ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2014 р.
Справа № 10/Б-5022/1434/2012

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

головуючого-судді
Михалюк О.В.

суддів
Орищин Г.В.

Мельник Г.І.

розглянув апеляційні скарги АТ «Дельта
банк» та УПФУ в м.Тернополі

на ухвалу господарського суду
Тернопільської області від 29.11.2013р.

у справі № 10/Б-5022/1434/2012

за заявою Тернопільської ОДПІ,
м.Тернопіль

до приватного підприємства
«Етвас», м.Тернопіль

про визнання банкрутом,

з участю представників :

від УПФУ - не з»явився

від АТ «Дельта Банк» - не з»явився

від боржника - не з»явився

арбітражний керуючий - не з»явився

Сторони належним чином були
повідомлені про день та час слухання
справи, однак повноважних
представників в засідання не
скерували, в зв"язку з чим колегія
вважає за можливе розглянути
апеляційну скаргу за наявними у справі
доказами.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 29.11.2013р. у
справі № 10/Б-5022/1434/2012 (суддя Півторак
М.Є.) про банкрутство приватного
підприємства «Етвас», м.Тернопіль
затверджено звіт ліквідатора та
ліквідаційний баланс банкрута,
ліквідовано боржника як юридичну особу
та стягнуто з кредиторів пропорційно
на користь арбітражного
керуючого-ліквідатора Яцини Я.І. оплату
послуг ліквідатора.

Не погоджуючись з даною ухвалою
кредитори - АТ «Дельта Банк» та УПФУ в
м.Тернополі подали до Львівського
апеляційного господарського суду
апеляційні скарги, в яких просять
скасувати згадану ухвалу в цій частині.

Враховуючи те, що скаржниками подано
апеляційні скарги на ухвалу
господарського суду Тернопільської
області від 29.11.2013р., суд апеляційної
інстанції вирішив об"єднати їх в одне
апеляційне провадження.

Підставами для скасування
оскаржуваної ухвали АТ «Дельта Банк»
вважає те, що вона є незаконна, винесена
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи та суперечать
вимогам Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(надалі - Закон), оскільки, пунктом 13
статті 3-1 Закону передбачено, що
кредитори можуть створювати фонд для
оплати послуг, відшкодування витрат на
виплати додаткової винагороди
арбітражному керуючому. Відповідно до
вимог Закону звіт про оплату послуг,
відшкодування витрат арбітражного
керуючого затверджується рішенням
комітету кредиторів та ухвалою
господарського суду. Однак, в даному
випадку, звіт про оплату послуг
ліквідатора не затверджувався і на
розгляд господарського суду не
подавався. Крім того, зважаючи на те, що
провадження у справі про банкрутство
боржника здійснювалось в порядку
статті 52 Закону, яка не передбачає
створення комітету кредиторів, оплата
послуг арбітражного керуючого
(ліквідатора) та відшкодування витрат
повинно здійснюватись ініціюючим
кредитором.

Крім того, скаржник - Управління ПФУ в
м.Тернополі зазначає, що не може
проводити будь-яку іншу діяльність,
окрім визначеної Законом України «Про
загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування», і використовувати кошти
на цілі, не пов»язані з цією діяльністю,
а в кошторисі видатків Фонду не
передбачено коштів на оплату послуг
арбітражного керуючого-ліквідатора.

Наводять скаржники і інші доводи, що є
на їх думку підставою для скасування
оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши наявні матеріали,
проаналізувавши застосування норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку, що апеляційні скарги
не підлягають до задоволення з огляду
на наступне.

В провадженні господарського суду
Тернопільської області знаходилась
справа № 10/Б-5022/1434/2012 про банкрутство
приватного підприємства «Етвас»,
м.Тернопіль, порушеної за заявою
Тернопільської ОДПІ в порядку
передбаченому статтею 52 Закону.

Як встановлено судом, на адресу
господарського суду Тернопільської
області від ліквідатора Яцини Я.І.
надійшло клопотання про стягнення
витрат ліквідатора банкрута в сумі
22940,00 грн., пов'язаних з виконанням
ліквідаційної процедури банкрута.

За приписами ст. 31 Закону надання
послуг професійного (ліцензованого)
арбітражного керуючого відбувається
на платній основі, зокрема, відповідно
до п. 4 названої статті, арбітражний
керуючий має право отримувати
винагороду в розмірі та порядку,
передбачених цим Законом.

Відповідно до п.10 ст. 3-1 Закону оплата
послуг, відшкодування витрат
арбітражного керуючого (розпорядника
майна, керуючого санацією, ліквідатора)
у зв'язку з виконанням ним своїх
обов'язків здійснюються в порядку,
встановленому цим Законом, за рахунок
коштів, одержаних від продажу майна
боржника, або за рахунок коштів
кредиторів чи коштів, одержаних у
результаті виробничої діяльності
боржника.

Пунктами 11, 12 ст. 3-1 Закону передбачено,
що кредитори можуть створювати фонд
для оплати послуг, відшкодування
витрат та виплати додаткової
винагороди арбітражному керуючому
(розпоряднику майна, керуючому
санацією, ліквідатору). Формування
фонду та порядок використання його
коштів визначаються рішенням комітету
кредиторів та затверджуються ухвалою
господарського суду.

Згідно ст. 3-1 Закону оплата послуг
арбітражного керуючого (розпорядника
майна, керуючого санацією,
ліквідатора) за період від дня
винесення господарським судом ухвали
про порушення провадження у справі про
банкрутство і до дня першого
засідання комітету кредиторів, на
якому встановлюється розмір оплати
послуг та відшкодування витрат
арбітражного керуючого, здійснюється
кредитором або боржником, за заявою
якого порушено справу, у максимальному
розмірі, визначеному цією статтею.

Матеріали справи свідчать, що
провадження у справі про банкрутство
приватного підприємства «Етвас»
здійснювалось з урахуванням
особливостей ст. 52 Закону, нормами якої
не передбачено створення комітету
кредиторів, тому в цьому випадку,
господарський суд вправі самостійно
встановити розмір оплати послуг
арбітражного керуючого, який виконує
обов'язки ліквідатора боржника, з
урахуванням норм цього Закону.

Порядок та визначення кола осіб, що
здійснюють оплату таких послуг у
відповідні періоди також
врегульований Законом та не передбачає
врахування матеріального становища
боржника або особи, на яку Законом
покладений обов'язок оплати цих послуг,
а також не ставиться в залежність від
того, чи були погашені кредиторські
вимоги у справі, у тому числі і тій
особі, на яку покладений обов'язок
оплати згаданих послуг.

Приймаючи до уваги, що у даній справі є
декілька кредиторів, суд першої
інстанції, дотримуючись принципу
пропорційності понесених ліквідатором
витрат, дійшов вірного висновку
покласти обов'язок по відшкодуванню
витрат на оплату послуг арбітражного
керуючого на всіх кредиторів, чиї
грошові вимоги включені до
ліквідаційного балансу відносно
боржника, пропорційно до розміру
кредиторських вимог.

За таких обставин, доводи скаржників
зазначені в апеляційних скаргах,
апеляційним судом не визнаються
такими, що можуть бути підставою згідно
ст.104 ГПК України для скасування чи
зміни оскаржуваної ухвали.

На підставі наведеного та відповідно
до вимог ст.ст.91,101-106 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду
Тернопільської області від 29.11.2013р. у
справі № 10/Б-5022/1434/2012 в частині оплати
праці арбітражного
керуючого-ліквідатора (п.п.8,9) - залишити
без змін, а апеляційні скарги без
задоволення.

Судові витрати покласти на скаржника -
АТ «Дельта Банк».

Повний текст постанови складено « 11»
лютого 2014р.

Головуючий суддя
Михалюк О.В.

суддя
Орищин Г.В.

суддя
Мельник Г.І.