ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27 січня 2014 р. Справа №
903/1484/13

за позовом підприємця ОСОБА_1

до відповідача Волинської обласної
спілки споживчих товариств

про стягнення 667 852грн.

Суддя Сур'як О.Г.

Представники :

від позивача: ОСОБА_3 - представник за
довіреністю від 23.10.2013р.

від відповідача: Данилік Ф.Я. -
представник за довіреністю №1-10/1 від
10.01.2014р.

Сторонам роз'яснено права та обов'язки,
передбачені ст.22 ГПК України.

Заяви про відвід судді та фіксацію
судового процесу технічними засобами
не поступило.

В судовому засіданні 13.01.2014р. за згодою
представників сторін відповідно до
ст.77 ГПК України була оголошена перерва
до 27.01.2014р. для ознайомлення з
матеріалами справи та надання
додаткових пояснень по справі.

В судовому засіданні відповідно до ст.85
ГПК України оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач - підприємець
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача - Волинської
обласної спілки споживчих товариств
667852 грн. вартості покращення майна,
отриманого за недійсним правочином.

Обгрунтовуючи позовні вимоги,
позивач зазначає, що ставши власником
побудованої підприємцем ОСОБА_1
надбудови над орендованим приміщенням
туалету, згідно договору оренди з
викупом від 23.02.2002р., останнім було
створене фактично нове майно, а саме, на
місці надбудови зведено об'єкт
нерухомості - нежитлове приміщення.
Оскільки даний договір було визнано
судом недійним, позивача було
зобов'язано повернути відповідачу
приміщення надбудови загальною площею
209,9кв.м., а фактично повернуто
приміщення магазину промислових
товарів, вартість якого значно більша
вартості майна, переданого згідно
правочину. В результаті повернення
сторін в початковий стан (як
передбачено ст. 216 ЦК України) позивач
не отримав належного йому від іншої
сторони недійсного правочину, а саме,
компенсації за покращення майна.
Відповідно до експертного висновку
ринкова вартість приміщення
промислових товарів в АДРЕСА_1 станом
на 30.10.2013р. становить 667852грн.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
та представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечують,
зазначають, що відповідно до п. 4.1.2
договору оренди від 23 лютого 2002 року,
який був укладений між Луцьким
госпрозрахунковим ринком та
підприємцем ОСОБА_1 (орендар), позивач
взяв на себе зобов'язання провести
капітальний ремонт орендованого
приміщення. Позивачем було здійснено
поліпшення орендованого майна шляхом
будівництва надбудови даху приміщення
вбиральні без дозволу орендодавця -
відповідача. Позивач не звертався до
уповноважених осіб Луцького
госпрозрахункового ринку чи
Волинської ОССТ з відповідними
зверненням про надання дозволу для
здійснення поліпшень орендованого
майна шляхом будівництва надбудови у
формі нежитлового приміщення чи
здійснення іншого поліпшення. Таким
чином, поліпшення орендованого майна
будо здійснено позивачем самовільно
без отримання відповідного дозволу
орендодавця. За таких обставин,
зважаючи на те, що позивач не отримував
дозволу на проведення поліпшень
орендованого майна, останній не має
права на відшкодування вартості
поліпшень, які були здійснені ним
шляхом будівництва надбудови у формі
нежитлового приміщення над
орендованою будівлею вбиральні.

Водночас, відповідач подав заяву (№1-12/1
від 10.01.2014р.) про застосування позовної
давності, посилаючись на те, що договір
оренди з викупом від 23 лютого 2002 року
був визнаний недійсним рішенням
господарського суду Волинської
області від 15 листопада 2007 року у
справі № 8/77-92. Дане рішення набрало
законної сили 23.01.2008р., тому трьохрічний
строк позовної давності для
застосування наслідків недійсного
правочину сплив 23.01.2011р.

В запереченнях на відзив та заяву про
застосування позовної давності від
27.01.2014р. позивач зазначає наступне.

Відповідно до договору оренди з
викупом від 23.02.2002 року Луцький
госпрозрахунковий ринок передав, а
позивач отримав в строкове платне
користування споруду туалету на ринку
«Завокзальний» по АДРЕСА_1, а не
приміщення магазину промислових
товарів. По суті приміщення магазину є
новоствореним, іншим майном,
віддільним від приміщення туалету, яке
орендувалося згідно договору оренди з
викупом від 23.02.2002 року. Це
підтверджується тим, що на дані об'єкти
виготовлена різна технічна
документація, магазин промислових
товарів приймався в експлуатацію
окремо від приміщення туалету,
правовстановлюючі документи на ці дві
споруди різні. Отже, будівництво
магазину промислових товарів було
здійснене не в рахунок поліпшення
орендованого майна - споруди туалету, а
як створення нового майна, віддільного
від об'єкту оренди.

Згідно Акту приймальної комісії про
приймання в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта магазину
промислових товарів від 05 лютого 2007
року зазначений об'єкт введено в
експлуатацію. Акт приймання в
експлуатацію було затверджено
рішенням виконавчого комітету Луцької
міської ради № 144-2 від 01.03.2007 року. 17.05.2007
року виконавчий комітет Луцької
міської ради прийняв рішення № 322-19
«Про оформлення права власності на
нерухоме майно», відповідно до якого за
підприємцем було оформлено право
власності на збудований ним магазин
промислових товарів загальною площею
209,9 кв. м на АДРЕСА_1. 21.05.2007 року
виконкомом міськради було видано
позивачу свідоцтво про право власності
на зазначений об'єкт.

Дані акти виконавчого органу не були
скасовані чи визнані недійсними.

За рішенням суду позивачем фактично
повернуто приміщення магазину
промислових товарів, і на нього
відповідач оформив право власності як
на магазин промислових товарів.
Вартість майна, переданого позивачу
згідно правочину, визнаного судом
недійсним значно менша вартості майна,
яке підприємець повернув
облспоживспілці. Відповідачем
отримане майно, яке не передавалося
позивачем, а створене ним в результаті
господарської діяльності і за його
кошти. Отже, Волинська облспоживспілка
має компенсувати вартість майна,
отриманого нею в результаті виконання
судового рішення щодо застосування
реституції по недійсному правочину.

На момент визнання договору оренди з
викупом недійсним, позивач був єдиним
та законним власником приміщення
магазину промислових товарів. Лише
16.06.2011 року виконавчий комітет Луцької
міської ради прийняв рішення № 440-2 «Про
оформлення права власності на магазин
промислових товарів на АДРЕСА_1»,
згідно з яким право власності на даний
об'єкт було оформлено за Волинською
облспоживспілкою. 21 червня 2011 року
облспоживспілці було видано свідоцтво
про право власності на магазин
промислових товарів загальною площею
200,0 кв. м., яке 30.06.2011 року зареєстроване
в електронному реєстрі прав власності
на нерухоме майно КП «Волинське ОБТІ»
за № 19151821. Про дані факти позивачу
стало відомо з листів виконкому
Луцької міської ради № 6-24/76 від 02.04.2012
року та № 6-24/82 від 09.04.2012 року, якими
останньому надіслані копії
містобудівної документації на
оформлення права власності на магазин
промислових товарів на АДРЕСА_1 та
копія рішення міськвиконкому № 440-2 від
16.06.2011 року. Тобто фактично позивач
довідався про порушення свого права в
квітні місяці 2012 року, тому перебіг
позовної давності почався з 09.04.2012 року,
а не з 23.01.2008 року, як зазначає
відповідач.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, оцінивши їх в сукупності,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд встановив
наступне.

23.02.2002 року між Луцьким
госпрозрахунковим ринком
(Орендодавець), правонаступник якого є
Волинська облспоживспілка, та
підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) був
укладений договір оренди з викупом
терміном на 12 років 9 міс., відповідно до
якого останньому було передано в
тимчасове користування об'єкт
нерухомості - приміщення громадської
вбиральні, розташованого на території
ринку «Завокзальний», що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Волинської ОССТ від 14.09.2005р.
№153 «Про припинення юридичної особи -
Луцького госпрозрахункового ринку»
діяльність ринку припинена шляхом його
приєднання до Волинської
облспоживспілки з передачею всіх прав
і обов'язків, в т.ч. майнових,
правонаступнику - облспоживспілці.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 договору
оренди від 23.02.2002 року позивач взяв на
себе зобов'язання провести капітальний
ремонт орендованого приміщення.
Вартість проведеного капремонту
враховувалася в орендну плату за
користування майном. Кошторисна
вартість ремонту 259673грн.

11.01.2003р. Луцький госпрозрахунковий
ринок та підприємець ОСОБА_1 підписали
додаткову угоду до договору оренди з
викупом від 23.02.2002р.

Згідно додаткової угоди від 11.01.03 р.
передбачено пункт 4.2 змінити і викласти
в редакції: кошторисна вартість
ремонту становить 319125 грн., фактичне
виконання робіт становить 319125 грн.

Згідно п.1.4 угоди розділ 8 договору
доповнено пунктом 8.3 - надбудова як
окрема будівля над орендованою
спорудою туалету у відповідності з
затвердженим орендодавцем планом
криші туалету являється власністю
Орендаря, який використовує її на
власний розсуд.

У пункті 1.5 угоди сторони доповнили
п.11.4 договору - вартість робіт, які
виконані орендарем згідно акту
приймання на дах і надбудову в сумі
54557грн. і включені в кошторисну
вартість і фактичне виконання робіт,
згідно п.1.1 Додаткової угоди від 11.01.2003р.
до договору оренди з викупом від
23.02.2002р., сторони дійшли згоди не
змінювати розрахунку в сторону
збільшення терміну оренди споруди
туалету на ринку «Завокзальний».
Вартість матеріалів, які будуть
використані для облаштування
приміщення надбудови над туалетом,
включаючи двері, вікна, систему
опалення, каналізацію, водопостачання,
електропостачання, вкладання підлоги
та стелі, облаштування стін в тому
числі і вартість виконуваних робіт
надалі в кошторисну вартість Орендар
не включає.

Враховуючи, що вартість надбудови
туалету не включається до суми
виконаних робіт по капремонту для
зарахування їх в оплату оренди об'єкта,
тому надбудову над спорудою туалету
ринку «Завокзальний» вважати
власністю Орендаря з моменту
підписання даної угоди (п.1.6 угоди).

Згідно Акту прийомки-передачі від
11.01.2003 р. об'єкт незавершеного
будівництва - надбудова над
орендованим приміщенням туалету на
ринку «Завокзальний» залишковою
балансовою вартістю в сумі 54557 грн.,
Луцьким госпрозрахунковим ринком було
передано позивачу.

Як вбачається з додаткової угоди від
11.01.2003р. до договору оренди з викупом
від 23.02.2002р., орендодавець не
заперечував щодо надбудови як окремою
будівлею над орендованою спорудою
туалету у відповідності з затвердженим
орендодавцем планом криші туалету.
Фактично, додатковою угодою,
орендодавцем була підтверджена згода
на поліпшення орендованого майна -
туалету шляхом здійснення надбудови з
подальшою передачею її у власність
орендаря.

Згідно Акту приймальної комісії про
приймання в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта магазину
промислових товарів від 05 лютого 2007
року, зазначений об'єкт введено в
експлуатацію. Акт приймання в
експлуатацію було затверджено
рішенням виконавчого комітету Луцької
міської ради № 144-2 від 01.03.2007 року.

17 травня 2007 року виконавчий комітет
Луцької міської ради прийняв рішення №
322-19 «Про оформлення права власності на
нерухоме майно», відповідно до якого за
підприємцем ОСОБА_1 було оформлено
право власності на збудований ним
магазин промислових товарів загальною
площею 209,9 кв. м на АДРЕСА_1, про що
свідчить свідоцтво про право
власності на зазначений об'єкт від
21.05.2007 року.

Не погоджуючись з даним рішенням
виконавчого комітету Луцької міської
ради, Волинська облспоживспілка
оскаржила його до суду. Постановою
господарського суду Волинської
області від 12.09.2007 року по справі № 1/104-11
А, яка залишена в силі судами вищих
істанцій, в позові було відмовлено.

У 2009 році відповідач знову
звернувся з позовом до виконавчого
комітету Луцької міської ради,
підприємця ОСОБА_1 та КП «Волинське
обласне бюро технічної
інвентаризації» про визнання
незаконними рішень виконавчого
комітету Луцької міськради № 144-2 від
01.03.2007 року «Про затвердження акту
приймання в експлуатацію приміщення
магазину промислових товарів», № 322-19
від 17.05.2007 року «Про оформлення права
власності на нерухоме майно», визнання
недійсним свідоцтва про право
власності від 21.05.2007 року на приміщення
магазину промислових товарів
загальною площею 209.9 кв.м. у АДРЕСА_1 та
скасування державної реєстрації права
приватної власності за громадянином
ОСОБА_1

Рішенням господарського суду
Волинської області від 16.06.2009 року,
залишеним без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 11.03.2010 року в
справі

№9/76/28-11, провадження у справі в частині
вимог про визнання незаконними рішень
виконкому Луцької міської ради № 144-2
від 01.03.2007 року «Про затвердження акту
приймання в експлуатацію приміщення
магазину промислових товарів» та № 322-19
від 17.05.2007 року «Про оформлення права
власності на нерухоме майно»
припинено, в решті позову відмовлено.

Згідно постанови Вищого
господарського суду України від 17.06.2010
року у даній справі постанову
Львівського апеляційного
господарського суду та рішення
господарського суду Волинської
області скасовано в частині відмови в
позові до КП «Волинське ОБТІ» про
скасування державної реєстрації права
приватної власності за гр. ОСОБА_1, і в
цій частині провадження у справі
припинено по п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

На підставі рішення господарського
суду Волинської області від 15.11.2007р. у
справі № 8/77-92 за позовом Волинської
облспоживспілки до підприємця ОСОБА_1
про визнання недійсним договору оренди
нерухомого майна, залишеним без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 23.01.2008 р. та
постановою Вищого господарського суду
від 22.05.08р., визнано недійсним договір
оренди з викупом від 23.02.2002 р., укладений
на 12 років 9 місяців між Луцьким
госпрозрахунковим ринком та
підприємцем ОСОБА_1 на споруду туалету
пл. 216 кв. м., що розташована на території
ринку «Завокзальний».

Постановою Вищого господарського суду
України від 26.01.2012 року залишено в силі
рішення господарського суду
Волинської області від 26.01.2009 року,
прийнятим у справі № 7/65-71 за позовом
підприємця ОСОБА_1 до відповідачів -
Волинської облспоживспілки, ПП
«Скорпіон-Пульт» про усунення перешкод
у користуванні майном, яким зобов'язано
Волинську ОССТ та ПП «Скорпіон Пульт»
не чинити підприємцю ОСОБА_1 перешкод в
подальшому користуванні магазином
промислоих товарів загальною площею
209,9 кв. м., який розташований по АДРЕСА_1,
оскільки підприємець ОСОБА_1 є
власником спірного магазину.

Вищий господарський суд України у
постанові від 26 січня 2012р. за
результатами розгляду справ № 9/76/28-11 та
№ 1/104-11А господарського суду
Волинської області, предметами спору у
яких було, зокрема, визнання незаконним
(нечинним) рішення виконкому Луцької
міської ради від 17.05.2007 р. № 322-19,
зазначає, що останнє незаконним
(нечинним) не визнано.

На виконання рішення суду по даній
справі господарським судом Волинської
області 23.12.2010 року було видано наказ
про примусове виконання рішення та
постанови; державною виконавчою
службою було відкрито виконавче
провадження. Однак, рішення суду
виконане не було. Постановою Вищого
господарського суду України від 16.08.2012
року по даній справі залишено без змін
ухвалу господарського суду Волинської
області від 07.05.2012 року, якою задоволено
заяву Волинської облспоживспілки про
визнання наказу господарського суду
Волинської області від 23.12.2010 року у
справі № 7/65-71 таким, що не підлягає
виконанню.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 07.09.2010 року по
справі № 6/32- 71 за позовом Волинської
ОССТ до підприємця ОСОБА_1, третя особа
на стороні позивача без самостійних
вимог - КП «Волинське обласне бюро
технічної інвентаризації» про
повернення майна, переданого за
недійсним правочином, залишеним без
змін постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
29.11.2010 року та постановою Вищого
господарського суду України від 14.03.2011
року, позов було задоволено,
зобов'язано підприємця ОСОБА_1
повернути спілці споживчих товариств
майно, передане за недійсним
правочином, а саме, приміщення
надбудови загальною площею 209,9 кв. м,
яке розташоване в АДРЕСА_1 (ринок
«Завокзальний»).

Оскільки договір оренди з викупом від
23.02.2002 р. визнаний судом недійсним
(справа № 8/77-92), недійсними визнаються
усі зміни та доповнення до нього,
оформлені в письмовій формі як додатки
до нього, в тому числі і додаткова угода
від 11.01.2003 р.

Враховуючи, що надбудова над
приміщенням туалету отримана
позивачем у власність на підставі
недійсного правочину, суди дійшли
висновку про необхідність її
повернення Волинській ОССТ як
правонаступнику Луцького
госпрозрахункового ринку.

Позивачем було проведено покращення
майна, здійснено його реконструкцію,
внаслідок чого фактично було створене
нове майно, і відповідно його вартість
зросла. Вартість надбудови не
включалася до суми виконаних робіт по
капремонту для зарахування їх в оплату
оренди об'єкта, а тому розрахунок в
сторону збільшення терміну оренди
споруди туалету на ринку
«Завокзальний» не збільшувався.

Рішення суду про задоволення позову
про повернення майна, переданого за
недійсним правочином, чи витребування
майна із чужого незаконного володіння,
відповідно до постанови № 9 Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року, є підставою для здійснення
державної реєстрації права власності
на майно, що підлягає державній
реєстрації, за власником, а також
скасування попередньої реєстрації.

Згідно рішення виконавчого комітету
Луцької міської ради від 16.06.2011 року №
440-2 «Про оформлення права власності на
магазин промислових товарів на
АДРЕСА_1» право власності на даний
об'єкт було оформлено за Волинською
ОССТ.

Про те, що Волинською облспоживспілкою
оформлене право власності на
приміщення магазину промислових
товарів позивачу стало відомо із
відповідей виконкому Луцької міської
ради на звернення, оформлених листами
№ 6-24/76 від 02.04.2012 року та № 6-24/82 від
09.04.2012р., якими надіслані копії
містобудівної документації на
оформлення права власності на магазин
промислових товарів на АДРЕСА_1 та
копію рішення міськвиконкому № 440-2 від
16.06.2011 року.

За недійсним правочином позивачу було
передано у власність лише надбудову
даху - об'єкт незавершеного будівництва
- надбудову на ринку «Завокзальний»
балансовою вартістю 54557грн., яка
побудована підприємцем ОСОБА_1, а не
прийнятий в експлуатацію окремий
об'єкт нерухомого майна - магазин
промислових товарів, вартість якого
значно відрізняється від вартості
майна, яке було передано позивачу.

Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 216 ЦК
України недійсний правочин, не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі. - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.
Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною.
Згідно ч.2 ст. 208 ГК України у разі
визнання недійсним зобов'язання з
інших підстав кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні
все одержане за зобов'язанням, а за
неможливості повернути одержане в
натурі - відшкодувати його вартість
грошима, якщо інші наслідки
недійсності зобов'язання не
передбачені законом.

Частиною 1 статті 272 ЦК Української РСР
в разі проведеного з дозволу
наймодавця поліпшення найнятого майна
наймач має право на відшкодування
зроблених для цієї мети необхідних
витрат, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Згідно ч.3 ст. 778 ЦК України якщо
поліпшення речі зроблено за згодою
наймодавця, наймач має право на
відшкодування вартості необхідних
витрат або на зарахування їх вартості в
рахунок плати за користування річчю.

Відповідно до експертного висновку про
вартість майна Волинської
Торгово-промислової палати ринкова
вартість приміщення магазину
промислових товарів загальною площею
209,9кв.м. в АДРЕСА_1 (загальна площа
209,9кв.м., площа забудови 232,6кв.м.,
будівельний об'єм 1047куб.м.) станом на 30
жовтня 2013 року становить 667 852 грн.

Як вбачається із додаткової угоди від
10.01.2003р. надбудова як окрема будівля над
орендованою спорудою туалету, є
власністю орендаря, який використовує
її на власний розсуд (п.1.4 угоди),
вартість робіт, які виконані орендарем,
в сумі 54557 грн. включені в кошторисну
вартість і фактичне виконання робіт,
вартість матеріалів, які будуть
використані для облаштування
приміщення надбудови над туалетом,
включаючи двері, вікна, систему
опалення, каналізацію, водопостачання,
електропостачання, вкладання підлоги
та стелі, облаштування стін в тому
числі і вартість виконуваних робіт
надалі в кошторисну вартість

Орендар не
включає (п.1.5 угоди), вартість надбудови
не включається до суми виконаних робіт
по капітальному ремонту для
зарахування їх в оплату оренди об'єкта
(п.1.6 угоди). Дані положення угоди є по
суті згодою орендодавця на поліпшення
орендованого майна рендарем.

Ст.41 Конституції України регламентує,
що кожен громадянин має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.
Примусове відчуження об'єктів права
приватної власності може бути
застосоване лише як виняток з мотивів
суспільної необхідності, на підставі і
в порядку, встановлених законом, та за
умови попереднього і повного
відшкодування їх вартості. Примусове
відчуження таких об'єктів з наступним
повним відшкодуванням їх вартості
допускається лише в умовах воєнного чи
надзвичайного стану.

Конфіскація майна може бути
застосована виключно за рішенням суду
у випадках, обсязі та порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідач подав заяву про
застосування позовної давності. Дана
заява не підлягає до задоволення з
огляду на наступне.

На момент визнання договору оренди з
викупом недійсним та прийняття рішення
суду щодо повернення майна, позивач
був єдиним та законним власником
приміщення магазину промислових
товарів, оскільки 17 травня 2007 року
виконавчий комітет Луцької міської
ради прийняв рішення № 322-19 «Про
оформлення права власності на нерухоме
майно». Позивачем було оформлено право
власності на збудований магазин
промислових товарів (свідоцтво про
право власності від 21.05.2007р.).

16.06.2011 року виконавчий комітет Луцької
міської ради прийняв рішення № 440-2 «Про
оформлення права власності на магазин
промислових товарів на АДРЕСА_1»,
згідно з яким право власності на даний
об'єкт було оформлено за Волинською
облспоживспілкою. 21 червня 2011 року
облспоживспілці було видано свідоцтво
про право власності на магазин
промислових товарів загальною площею
200,0 кв. м., яке 30.06.2011 року зареєстроване
в електронному реєстрі прав власності
на нерухоме майно КП «Волинське ОБТІ»
за № 19151821. Про дані факти позивачу
стало відомо з листів виконкому
Луцької міської ради № 6-24/76 від 02.04.2012
року та № 6-24/82 від 09.04.2012 року, якими
останньому надіслані копії
містобудівної документації на
оформлення права власності на магазин
промислових товарів на АДРЕСА_1 та
копія рішення міськвиконкому № 440-2 від
16.06.2011 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності, згідно із
ст. 261 ЦК України, починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Фактично позивач довідався про
порушення свого права в квітні місяці
2012 року, отже перебіг позовної давності
почався з 09.04.2012 року, а не з 23.01.2008 року,
як зазначає відповідач, а тому
позивачем не пропущений строк для
звернення до суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача 667852грн.
вартості майна, отриманого за
недійсним правочином, є підставними та
підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір по справі підлягає відшкодуванню
позивачу за рахунок відповідача.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.272
ЦК Української РСР, ст.ст. 216, 256, 257, 261, 778
Цивільного кодексу України, ст. 208
Господарського кодексу України, ст.ст.
49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Волинської обласної
спілки споживчих товариств (43016,
Волинська область, м.Луцьк,
вул.Ковельська, 13, ) на
користь підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,
ідент. код НОМЕР_1) 667 852грн. вартості
майна, отриманого за недійсним
правочином, а також 13 357грн. 04коп. витрат
по сплаті судового збору.

Повний текст рішення складено

03.02.14

Суддя
О. Г. Сур'як