та 3% річних, поданий до суду 13.01.2014 року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 20.01.2014 року від
представника відповідача надійшли
заперечення на позовну заяву (вх. № 1507),
в яких відповідач просить суд
відмовити в задоволенні позову в
частині стягнення з відповідача пені у
розмірі 4403,6 грн. та 3% річних в сумі 800,30
грн.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 20.01.2014 року
представник відповідача супровідним
листом (вх. № 1633) надав платіжні
доручення щодо часткового
перерахування коштів позивачу.

Представник позивача в судовому
засіданні 20.01.2014 року позовні вимоги
підтримує з урахуванням заяви про
часткову відмову від позовних вимог,
просить суд стягнути з відповідача
основну заборгованість в сумі 96406,00 грн.

Представник відповідача у судове
засідання 20.01.2014 року не з'явився, про
причини не явки суд не повідомив.

Присутній в судовому засіданні 20 січня
2014 року представник позивача підтримав
позовні вимоги в частині стягнення
основного боргу в сумі 96406,00 грн. та
вважає за можливе розглянути справу по
суті в даному судовому засіданні без
участі представника відповідача,
пояснив, що ним надані всі документи,
які необхідні для розгляду справи по
суті.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини 1950 року,
ратифікованою Верховною Радою України
( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР
), кожній особі гарантовано право на
справедливий і відкритий розгляд при
визначенні її громадських прав і
обов'язків впродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 13 січня 2014 року
сторони попереджені про розгляд справи
за наявними в ній матеріалами у разі
неявки представників сторін у судове
засідання та ненадання витребуваних
судом документів. Враховуючи це,
враховуючи також достатність часу,
наданого сторонам для підготовки до
судового засідання та підготовки
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п.4
ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та
ст. 33 ГПК України, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
йому повноважень сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у справі
матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив
наступне.

02.04.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Барвінківський
комбінат хлібопродуктів» (позивач) та
Приватним акціонерним товариством
«Хлібзавод «Салтівський» (відповідач)
було укладено договір купівлі - продажу
№ 1-02/04, у відповідності до умов якого
позивач зобов»язується передати у
власність відповідача, а відповідач
зобов»язується прийняти і оплатити
товар, на умовах, передбачених цим
договором.

Відповідно до п. 1.2.4 вартість товару
згідно цього договору складає вартість
усіх накладних.

Відповідно до п. 2.1 оплата за цим
договором проводиться у формі 100%
оплати шляхом перерахування
відповідачем коштів на поточний
рахунок позивача на підставі
факсимільної копії рахунку позивача на
протязі 10 календарних днів з моменту
поставки товару.

Відповідно до п. 7.1 договору він діє з
моменту підписання і до 31.12.2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач виконував свої зобов"язання за
вищезазначеним договором і після
закінчення строку його дії, що
підтверджується наступним.

Позивачем було виставлено відповідачу
рахунки на оплату товару, що
підтверджується рахунком № 24-05 від
15.05.2013 року та рахунком № 24-08 від 02.08.2013
року на суму 66066,00 грн.

На підставі вищезазначених рахунків,
позивачем було поставлено товар на
загальну суму 159091,00 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ 24-05 від 15.05.2013 року на суму 93025,00 грн. та
видатковою накладною № 24-08 від 02.08.2013
року на суму 66066,00 грн.

З боку відповідача товар був отриманий
уповноваженими особами на підставі
довіреностей: дов. № А-0 від 06.05.2013
року та дов. № 5 від 02.08.2013 року.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Отже, якщо інше не встановлено
укладеним сторонами договором або
актом цивільного законодавства,
перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується ( постанова Вищого
господарського суду України від 28.02.2012 N
5002-8/481-2011).

Суд вважає, що між сторонами мають
місце правовідносини, що склалися на
підставі укладеного у спрощений спосіб
договору купівлі - продажу, за яким
сторони не визначали строк здійснення
відповідачем оплати за отриманий
товар.

У зв'язку з чим, покупець (відповідач у
даному випадку) був зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття.
Тобто, накладні, за якими відповідач
отримав товар, є самостійними
підставами виникнення обов'язку у
відповідача здійснити розрахунки за
отриманий товар.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідач свої зобов'язання
належним чином не виконав, а саме не
провів повної оплати поставленого
позивачем товару, а здійснив лише
часткову оплату, у зв'язку із чим у
відповідача утворився борг перед
позивачем в сумі 96406,00 грн. (основна
заборгованість).

Також з матеріалів справи
вбачається, що позивачем 06.08.2013 року
було направлено на адресу відповідача
претензію (а.с.20) за вих. № 1-07/06, з
проханням перерахувати суму основного
боргу, трьох процентів річних та пені.

Відповідач вищезазначену претензію
отримав, що підтверджується копією
поштового повідомлення про вручення
поштового відправлення.

Крім того, заборгованість
відповідача перед позивачем
підтверджується актом звірки взаємних
розрахунків (а.с.22), який підписаний
обома сторонами та скріплений
печатками.

Відповідач відповіді на
претензію не надав борг не сплатив
внаслідок чого у нього виникла
заборгованість перед позивачем в сумі
96406,00 грн., що і стало підставою
останньому для звернення до суду з
відповідним позовом.

Заперечення відповідача ґрунтуються
на тому, що сторони при укладенні
договору не визначили такої міри
відповідальності, як 3% річних, та
зазначає, що неможливо визначити дату
початку нарахування пені, оскільки
виконання відповідачем його грошового
обов"язання зі сплати за поставлений
товар здійснювалося частинами.
Враховуючи викладене, відповідач
просить суд відмовити позивачу в
задоволенні позову в частині стягнення
пені та 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить із
наступного.

Згідно зі ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов`язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526
ЦК України та ст. 193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватись
сторонами у встановлених договором або
законом порядку і строках, приймаючи до
уваги викладені обставини; доведеність
з боку позивача факту відвантаження
товару згідно вищеперелічених
накладних та визнання відповідачем
заборгованості за даними накладними,
суд визнає вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 96406,00 грн.
обґрунтованими, правомірними, доведені
матеріалами справи, не спростованими
відповідачем та такими, що підлягають
задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення
пені в сумі 4403,60 грн. та 3% річних в сумі
800,30 грн. то суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем 20.01.2014 року було подано заяву
про відмову від позову в частині
стягнення пені та 3% річних.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, позивач
вправі, до прийняття рішення по справі,
змінити підставу або предмет позову,
збільшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову або зменшити
позовні вимоги.

Згідно ст. 78 Господарського
процесуального кодексу України,
відмова позивача від позову, визнання
позову відповідачем і умови мирової
угоди сторін викладаються в
адресованих господарському суду
письмових заявах, що долучаються до
справи. Ці заяви підписуються
відповідно позивачем, відповідачем чи
обома сторонами. До прийняття відмови
позивача від позову або до
затвердження мирової угоди сторін
господарський суд роз'яснює сторонам
наслідки відповідних процесуальних
дій, перевіряє, чи є повноваження на
вчинення цих дій у представників
сторін.

Відповідно до п.4.6. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у випадках відмови
позивача від позову (пункт 4 частини
першої статті 80 ГПК) господарському
суду слід керуватись частиною шостою
статті 22 ГПК, тобто перевіряти, чи не
суперечить ця відмова законодавству та
чи не порушує вона інтереси інших осіб.

Розглянувши вищевказану заяву
позивача про часткову відмову від
заявлених позовних вимог, судом
встановлено, що її підписано Власовим
М.О., що діє на підставі довіреності № 16
від 10.01.2014 року, яка видана Директором
ТОВ "Барвінківський КХП" Могильним О.О.

Перевіривши повноваження представника
позивача на вчинення відповідної
процесуальної дії щодо відмови від
позову, враховуючи, що відмова від
позову є одностороннім волевиявленням,
не порушує права і охоронювані законом
інтереси відповідача та оскільки,
згідно ст. 22 ГПК України позивач вправі
відмовитись від позову, тому суд
приймає клопотання позивача як таке, що
не суперечить інтересам сторін та
діючому законодавству України.

Відповідно до ч. 4 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято господарським судом.

Суд, звертає увагу позивача на те, що
наслідком відмови позивача від позову
є припинення провадження у справі та
недопустимість повторного звернення
до господарського суду із спору між
тими ж сторонами, про той же предмет із
тих же підстав.

Враховуючи вищевикладені обставини,
всебічно та повно дослідивши надані
учасниками судового процесу докази,
суд прийшов до висновку, що клопотання
позивача про відмову від позову щодо
стягнення пені в сумі 4403,60 грн. та 3%
річних в сумі 800,30 грн. не порушує права
і охоронювані законом інтереси
відповідача, відсутність у матеріалах
справи даних про можливість порушення
відмовою від позову чиїх не-будь ще
прав та інтересів, суд приходить до
висновку про те, що відмова від позову
не суперечить чинному законодавству і
тому підлягає прийняттю судом, а
провадження у справі в цій частині
підлягає припиненню на підставі п. 4 ч.1
ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судові витрати по даній справі
покладаються на сторони пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України;
ст.ст. 11, 526, 712 Цивільного кодексу
України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського
кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49,
65, ч. 4 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Хлібзавод «Салтівський»
(61153, м. Харків, вул. Гвардійців
Широнінців, 1, п/р 173 в ПАТ «Злато
банк», МФО 38612, Код ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Барвінківський
комбінат хлібопродуктів» (64703,
Харківська область, м. Барвінкове, вул.
Київська, 1-А, п/р 2895 в філії АТ
"Укрексімбанк" м. Донецьк, МФО 334817, Код
) 96406,00 грн. суму основної
заборгованості та 1928,12 грн. витрат зі
сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині
стягнення 4403,60 грн. пені та 800,30 грн. 3%
річних провадження у справі припинити
на підставі ч. 1 п.4 ст. 80 ГПК України.

Повне рішення складено 23.01.2014 р.

Суддя Добреля Н.С.

922/4869/13