ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2014 Справа №
901/3881/13За позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЕФОС
РІТЕЙЛ»

до Фізичної особи-підприємця Богаченко
Валентини Олександрівни

про визнання договору недійсним.

Суддя С.І. Чонгова

Представники:

Від позивача Лєбєдєва Н.М., довіреність
№ б/н від 11.10.2013, представник;

Від відповідача Зленко Р.В.,
довіреність № б/н від 02.12.2013,
представник;.

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю «ЕФОС
РІТЕЙЛ» звернувся до Господарського
суду Автономної Республіки Крим із
позовною заявою до Фізичної
особи-підприємця Богаченко Валентини
Олександрівни, в якій просить визнати
недійсним договір про надання послуг №
8 від 07.09.2012, укладений між Товариством з
обмеженою відповідальністю «ЕФОС
РІТЕЙЛ» та Фізичною особою-підприємцем
Богаченко Валентиною Олександрівною
та застосувати насідки недійсності
правочину шляхом стягнення з
відповідача 267520,00 грн. на користь
позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на відсутність при
укладені договору спрямованості на
реальне настання правових наслідків.

Ухвалою Господарського суду
Автономної Республіки Крим від 22.11.2013
позовну заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕФОС РІТЕЙЛ»
прийнято до провадження та порушено
провадження у справі суддею
Господарського суду Автономної
Республіки Крим Н.С. Пєтуховою.

10 грудня 2013 року відповідачем до
матеріалів справи надано відзив на
позовну заяву за вих. № б/н від б/д, у
якому відповідач проти позову
заперечує та просить відмовити
позивачу у задоволені позову (а. с. 59).

Розпорядженням заступника голови
Господарського суду Автономної
Республіки Крим С.А. Чумаченко № 25 від
10.01.2014 справа № 901/3881/13, у зв'язку із
перебуванням у відпустці судді
Господарського суду Автономної
Республіки Крим Н.С. Пєтухової,
передана до провадження судді
Господарського суду Автономної
Республіки Крим С.І. Чонговій.

Ухвалою Господарського суду
Автономної Республіки Крим від 11.01.2014
справу № 901/3881/13 прийнято до
провадження суддею Господарського
суду Автономної Республіки Крим С.І.
Чонговою та справу призначено до
розгляду.

Представник позивача у засіданні суду
вимоги позову підтримав, надав
пояснення по справі за вих. № б/н від
27.01.2014.

Представник відповідача у засіданні
суд проти позовних вимог заперечував.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення та заперечення
представників позивача та відповідача,
суд, -

ВСТАНОВИВ:

07 вересня 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «ЕФОС
РІТЕЙЛ» та фізичною особою-підприємцем
Богаченко Валентиною Олександрівною
був укладений договір про надання
послуг № 8.

Відповідно до умов укладеного договору
Виконавець (відповідач) зобов'язується
за завданням Замовника (позивача)
протягом визначеного в договорі строку
надавати за плату наступні послуги: на
базі Oracle Retail спостереження та прийом,
реєстрація звернень користувачів
системи управління роздрібної
торгівлі «ТОВ «Армикс», а Замовник
зобов'язується оплачувати надані
послуги.

Пунктом 6.1. договору обумовлено, що
договір вважається укладеним та
набирає сили з моменту його підписання
сторонами та скріплення печатками.
Строк дії договору починає свій
перебіг у момент, визначений пунктом 6.1.
договору та закінчується 06 вересня 2013
року (пункт 6.1. договору).

Договір підписаний сторонами, - з боку
Замовника (позивача) - директором О.О.
Блашко, підпис директора засвідчений
печаткою підприємства.

Позивач вважає спірний договір
недійсним, оскільки правочин не
спрямований на реальне настання
правових наслідків, у договорі
відсутні істотні умови, а саме - ціна
договору, в актах виконаних робіт
означено тільки вид послуг,
обумовлений предметом договору та
Виконавцем (відповідачем) не надано
підтверджень реального виконання
договору.

Відповідач зазначає, що виконання
робіт підтверджено актами та виконання
чи невиконання робіт не є підставою для
визнання договору недійсним.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (частина 1
статті 626 Цивільного кодексу України).

Стаття 627 Цивільного кодексу
передбачає, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. У
договорах за участю фізичної особи -
споживача враховуються вимоги
законодавства про захист прав
споживачів.

Згідно частині 1 статті 628 Цивільного
кодексу України зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, як
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода, що
визначено частинами 1, 2 статті 180
Господарського кодексу України.

Частина 5 статті 180 Господарського
кодексу України встановлює, що ціна у
господарському договорі визначається
в порядку, встановленому цим Кодексом,
іншими законами, актами Кабінету
Міністрів України. За згодою сторін у
господарському договорі може бути
передбачено доплати до встановленої
ціни за продукцію (роботи, послуги)
вищої якості або виконання робіт у
скорочені строки порівняно з
нормативними

Пунктом 3.1. договору сторони
передбачили, що за надання
передбачених договором послуг
Замовник виплачує Виконавцю
винагороду протягом 30 днів з дня
підписання акту приймання-передачі
наданих послуг. А також авансом але не
більше подвійного розміру суми в
підписаному акті виконаних робіт за
попередній місяць

Тобто, виходячи з тексту зазначеного
пункту, сума договору складається з
сум, що визначаються в актах виконаних
робіт. Таке не суперечить діючому
законодавству і є волею сторін. Крім
того, згідно додатку № 1 від 01 вересня
2012 року до договору сторони встановили,
що вартість однієї години надання
послуг за договором складає 110 гривень
за одну годину надання послуг; вартість
однієї години надання послуг є
незмінною до закінчення договору № 8
від 07 вересня 2012 року; кількість
відпрацьованих годин у звітному місяці
узгоджується сторонами з урахуванням
фактичних обсягів надання послуг, про
що сторони щомісячно підписують
відповідний звіт про фактично
відпрацьовані години; звіт про
фактично відпрацьовані години є
підставою для щомісячного розрахунку
вартості послуг, відображених в актах
виконаних робіт.

Отже, суд не може погодитися з позицією
позивача, щодо не визначення сторонами
у спірному договорі ціни.

Відповідно статті 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Частина 1 статті 215 Цивільного кодексу
України встановлює, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЕФОС РІТЕЙЛ» є
юридичною особою, що підтверджено
випискою з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АГ № 622799 (а. с. 40).

Юридична особа набуває цивільних прав
та обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону, що
встановлено частиною 1 статті 92
Цивільного кодексу України.

Спірний договір з боку позивача
підписаний особою, що на час його
підписання займала посаду директора,
що не заперечується позивачем.

Пунктом 11.11. Статуту підприємства
позивача зазначено, що в межах своєї
компетенції директор укладає
цивільно-правові угоди, підписує
рахунки, банківські документи, заяви,
офіційні листи, декларації, звіти та
інші документи, пов'язані з діяльністю
товариства, видає накази та
розпорядження, а також здійснює інші
фактичні та юридичні дії.

Як визначає стаття 33 Господарського
процесуального кодексу України - кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, що передбачено статтею 34
Господарського процесуального кодексу
України.

Позивач не надав доказів відсутності
спрямованості спірного договору на
реальне настання правових наслідків.

Виконання робіт оформлене актами, які з
боку позивача підписані директором та
засвідчені печаткою підприємства (а. с.
14-23), звітами виконавця про фактично
відпрацьовані години на підставі
завдання на надання послуг по договору
№ 8 від 07.09.2012 (а. с. 87).

Позивачем також не надано доказів та не
обґрунтовано у чому саме полягає
суперечність нормам цивільного
законодавства та моральним засадам
суспільства спірного договору.

Суд погоджується з позицією
відповідача, що невиконання чи
неналежне виконання обов'язків сторони
за договором не є підставою для
визнання такого договору недійсним.

Суд не може прийняти у якості доказу
посилання позивача на рішення
Господарського суду Автономної
Республіки Крим у справі № 901/3882/13,
оскільки вказане рішення не є
допустимим доказом позиції позивача у
даній справі та не пов'язане з
розглядом цієї справи.

Суд не приймає до уваги посилання
позивача щодо усунення відповідно до
протоколу зборів від 27.11.2013 з посади
директора, яким був підписаний спірний
договір, за його фінансові порушення.

Частина 4 статті 92 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо члени органу
юридичної особи та інші особи, які
відповідно до закону чи установчих
документів виступають від імені
юридичної особи, порушують свої
обов'язки щодо представництва, вони
несуть солідарну відповідальність за
збитки, завдані ними юридичній особі

Тобто, порушення уповноваженою особою
інтересів підприємства не є підставою
для визнання договору недійсним.

Відповідно приписів статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати при частковому
задоволенні позову покладаються на
позивача.

В судовому засіданні 27.01.2014 були
оголошені вступна та резолютивна
частини рішення згідно статті 85
Господарського процесуального кодексу
України. Повне рішення складено 31.01.2014.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
49, 82, 83, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити.

Суддя С.І. Чонгова