номер провадження справи 3/1/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2014
Справа № 908/12/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма "Славутич"
(72252, Запорізька область, Веселівський
район, с. Білоріцьке, пров. Молодіжний,
1А, ідентифікаційний код 30896126)

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Пологівський
олійноекстракційний завод" (70600,
Запорізька область, Пологівський
район, м. Пологи, вул. Ломоносова, 36,
ідентифікаційний код 00384147)

про визнання договору поставки
недійсним

Суддя Соловйов В.М.

при секретарі Осоцькому Д.І.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Хижня Л.Є., довіреність
№ 236/01.23 від 20.01.2014р.

.

ТОВ "Агрофірма "Славутич" звернулось до
господарського суду Запорізької
області з позовною заявою до ПуАТ
"Пологівський олійноекстракційний
завод" про визнання недійсним договору
поставки соняшника від 17.04.2012р. № 827/2.

Відповідно до протоколу розподілу
справ між суддями від 08.01.2014р.
автоматизованою системою
документообігу суду позовну заяву
передано на розгляд судді Соловйову
В.М.

Позовні вимоги мотивовані обставинами,
викладеними у позовній заяві, та
обґрунтовані ст.3, 4, 11, 203, 204, 215, 229, 236, 509,
654, 712 ЦК України, ст. 6, 189, ГК України.

Ухвалою від 09.01.2014р. позовна заява
прийнята до розгляду, порушено
провадження у справі № 908/12/14, справу до
розгляду в засіданні суду призначено
на 22.01.2014р. о 12 год. 00 хв.

Ухвалою від 22.01.2014р. розгляд справи
відкладений на 04.02.2014р. о 12 год. 00 хв.

В судовому засіданні 04.02.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення. Повідомлено, що повне рішення
буде складено 10.02.2014р.

Під час розгляду справи представник
відповідача вимогу про здійснення
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не заявляв.

Представник позивача в судові
засідання жодного разу не з'явився.

Приймаючи рішення за відсутності
позивача господарський суд бере до
уваги те, що позивач повідомлений
належним чином про час і місце розгляду
справи судом, про що свідчить розписка
про вручення 09.01.2014р. копії ухвали
господарського суду Запорізької
області від 09.01.2014р. про порушення
провадження у справі № 908/12/14.

22.01.2014р. від позивача на адресу суду
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи у зв'язку зі
звільненням юриста та відсутністю
фахівця в галузі права.

Дане клопотання було задоволено судом
та розгляд справи відкладено.

Копія ухвали суду від 22.01.2014р. про
відкладення розгляду справи на 04.02.2014р.
о 12 год. 00 хв., направлена 23.01.2014р. на
адресу позивача, яка міститься в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
станом на 04.02.2014р., до канцелярії суду не
поверталась.

Отже позивач був належним чином
повідомлений про час і місце
проведення розгляду справи в засіданні
господарського суду 04.02.2014р.

Інших клопотань про відкладення
розгляду справи від позивача на адресу
суду не надходило.

Питання про визнання явки представника
позивача у засідання господарського
суду обов'язковою, відповідно до п.7 ч.1
ст.65 ГПК України, судом не вирішувалось.

Як зазначено в підпункті 3.9.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції", у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Надані сторонами матеріали свідчать
про те, що неявка позивача не
перешкоджає вирішенню спору, отже
справу розглянуто відповідно до ст. 75
ГПК України за наявними в ній
матеріалами.

В позовній заяві від 26.12.2013р. (а.с.3-5)
позивач просить суд визнати недійсним
договір поставки соняшника від 17.04.2012р.
№ 827/2, укладений між ним та ПуАТ
"Пологівський олійноекстракційний
завод".

В обґрунтування позовних вимог в
позові зазначає, що даний договір не
відповідає вимогам діючого
законодавства України, протирічить
вимогам ч.1, 5 ст. 203 ЦК України, а тому не
є належною підставою для набуття
сторонами взаємних прав та обов'язків
згідно ст. 11, 509 ЦК України і повинен
бути визнаний недійсним.

Відповідно до п. 1.1 договору, предметом
договору є постачання постачальником
певної кількості зерна за яку покупець
має сплатити постачальнику його
вартість. Отже, виходячи з
вищезазначеного, вартість зерна є
істотною умовою договору.

Проте, в оскарженому договорі фактично
не визначено ціну, за якою має
проводитись оплата.

Пунктом 2.1 Договору визначено ціну 1
тони зерна в заліковій вазі на рівні
2 500, 00 грн., в тому числі ПДВ.

При цьому в п. 3.8 Договору сторони
домовились, що зменшення ціни однієї
тони зерна оформлюється актом про
зменшення ціни, який зобов'язаний
підписати постачальник, адже, якщо акт
про зменшення ціни підписаний не буде,
договором передбачене право покупця
розірвати договір в односторонньому
порядку. Така постановка питання є
кабальною умовою, оскільки
постачальник фактично позбавлений
можливості отримати за поставлений
товар ціну, передбачену договором, в
будь-якому випадку, якщо покупець
захоче знизити ціну, постачальник
мусить погодитись із цим. Як результат,
постачальник не отримує того, на що
розраховував укладаючи договір
поставки. Фактично, укладаючи договір
позивач діяв під впливом помилки
відповідно до ст. 229 ЦК України,
помилково вважаючи, що ціну продукції
визначено договором, тобто
помиляючись, щодо прав та обов'язків
сторін.

На думку позивача такі вимоги договору
суперечать вимогам законодавства та
договір підлягає визнанню недійсним.

Представник відповідача в судовому
засіданні 04.02.2014р. заперечив проти
позовних вимог з підстав, зазначених у
відзиві на позовну заяву від 20.01.2014р. №
104/04.

Зокрема зазначив, що умови
оспорюваного позивачем договору
неодноразово змінювались шляхом
укладання між сторонами додаткових
угод до Договору. При цьому було
змінено й умови щодо встановлення ціни
Договору.

Так у договорі (редакція, що діяла з
17.04.2012р. по 20.09.2012р.) за домовленістю
сторін була встановлена фіксована ціна
однієї тонни поставленого соняшника,
якісні показники якого
відповідатимуть умовам пункту 3.1
Договору, а також встановлений порядок
визначення ціни однієї тонни
поставленого соняшнику, якісні
показники якого не відповідатимуть
умовам пункту 3.1 Договору.

20.09.2012р. сторони уклали додаткову угоду
до Договору, якою договір викладено у
новій редакції.

Необхідність викладення Договору у
новій редакції була зумовлена, перш за
все, неможливістю позивача виконати
свої зобов'язання з поставки соняшника
у 2012р. та повернути відповідачу грошові
кошти, отримані позивачем у якості
попередньої оплати за Договором. Умови
ж щодо встановлення ціни однієї тонни
соняшнику були змінені у зв'язку із
неможливістю на день укладення цієї
додаткової угоди визначити або
спрогнозувати ринкову ціну на соняшник
врожаю 2013р. У зв'язку із чим позивач та
відповідач домовились встановлювати
ціну на соняшник безпосередньо перед
його поставкою відповідачу.

Вказані зміни до договору були
прийняті позивачем, про що свідчить
укладання та виконання ним додаткових
угод до Договору на поставку окремих
партій соняшнику від 20.09.2012р., від
01.10.2012р. та від 21.08.2013р.

Відтак договором у редакції, що діяла
після 20.09.2012р., за домовленістю сторін
був встановлений порядок визначення
ціни однієї тонни поставленого
соняшнику.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши представника відповідача,
суд

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ "Агрофірма "Славутич"
(Постачальник) та ПуАТ "Пологівський
олійноекстракційний завод" (Покупець)
укладений договір поставки соняшника
від 17.04.2012р. № 827/2 за умовами якого
Постачальник зобов'язується поставити
в обумовлений Договором строк соняшник
врожаю 2012 року в заліковій вазі у
кількості 470, 000 тонн (+/- 5,0 відсотків)
від цієї кількості за вибором Покупця,
надалі за текстом "Зерно", а Покупець
зобов'язується прийняти зерно та
сплатити Постачальнику його вартість
(п.1.1 Договору).

Як зазначено в п. 2.1 Договору, сторони
домовились, що ціна однієї тонни Зерна
в заліковій вазі (ціна Договору)
складає 2 500, 00 грн., в тому числі ПДВ 416, 67
грн.

Відповідно до п. 2.2. Договору, сторони
домовилися, що загальна вартість Зерна
в заліковій вазі розраховується шляхом
множення фактично поставленої
кількості Зерна, вказаної в Акті
приймання - передачі Зерна, на ціну
однієї тонни Зерна, вказану в
п.2.1 Договору або визначену в
передбаченому п. 3.8 Договору порядку.

В пункті 2.3 Договору сторони визначили,
що вказана у п. 2.1 Договору ціна однієї
тонни Зерна (ціна Договору) може бути
змінена лише за взаємною згодою Сторін,
окрім випадків, визначених у Договорі.

Пунктом 3.1 Договору сторони встановили:
якість Зерна, що передається
(поставляється) Постачальником Покупцю
за цим Договором, повинна відповідати
вимогам ДСТУ 4694:2006 "соняшник. Олійна
сировина. Технічні умови",
затвердженого наказом
Держспоживстандарту України від
07.11.2006р. № 319, а також за такими
базисними показниками (базисними
нормами):

- вологість зерна не більше - 7,0 %;

- сміттєва домішка в Зерні не
більше 1,0 %;

- олійна домішка в Зерні не більше
7,0 %;

- кислотне число олії в Зерні
не більше 3,5 мг КОН;

- масова частка олії в Зерні в
перерахунку на суху речовину не менше
46, 0 %;

- зараженість Зерна шкідниками не
допускається.

Згідно п. 3.5 Договору, у випадку
поставки Постачальником Зерна в
окремому транспортному засобі
(залізничному вагоні та/або автомобілі
з причепом (напівпричепом) або без
нього), якісні показники якого
перевищують за вологістю 8,0 %, за
сміттєвою домішкою 3,0 %, за олійною
домішкою 7,0 %, а за кислотним числом олії
в Зерні 3,5 мг КОН, ціна однієї тонни
зерна, вказана в п. 2.1 цього договору,
зменшується відповідно:

- за кожен відсоток перевищення
вологості Зерна на 19, 26 грн., в тому
числі ПДВ у розмірі 3, 21 грн.;

- за кожен відсоток перевищення
сміттєвої домішки в зерні на 14,16 грн., в
тому числі ПДВ у розмірі 2, 36 грн.;

- за кожен відсоток
перевищення олійної домішки в зерні на
7, 45 грн., в тому числі ПДВ у розмірі 1, 24
грн.;

- за кожну одиницю перевищення
показника кислотного числа олії в
зерні на 7, 40 грн., в тому числі ПДВ у
розмірі 1, 23 грн.

Сторони домовились, що зменшення ціни
однієї тонни зерна (п. 3.5 Договору)
оформлюється Актом зниження ціни, що
підписується уповноваженими
представниками Сторін та скріплюється
їх печатками. Вказаний Акт зниження
ціни складається один раз, на все Зерно,
поставлене Постачальником або, за
вибором Покупця, на окремі його частини
(партії). У цьому акті зниження ціни
вказується зниження ціни однієї тонни
Зерна по кожному окремому
транспортному засобі (залізничному
вагоні та/або автомобілі та причепі
(напівпричепі) або без нього). Акт
зниження ціни однієї тонни Зерна є
підставою для проведення розрахунків
між сторонами. У випадку відмови
Постачальника від підписання Акту
зниження ціни, або не підписання його
протягом 3 календарних днів після його
отримання Покупець має право в
односторонньому порядку розірвати
Договір. При цьому, Покупець
зобов'язаний оплатити поставлене йому
Постачальником Зерно або окрему його
частину (партію) по ціні, визначеній на
підставі п. 3.5 цього Договору (п. 3.8
Договору).

Поставка зерна здійснюється
постачальником на умовах DAP (елеватор
публічного акціонерного товариства
"Пологівський олійноекстракційний
завод" - вул. Ломоносова, 36, м. Пологи,
Запорізька область, Україна), згідно з
Інкотермс 2010. Правила ІСС з
використанням термінів для
внутрішньої та міжнародної торгівлі,
за винятком застережень, прямо
передбачених у Договорі (п. 4.1 Договору).

Додатковою угодою від 20.09.2012р. до
договору поставки соняшника № 827/2 від
17.04.2012р. сторони домовились викласти
договір поставки соняшника № 827/2 від
17.04.2012р. у новій редакції.

Зокрема, в п. 1.1 Договору (в редакції
додаткової угоди від 20.09.2012р.) сторони
визначили, що Постачальник
зобов'язується поставити партіями в
обумовлений Договором строк соняшник
врожаю 2012 року в заліковій вазі у
кількості 210, 000 тонн (+/- 5,0 відсотків) від
цієї кількості за вибором Покупця,
надалі за текстом "Зерно", а Покупець
зобов'язується прийняти Зерно та
сплатити Постачальнику його вартість.

Відповідно до п. 2.1 Договору (в редакції
додаткової угоди від 20.09.2012р.) сторони
домовилися, що ціна однієї тонни Зерна
(ціна Договору) та вартість партії
Зерна погоджується сторонами шляхом
укладення додаткової (их) угоди (угод),
яка (-які) є невід'ємною частиною
Договору.

Як передбачено в п. 3.1 Договору (в
редакції додаткової угоди від 20.09.2012р.),
якість Зерна, що передається
(поставляється) Постачальником Покупцю
за цим Договором, повинна відповідати
вимогам ДСТУ 4694:2006 "соняшник. Олійна
сировина. Технічні умови",
затвердженого наказом
Держспоживстандарту України від
07.11.2006р. № 319, а також за такими
базисними показниками (базисними
нормами):

- вологість зерна не більше 7,0 %;

- сміттєва домішка в Зерні не
більше 1,0 %;

- олійна домішка в Зерні не більше
12 %;

- кислотне число олії в Зерні не
більше 3,5 мг КОН;

- масова частка олії в Зерні в
перерахунку на суху речовину не менше
44,0 %;

- зараженість Зерна шкідниками не
допускається.

Іншою Додатковою угодою від 20.09.2012р. до
договору поставки соняшника №
827/2 від 17.04.2012р. сторони домовилися, що
Постачальник поставляє Покупцю
наступну партію Зерна:

найменування Зерна: соняшник;

ціна 1 тонни Зерна (ціна Договору), з ПДВ:
4 300, 00 грн.;

кількість Зерна в партії (+/-5%) тонн: 20, 000;

вартість партії Зерна (грн.), всього: 86
000, 00, в т.ч. ПДВ 20 % - 14 333, 33 грн.

Також Сторони домовились, що партія
Зерна за цією Додатковою угодою має
бути поставлена Постачальником у строк
до 30.09.2012р. включно.

Відповідно до п. 3.5 Договору (в редакції
додаткової угоди від 20.09.2012р.), у випадку
поставки Постачальником Зерна в
окремому транспортному засобі
(залізничному вагоні та/або автомобілі
з причепом (напівпричепом) або без
нього), якісні показники якого
перевищують за вологістю 10 %, за
сміттєвою домішкою 5,0 %, за олійною
домішкою 12 %, а за кислотним числом
олії в Зерні 3,5 мг КОН, ціна однієї тонни
зерна, вказана в п. 2.1 цього Договору,
зменшується відповідно:

- за кожен відсоток перевищення
вологості Зерна на 19, 26 грн., в тому
числі ПДВ 3, 21 грн.;

за кожен відсоток перевищення
сміттєвої домішки в зерні на 14,16 грн., в
тому числі ПДВ 2, 36 грн.;

за кожен відсоток перевищення олійної
домішки в зерні на 7, 45 грн., в тому числі
ПДВ 1, 24 грн.;

за кожну одиницю перевищення показника
кислотного числа олії в зерні на
7, 40 грн., в тому числі ПДВ 1, 23 грн.

Додатковою угодою від 21.08.2013р. до
договору поставки соняшника № 827/2 від
17.04.2012р. сторони домовилися змінити п. 1.1
Договору, виклавши його в наступній
редакції:

"п. 1.1. Постачальник зобов'язується
поставити в обумовлений Договором
строк соняшник в заліковій вазі у
кількості 210, 000 тонн (+/- 5,0 відсотків) від
цієї кількості за вибором Покупця,
надалі за текстом "Зерно", а Покупець
зобов'язується прийняти Зерно та
сплатити Постачальнику його вартість".

Іншою Додатковою угодою від 21.08.2013р. до
договору поставки соняшника №
827/2 від 17.04.2012р. сторони домовилися, що
Постачальник поставляє Покупцю
наступну партію Зерна:

найменування Зерна: соняшник;

ціна 1 тонни Зерна (ціна Договору), з ПДВ
- 2 700, 00 грн.;

кількість Зерна в партії (+/-5%) тонн: 40, 000;

вартість партії Зерна, всього - 108 000, 00
грн., в т.ч. ПДВ 20 % - 18 000, 00 грн.

Також сторони домовилися, що партія
Зерна за цією додатковою угодою має
бути поставлена Постачальником у строк
до 30.09.2013р. включно.

В подальшому на виконання умов
договору між сторонами було здійснено
ряд господарських операцій, що
підтверджується наступними
документами:

рахунком-фактурою № СФ-000009 від 18.04.2012р.
на суму 822 500, 00 грн., який було оплачено
відповідачем 19.04.2012р., що
підтверджується реєстром документів
системи "Клієнт-Банк" за період з
19.04.2012р. по 19.04.2012р.;

актом зниження ціни від 30.09.2012р. між
ПуАТ "Пологівський
олійноекстракційний завод" і ТОВ
"Агрофірма "Славутич" за договором № 827/2
від 17.04.2012р.;

актом приймання - передачі від 30.09.2012р.,
за яким Постачальник передав, а
Покупець прийняв соняшник у фізичній
вазі 20, 940 тонн, у заліковій вазі 20, 538
тонн (Зерно);

накладною № 83 від 30.09.2012р. на суму 88 313, 32
грн.;

товарно - транспортною накладною № 653676
від 26.09.2012р.;

актом зниження цін від 31.10.2012р. між ПуАТ
"Пологівський олійноекстракційний
завод" та ТОВ "Агрофірма "Славутич" за
договором № 827/2 від 17.04.2012р.;

актом приймання - передачі від 31.10.2012р.,
за яким Постачальник передав, а
Покупець прийняв Соняшник у фізичній
вазі 31, 600 тонн, у заліковій вазі 28,862
тонн, (Зерно) згідно акту зниження цін
від 31.10.2012р.;

накладною № 97 від 31.10.2012р. на суму 90 495, 65
грн.;

товарно-транспортною накладною № 652590
від 01.10.2012р.;

товарно-транспортною накладною № 652591
від 12.10.2012р.;

актом зниження цін від 30.09.2013р. між ПуАТ
"Пологівський олійноекстракційний
завод" та ТОВ "Агрофірма "Славутич" за
договором № 827/2 від 17.04.2012р.;

актом приймання-передачі від 30.09.2013р.,
за яким Постачальник передав, а
Покупець прийняв соняшник у фізичній
вазі 40,380 тон, у заліковій вазі 38,499 тон,
(Зерно), згідно акту зниження ціни від
30.09.2013р.;

накладною № 108 від 30.09.2013р. на суму 103 068,
60 грн.;

товарно-транспортною накладною № 653687
від 21.08.2013р.;

товарно-транспортною накладною № 653692
від 23.08.2013р.

Оцінивши представлені докази, суд
вважає, що в задоволенні позову слід
відмовити повністю з наступних
підстав.

Правовідносини сторін є
господарськими.

Згідно ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу
України, майново-господарськими
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 179 ГК України,
укладення господарського договору є
обов'язковим для сторін, якщо він
заснований на державному замовленні,
виконання якого є обов'язком для
суб'єкта господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі:

вільного волевиявлення, коли сторони
мають право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству;

примірного договору, рекомендованого
органом управління суб'єктам
господарювання для використання при
укладенні ними договорів, коли сторони
мають право за взаємною згодою
змінювати окремі умови, передбачені
примірним договором, або доповнювати
його зміст;

типового договору, затвердженого
Кабінетом Міністрів України, чи у
випадках, передбачених законом, іншим
органом державної влади, коли сторони
не можуть відступати від змісту
типового договору, але мають право
конкретизувати його умови;

договору приєднання, запропонованого
однією стороною для інших можливих
суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі
вступу в договір не мають права
наполягати на зміні його змісту.

Відповідно до ст. 181 ГК України,
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору,
у разі згоди з його умовами оформляє
договір відповідно до вимог частини
першої цієї статті і повертає один
примірник договору другій стороні або
надсилає відповідь на лист, факсограму
тощо у двадцятиденний строк після
одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих
умов договору сторона, яка одержала
проект договору, складає протокол
розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором.

Сторона, яка одержала протокол
розбіжностей до договору, зобов'язана
протягом двадцяти днів розглянути
його, в цей же строк вжити заходів для
врегулювання розбіжностей з другою
стороною та включити до договору всі
прийняті пропозиції, а ті розбіжності,
що залишились неврегульованими,
передати в цей же строк до суду, якщо на
це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо
всіх або окремих умов, зазначених у
протоколі розбіжностей, така згода
повинна бути підтверджена у письмовій
формі (протоколом узгодження
розбіжностей, листами, телеграмами,
телетайпограмами тощо).

Якщо сторона, яка одержала протокол
розбіжностей щодо умов договору,
заснованого на державному замовленні
або такого, укладення якого є
обов'язковим для сторін на підставі
закону, або сторона - виконавець за
договором, що в установленому порядку
визнаний монополістом на певному ринку
товарів (робіт, послуг), яка одержала
протокол розбіжностей, не передасть у
зазначений двадцятиденний строк до
суду розбіжності, що залишилися
неврегульованими, то пропозиції другої
сторони вважаються прийнятими.

У разі якщо сторони не досягли згоди з
усіх істотних умов господарського
договору, такий договір вважається
неукладеним (таким, що не відбувся).
Якщо одна із сторін здійснила фактичні
дії щодо його виконання, правові
наслідки таких дій визначаються
нормами Цивільного кодексу України.

З урахуванням встановленого судом
факту укладення (підписання) договору
поставки соняшника № 827/2 від
17.04.2012р., господарський суд вважає, що
спірні правовідносини сторін
врегульовано договором поставки
соняшника № 827/2 від 17.04.2012р.

Частинами 1-3 ст. 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Застосування господарських санкцій до
суб'єкта, який порушив зобов'язання, не
звільняє цього суб'єкта від обов'язку
виконати зобов'язання в натурі, крім
випадків, коли інше передбачено
законом або договором, або управнена
сторона відмовилася від прийняття
виконання зобов'язання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх
творів, винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки виникають
безпосередньо з актів органів
державної влади, органів влади
Автономної Республіки Крим або органів
місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду.

У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства або
договором, підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків може бути
настання або ненастання певної події.

В даному випадку підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору, є договір поставки соняшнику
№ 827/2 від 17.04.2012р.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Договір може бути укладений у будь-якій
формі, якщо вимоги щодо форми договору
не встановлені законом.

Як зазначено в ч.1 ст. 627 ЦК України,
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України та ч. 2 ст. 180
ГК України визначено, що договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

За приписами ч. 1 ст. 189 ГК України, ціна в
цьому Кодексі є вираженим у грошовій
формі еквівалентом одиниці товару
(продукції, робіт, послуг,
матеріально-технічних ресурсів,
майнових та немайнових прав), що
підлягає продажу (реалізації), який
повинен застосовуватися як тариф,
розмір плати, ставки або збору, крім
ставок і зборів, що використовуються в
системі оподаткування.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 632 ЦК України,
ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін.

Якщо ціна у договорі не встановлена і
не може бути визначена виходячи з його
умов, вона визначається виходячи із
звичайних цін, що склалися на
аналогічні товари, роботи або послуги
на момент укладення договору.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом (ч.1 ст.205 ЦК
України).

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину:

1. Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним (ст.204 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Відповідно до пункту 3.9 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України № 11 від 29.05.2013р. "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
за змістом статті 229 ЦК України
правочин, вчинений під впливом помилки,
є оспорюваним.

Під помилкою слід розуміти таке
неправильне сприйняття стороною
правочину предмета чи інших істотних
умов останнього, що вплинуло на її
волевиявлення, за відсутності якого
можна вважати, що правочин не було б
вчинено. Помилка повинна мати істотне
значення, зачіпати природу правочину
або такі якості його предмета, які
значно знижують можливість його
використання за призначенням. При
цьому істотною вважається така
помилка, наслідки якої неможливо
усунути або їх усунення вимагає
значних витрат від особи, що
помилилася, - з урахуванням її
майнового становища, характеру
діяльності тощо. Обставини, з приводу
яких помилилася особа, мають бути
наявними на час вчинення правочину.

Обов'язок доведення відповідних
обставин покладається на позивача.

Не вважається помилкою щодо якості
продукції (товару, іншого майна)
неможливість її використання або
утруднення в її використанні, які
сталися після виконання хоча б однією з
сторін зобов'язань, що виникли з
правочину, і не пов'язані з поведінкою
іншої сторони правочину. Не має
правового значення помилка у мотивах
правочину (тобто в обставинах, у зв'язку
з якими особа вчиняє правочин) або
незнання стороною правочину норм
законодавства.

Аналогічні роз'яснення надані в пункті
19 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 N 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів
недійсними".

Поняття і види доказів встановлено в
ст. 32 ГПК України, відповідно до якої,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Ці дані встановлюються такими
засобами:

письмовими і речовими доказами,
висновками судових експертів;

поясненнями представників сторін та
інших осіб, які беруть участь в
судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

При зверненні до суду позивачем не
доведено, що при укладенні договору
поставки соняшника № 827/2 від 17.04.2012р., в
тому числі і додаткової угоди до нього
від 20.09.2012р. про викладення Договору в
новій редакції, він неправильно
сприймав правочин, його предмет чи інші
істотні умов останнього, що вплинуло на
його волевиявлення, за відсутності
якого можна вважати, що правочин не
було б вчинено.

Ціна продукції визначена сторонами
договору і щодо цієї істотної умови
позивач (Постачальник за договором) не
помилявся.

З огляду на викладене, в задоволенні
позову слід відмовити повністю.

Згідно ст. 44, 49 ГПК України, судові
витрати покладаються на позивача.

При розподілі господарських витрат суд
також враховує наступне.

Правові засади справляння судового
збору, платників, об'єкти та розміри
ставок судового збору, порядок сплати,
звільнення від сплати та повернення
судового збору визначає Закон України
від 08.07.2011р. N 02/163-48 "Про судовий збір".

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
"Про судовий збір", судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Підпунктами 1, 2 пункту 2 частини 2 статті
4 Закону України "Про судовий збір"
визначено, що ставки судового збору
встановлюються у таких розмірах:

за подання до господарського суду:

1) позовної заяви майнового характеру - 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат;

2) позовної заяви немайнового характеру
- 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Позовна заява ТОВ "Агрофірма "Славутич"
від 26.12.2013р. є заявою немайнового
характеру та здана до канцелярії суду
08.01.2014р., про що свідчить відбиток
штампу вхідної кореспонденції на
примірнику позовної заяви.

Статтею 8 Закону України від 06.12.2012р. №
5515-VI "Про Державний бюджет України на 2013
рік" установлено на 2013 рік мінімальну
заробітну плату:

у місячному розмірі: з 1 січня - 1147
гривень, з 1 грудня - 1218 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України
"Про судовий збір", судовий збір
перераховується у безготівковій або
готівковій формі виключно через
установи банків чи відділення зв'язку.

На виконання листа Державної судової
адміністрації України № 10-7237/13 від
27.12.2013р. територіальне управління ДСА
України в Запорізькій області у листі
від 30.12.2013р. № 08-04/3165 зазначило, що
відповідно до частини першої статті 4
Закону України "Про судовий збір"
судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої Законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та фіксованому розмірі.

ДСА України зазначає, що згідно з
нормами частини другої статті 41
Бюджетного кодексу України до набрання
чинності законом про Державний бюджет
України на поточний рік діють норми
Закону про державний бюджет України на
попередній бюджетний рік.

Пунктом 4 частини другої статті 41
названого Кодексу встановлено, що
соціальні стандарти та соціальні
гарантії, у тому числі прожитковий
мінімум, рівень його забезпечення,
мінімальна заробітна плата, надання
пільг, компенсацій і гарантій
населенню, у поточному бюджетному
періоді застосовується у розмірах та
на умовах, що діяли у грудні
попереднього бюджетного періоду.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про
державний бюджет України на 2013 рік"
станом на 01.12.2013р. мінімальна заробітна
плата встановлена у розмірі 1 218
гривень.

Зважаючи на викладене, слід дійти
висновку, що мінімальна заробітна
плата у місячному розмірі станом на
01.01.2014р. буде складати 1 218 гривень, від
розміру якої й справляється судовий
збір.

На момент звернення позивачем із даним
позовом до суду Закон України "Про
державний бюджет України на 2014 рік" не
прийнятий.

Таким чином, при зверненні до
господарського суду з позовною заявою
про визнання недійсним договору
поставки соняшника від 17.04.2012р. № 827/2
позивач мав сплатити судовий збір у
розмірі 1 218,00 грн.

В якості доказу сплати судового збору
позивачем надано оригінал квитанції №
1/1 від 26.12.2013р. на суму 1 147, 00 грн.

Таким чином, недоплата судового збору
становить 71, 00 грн.

Як зазначено у п. 2.23 постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 7
від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики
застосування розділу VI", якщо факт
недоплати судового збору з'ясовано
господарським судом у процесі розгляду
прийнятої заяви (скарги), суд у
залежності від конкретних обставин
справи може:

зобов'язати позивача (заявника,
скаржника) доплатити належну суму
судового збору і подати суду
відповідні докази у встановлений ним
строк та за необхідності відкласти
розгляд справи або оголосити перерву в
засіданні (стаття 77 ГПК);

у разі неподання доказів оплати -
стягнути належну суму судового збору
за результатами вирішення спору з
урахуванням приписів частин першої -
четвертої статті 49 ГПК або ж залишити
позов (заяву, скаргу) без розгляду на
підставі пункту 5 частини першої статті
81 названого Кодексу.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 09.01.2014р. про
порушення провадження у справі № 908/12/14
суд зобов'язував позивача доплатити
судовий збір в сумі 71, 00 грн.

На час прийняття судом рішення
позивачем доказів доплати судового
збору не надано.

Враховуючи факт недоплати судового
збору в розмірі 71,00 грн. вказана сума
стягується з позивача в доход
Державного бюджету України при
прийнятті цього рішення.

Керуючись ст. 44, 49, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма "Славутич"
(72252, Запорізька область, Веселівський
район, с. Білоріцьке, пров. Молодіжний,
1А, ідентифікаційний код 30896126) в доход
Державного бюджету України (код
класифікації доходів бюджету 22030001
"Судовий збір (Державна судова
адміністрація України, 050)", одержувач:
УДКСУ у м. Запоріжжя
(Орджонікідзевський район), 22030001, банк
одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій
області, р/р 3007, МФО 813015, ) 71 (сімдесят одну) грн. 00 коп.
судового збору.

3. Повне рішення складено 10.02.2014р.

Суддя
В.М. Соловйов