ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2014 року
Справа № 904/8536/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді : Бахмат Р. М.
(доповідача),

суддів: Євстигнеєва О.С., Кощеєва І.М.

секретар судового засідання :
Зеленська Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Виприк С.О. (дов. № 10/28-06
від 08.01.14 р.);

від відповідача: Потуремець Т.І. ( дов. №
157/9 від 02.01.14 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства «Виробниче
об`єднання Південний машинобудівний
завод імені О.М. Макарова " м.
Дніпропетровськ на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 16.12.2013 р. у справі № 904/8536/13

за позовом: Комунального підприємства
«Дніпроводоканал» Дніпропетровської
міської ради м. Дніпропетровськ

до Державного підприємства «Виробниче
об`єднання Південний машинобудівний
завод імені О.М. Макарова» м.
Дніпропетровськ

про стягнення 3 601 460 грн. 49 коп.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської обл. від 16.12.2013 р. у
справі № 904/8536/13, яке підписано 23.12.2013 р.
і оформлено відповідно до вимог ст. 84
ГПК України (суддя Ніколенко М.О.)
частково задоволено позов
Комунального підприємства
«Дніпроводоканал» Дніпропетровської
міської ради м. Дніпропетровськ до
Державного підприємства «Виробниче
об`єднання Південний машинобудівний
завод імені О.М. Макарова» м.
Дніпропетровськ про стягнення 3 601 460
грн. 49 коп., в тому числі заборгованість
в розмірі 2 155 807 грн.05 коп., пені в
розмірі 1 428 170 грн. 80 коп., 3 % річних в
сумі 17 482,64 грн.

З відповідача на користь позивача
стягнуто 2 155 807 грн. 05 коп., 800 000 грн.
пені, 17 482 грн. 64 коп. 3 % річних та 68 620
грн. судові витрати.

Відповідач не погодився з
рішенням по даній справі в частині
стягнення пені в розмірі 800 000 грн. і
подав апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати рішення в цій частині,
зменшити розмір пені до мінімального
розміру, розстрочити виконання
судового рішення строком на три роки.

Скаржник вважає, що до нього необхідно
застосовувати Закон України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань.»

Відповідно до 6 абзацу п. 49 Листа Вищого
господарського суду України від 07.04.2008
р. № 01-8/211 зазначено, що положення
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов`язань» не встановлюється
обмеження щодо визначення розміру
пені, а передбачають обмеження розміру
пені, що підлягає стягненню.

Таким чином, враховуючи той факт, що в
договорі № 204 від 15.12.2000 р. відсутній
розмір ставки нарахування пені,
підприємство, враховуючи пункт 3
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України «Про
доповнення до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2011 р. № 01-06/249 «Про постанови
Верховного Суду України, прийняті за
результатами перегляду судових рішень
господарських судів»від 27.02.2012 р. за №
01-06/224/2012 та постанови Вищого
господарського суду України від 21.12.2011
р. по справі № 5002-2/5109-2010 та від 07.12.2011 р.
по справі № 6/5005/11121/2011 нарахувало пеню у
розмірі облікової ставки НБУ за кожний
день прострочки.

Формула: сума вартості послуг х под.
обл. ст. НБУ/365 х кіль-ть прострочених
днів = сума пені.

Платіжні вимогиСума боргу (грн.)Сплата
(грн.)Період нарахуванняСтавка НБУ %К-ть
прост. днівСума Боргу (грн.)31.03.2013р.
30.04.2013р.409 960,820 021.04.13-09.06.13 10.06.13-12.08.13
13.08.13-21.10.13 21.05.13-09.06.13 10.06.13-12.08.13
13.08.13-21.10.1315% 14% 13% 15% 14% 13%50 64 70 20 64 734211,93
10063,70 10220,95 3308,38 9881,02 10465,50 402519,22
31.05.2013р. 31.08.2013р. 21.10.2013р.433777,47 485105,18 424444,610
0 021.06.13-12.08.13 13.08.13-21.10.13 21.09.13-24.10.13
21.10.13-24.10.1314% 13% 13% 13%53 73 34 48818,17 11278,22 11278,22
604,69ЗАГАЛЬНА СУМА ПЕНІ 74726,99

Таким чином, загальна сума пені
складає у розмірі 74 726,99 грн.

Відповідач зауважує, що у зв'язку
з кризою, і як наслідок, падіння обсягів
виробництва і відсутністю обігових
коштів, підприємство опинилось у
тяжкій фінансово-економічній ситуації,
яка посилюється значним
недофінансуванням держаних програм з
розробки і виготовлення
ракетно-космічної продукції за
програмами по створенню українського
супутника нового покоління „Січ-2" та
ракетоносія „Циклон-4", який
створюється для участі у спільному
україно-бразильському проекті запуску
з космодрому на території республіки
Бразилії та невдалий запуск ракети на
початку 2013року наніс непоправні з
фінансовим становищем збитки нашому
підприємству, що привело до триденному
режиму роботи на підприємстві та
скорочення штату працівників, затримка
виплати заробітної плати, що
підтверджується наказами на
підприємстві, (копії додаються)

Не своєчасне фінансування
підприємства не позволяє своєчасно
розраховуватися зі своїми
контрагентами, наростають великі
борги, що підтверджують довідками
№121/1571 від 09.08.2013р., №121/1143 від 16.08.2010р.,
№121/1087 від 29.05.2012р. та звітами
фінансової діяльності нашого
підприємства (додаються).

Відповідно до фінансових звітів,
наше підприємство у 2008 р. понесло
збитки у розмірі 461 864 000,00 грн., у 2009 році
підприємством понесені збитки на суму
235584000,00 грн., а за 1 півріччя 2010 р.
підприємство понесло збитки у розмірі
99724000,00 грн., за 2012 р. збитки підприємства
складають у розмірі 46 603 000,00 грн., 1
півріччя 2013р. збитки підприємства
складають у розмірі 112 723 000,00грн.

Також, скаржник звертає увагу
суду на те, що в господарському суді
Дніпропетровської області
розглядається справа № 904/7655/13 за
позовом Публічного акціонерного
товариства „ДТЕК „Дніпрообленерго" до
Державного підприємства „Виробниче
об'єднання Південний машинобудівний
завод імені О.М. Макарова" про стягнення
суми боргу за електроенергію у розмірі
70 820 046,50грн. (копія ухвали додається), що
підтверджує кредиторську
заборгованість, та існує дебіторська
заборгованість у розмірі понад 64 млн.
гривень, яку заборгувало підприємству
КП "ТПТЕ "Теплотранс", що
підтверджується рішеннями судів.

Відповідач вказує, що воду, яку
підприємство отримує від Позивача,
використовує не тільки для виробництво
свого підприємства, а і
використовується для виробництва
теплової енергії на
теплоелектроцентралі. Підприємство
виробляє теплову енергію і передає іі
КП «ТПТЕ «Теплотранс», яку той передає
для населення. На сьогодні КП «ТПТЕ
«Телотранс» заборгував підприємству
майже 70 мільйонів гривень за отриману
теплову енергію, а підприємство в той
же час має борг перед Позивачем за воду.

Таким чином, несвоєчасне
отримання боргів від своїх дебіторів,
виникає кредиторська заборгованість
перед контрагентами.

Відповідач просить суд взяти до уваги,
що відповідно до Розпорядження КМУ за
№216-р від 23.06.2005р. - ДП «ВО ПМЗ ім. О.М.
Макарова» віднесено до Переліку
підприємств, які належать до
державного сектору економіки, а згідно
Постанови КМУ від 23.12.2004р. за №1734
підприємство включено в Перелік
підприємств, які мають стратегічне
значення для економіки і безпеки
держави, а відповідно до свідоцтва
№12.190 від 13.09.2004р. підприємство
відноситься до об'єктів підвищеної
небезпеки.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
просить відмовити відповідачу в
задоволенні апеляційної скарги, а
оскаржуване рішення залишити без змін,
оскільки вважає, що рішення прийняте з
дотриманням всіх норм матеріального та
процесуального права.

Позивач вважає, що ним правомірно
нарахована, а судом стягнута з
відповідача пеня в розмірі,
передбаченому спеціальним законом
України «Про відповідальність
суб`єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій».
Оскільки відповідачем не наведено в
апеляційній скарзі інших доводів, які
не розглядались в суді першої
інстанції та які могли бути підставою
для зменшення розміру пені, то КП
«Дніпроводоканал» заперечує проти
зміни рішення від 16.12.2013 р. в цій частині
також.

Позивач звертає увагу суду на тяжкий
фінансовий стан КП «Дніпроводоканал».
Підприємство не отримує прибутку від
своєї господарської діяльності.
Незадовільне виконання абонентами
Водоканалу своїх зобов`язань призвело
до утворення дебіторської
заборгованості, яка станом на 30.06.2013 р.
склала 221 435 тис. грн. Але, незважаючи на
складне матеріальне становище,
Водоканал намагається вчасно
виконувати свої зобов`язання.
Ненадходження грошових коштів від
боржника погіршує і без того скрутне
фінансове становище підприємства, тому
КП «Дніпроводоканал» заперечує проти
розстрочення суми заборгованості по
даній справі.

В судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Заслухавши суддю-доповідача та
пояснення представників сторін,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, доводи, викладені у
відзиві на апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
встановила, що між Комунальним
підприємством «Дніпроводоканал»
Дніпропетровської міської ради (надалі
водоканал) та державним підприємством
«Виробниче об`єднання південний
машинобудівний завод ім. О.М. Макарова»
(Абонент) укладено договір на надання
послуг з централізованого питного
водопостачання та водовідведення № 0204
від 01.10.2011 р.

Згідно з пунктом 2.1 договору
водоканал зобов`язався надати Абоненту
послуги з централізованого питного
водопостачання та водовідведення, а
Абонент зобов`язався оплачувати
послуги в порядку і на умовах
визначених договором та діючим
законодавством.

Відповідно п.9.1 договір набирає
чинності з моменту підписання
сторонами та скріплення печатками в
частині надання послуг діє до 01.10.2014 р.,
а в частині їх оплати - до повного
виконання.

Пунктом 4.8 договору передбачено,
що остаточний розрахунок по оплаті
послуг за розрахунковий місяць повинен
бути проведений Абонентом шляхом
перерахування грошей на банківський
рахунок позивача не пізніше 20 числа
місяця наступного за рахунковим.

Відповідач неналежно виконував
свої зобов`язання щодо оплати послуг в
порядку і на умовах, визначених
договором та діючим законодавством у
зв`язку з чим у нього виникла
заборгованість за надані позивачем
послуги за період з березня по травень
2013 р. та з серпня по вересень 2013 р. в сумі
2 155 807 грн. 05 коп., яку позивач просить
стягнути з відповідача. Крім
заборгованості позивач, на підставі ч.
2 ст. 625 ЦК України, просить стягнути 3 %
річних в сумі 17 482 грн.

Пунктом 8.2 договору передбачено
за несвоєчасну (згідно пунктів 4.2, 4.8 ст.
4.10 договору) оплату послуг Абонент
зобов`язаний сплатити Водоканалу, крім
суми заборгованості пеню в розмірі,
встановленому законодавством України.

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій» установлено,
що суб'єкти підприємницької
діяльності, які використовують нежилі
будинки і приміщення, належні їм на
праві власності або орендовані ними на
підставі договору, для провадження
цієї діяльності за несвоєчасні
розрахунки за спожиті комунальні
послуги сплачують пеню в розмірі
одного відсотка від суми простроченого
платежу за кожний день прострочення,
якщо інший розмір пені не встановлено
угодою сторін, але не більше 100
відсотків загальної суми боргу.

На підставі п.8.2. Договору, ст.258
Цивільного кодексу України, ст.232
Господарського кодексу України, з
урахуванням вимог Закону України «Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій» №686 - XIV від
22.05.1999р. загальна сума нарахованої пені
становить 1 428 170 (один мільйон
чотириста двадцять вісім тисяч сто
сімдесят) грн., 80 коп.(Додаток 3).

Загальна заборгованість
Відповідача перед Водоканалом складає
3 601 460 (три мільйони шістсот одна
тисяча чотириста шістдесят) грн., 49 коп.,
в тому числі: сума боргу за
водопостачання та водовідведення - 2 155
807,05 гри., 3% річних від простроченої суми
- 17 482,64 грн., пеня - 1 428 170,80 грн.

В порядку досудового
врегулювання Відповідачу була
направлена претензія №1491/28-06 від
03.09.2013р. (Додаток 9) з вимогою сплатити
заборгованість в сумі 2067761,82 грн., що
утворилась в зв'язку з невиконанням
договірних зобов'язань. У відповіді на
дану претензію Відповідач листом №157/750
від 24.09.2013р. повідомив про власне
скрутне фінансове становище та
неможливість погашення заборгованості
по договору.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Крім того, згідно ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно п. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України). Згідно ст. 599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Колегія суддів вважає правильним
застосування судом першої інстанцій
норми ч.3 ст.1 Закону України "Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій", згідно якої
суб'єкти підприємницької діяльності,
які використовують нежилі будинки і
приміщення, належні їм на праві
власності або орендовані ними на
підставі договору, для провадження
цієї діяльності за несвоєчасні
розрахунки за спожиті комунальні
послуги сплачують пеню в розмірі
одного відсотка від суми простроченого
платежу за кожний день прострочення,
якщо інший розмір пені не встановлено
угодою сторін, але не більше 100
відсотків загальної суми боргу,
оскільки даний закон відноситься до
спеціального законодавства в сфері
відповідальності за несвоєчасне
внесення плати за надані позивачем
послуги.

Пункти 3.4, 4.2 Статуту Державного
підприємства "Виробниче об'єднання
Південний машинобудівний завод ім. О.М.
Макарова" встановлюють, що майно
підприємства є державною власністю і
закріплюється за ним на праві повного
господарського відання. Здійснюючи
право повного господарського відання,
підприємство володіє, користується та
розпоряджається зазначеним майном на
свій розсуд, вчиняючи до нього будь-які
дії, які не суперечать чинному
законодавству та цьому статуту.
Підприємство несе відповідальність за
своїми зобов'язаннями в межах
належного йому майна згідно з чинним
законодавством.

Такої ж правової позиції дотримується
і Вищий господарський суд України в
аналогічних справах (див. Постанову від
04 вересня 2012 р. у справі № 27/5005/7021/2011).

Таким чином, за період прострочення з
21.04.13р. по 24.10.13р., 21.05.13р. по 24.10.13р., 21.06.13р.
по 24.10.13р., 21.09.13р. по 24.10.13р., 21.10.13р.по
24.10.13р. позивач правомірно нарахував
відповідачеві пеню в сумі 1 428 170,80 грн.
яка є обґрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню.

Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України,
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Пункт 3 ч.1 ст. 83 ГПК України надає
господарському суду право, приймаючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені) (п.3.17.4
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18
від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції "). У резолютивній
частині судового рішення зазначається
про часткове задоволення позову і
розмір суми неустойки, що підлягає
стягненню. Судовий збір у разі
зменшення судом розміру неустойки
покладається на відповідача повністю,
без урахування зменшення неустойки.

Так, частиною 1 ст. 233 ГК України
закріплено, що суд має право зменшити
розмір санкцій, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

При розгляді питання щодо можливості
зменшення розміру пені та штрафу
господарським судом встановлено, що:

- підприємством понесені збитки
у 2008 році в сумі 461864000,00грн., у 2009р.-
235584000,00грн., за 1 півріччя 2010р.-
99724000,00грн., за 2012р. 46603000,00грн., за 1
півріччя 2013р.-112723000,00грн.;

- підприємство засноване на
державній власності і підпорядковане
НКА України, є недофінансованим;

- відповідно до Постанови КМУ № 1734
від 23.12.2004 р. відповідач включений до
переліку підприємств, які мають
стратегічне значення для економіки і
безпеки держави;

- примусове стягнення штрафних
санкцій (пені) спричинить вилучення
значних грошових коштів з
господарського обороту відповідача;

Враховуючи ступінь виконання
зобов'язання відповідачем; його
майновий стан; поведінку винної
сторони (визнання боргу, вжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
намагання негайно та добровільно
усунути допущене порушення та його
наслідки), суд першої інстанції зменшив
розмір пені, що підлягає стягненню, до
800000,00 грн.

Зазначена позиція викладена у
постанові ВГСУ № 19/49-10(9/188-09) від 26.10.10р.
та у постанові ВГСУ № 6/5005/6105/2012 від
03.04.13р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У зв'язку із порушенням
відповідачем умов
договору,госопдарський суд правомірно
стягнув з відповідача на користь
позивача 3 % річних за періоди з 21.04.13р.
по 24.10.13р., 21.05.13р. по 24.10.13р., 21.06.13р. по
24.10.13р., 21.09.13р. по 24.10.13р., 21.10.13р.по 24.10.13р.
в сумі 17 482,64 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції цілком правомірно відмовив
відповідачу у задоволенні клопотання
про розстрочку суми заборгованості,
враховуючи те, що, застосовуючи заходи,
передбачені статтею 121 ГПК,
господарські суди повинні мати на
увазі таке.

Розстрочка означає виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі.
Строки виконання кожної частки також
повинні визначатись господарським
судом. При цьому слід мати на увазі, що
розстрочка можлива при виконанні
рішення, яке стосується предметів, що
діляться (гроші, майно, не визначене
індивідуальними ознаками; декілька
індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо (п.7
постанови ВГСУ №9 від 17.10.2012р.).

Тобто, при вирішенні заяв сторони про
розстрочку виконання рішення суду
потрібно мати на увазі, що відповідно
до ст.121 ГПК їх задоволення можливе лише
у виняткових випадках, які суд визначає
виходячи з особливого характеру
обставин, що ускладнюють або
виключають виконання рішення.

Вирішуючи питання про надання
господарським судом відстрочки чи
розстрочки виконання рішення, зміну
способу чи порядку виконання рішення,
господарський суд врахував
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів в
економіці держави та інші обставини
справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

В заяві про розстрочку виконання
рішення, відповідачем не наведено
обґрунтованих обставин, за наявності
яких суд може розстрочити виконання
рішення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
статями 103-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Виробниче об`єднання
Південний машинобудівний завод імені
О.М. Макарова " м. Дніпропетровськ
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 16.12.2013 р.
у справі № 904/8536/13 залишити без змін.

Головуючий суддя
Р.М.
Бахмат

Судді:
О.С. Євстигнеєв

І.М. Кощеєв

Повний текст постанови виготовлено
03.02.2014 р.