ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2014 р.Справа № 922/5017/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства
теплових мереж Харківського району
Харківської районної державної
адміністрації (смт.Хорошеве,
Харківська область) до Комунального
підприємства "Буди водоканал"
Будянської селищної ради (с.Буди,
Харківська область) про стягнення
54536,50 гривень шкоди за участю
представників:

позивача - Литвиненко Ю.О. (довіреність
№7/7 від 08 січня 2014 року)

відповідача - Варєци Я.В. (довіреність
№03 від 03 січня 2014 року)

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2013 року позивач, комунальне
підприємство теплових мереж
Харківського району Харківської
районної державної адміністрації,
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
про стягнення з комунального
підприємства "Буди водоканал"
Будянської селищної ради (відповідача)
54536,50 гривень шкоди, заподіяної
відповідачем внаслідок порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції. Заявлену вимогу
обґрунтував тим, що дії відповідача
щодо розроблення економічно
необґрунтованих тарифів за рахунок
включення планового прибутку без
відповідного обґрунтування та
застосування цих тарифів, які не
відповідали погодженим сторонами
умовам договору №8 на відпуск води із
водопроводу і приймання стоків в
каналізацію від 03 січня 2012 року,
призвели до ущемлення його інтересів в
якості споживача. Крім того, позивач
просив суд покласти судові витрати на
відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 06 грудня 2013
року було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду. Провадження у справі
було порушено та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 15 січня 2014 року.

09 січня 2014 року представник
відповідача надав через канцелярію
суду клопотання (вх.№356) про припинення
провадження у справі, посилаючись на
те, що тотожня справа між тими ж
сторонами про той же предмет та з тих же
підстав вже розглядалась
господарським судом Харківської
області (справа №922/1915/13), за
результатами якої було винесено
рішення суду від 29 липня 2013 року.

Крім того, 09 січня 2014 року представник
відповідача надав через канцелярію
суду відзив (вх.№326), в якому викладена
позиція останнього полягає у тому, що
він дійсно укладав спірний договір з
позивачем, але враховуючи факт
стягнення з позивача на користь
відповідача заборгованості у розмірі
77567,68 гривень за спірний період, про
який зазначає позивач у позові, що було
предметом розгляду справи №922/1915/13,
вважає позов безпідставним, а тому
просив суд припинити провадження у
справі або відмовити у позові повністю.

У відкритому судовому засіданні 15
січня 2014 року було оголошено перерву до
30 січня 2014 року.

27 січня 2014 року представник позивача
надав через канцелярію суду
заперечення на вищевказане клопотання
та відзив відповідача (вх.№2781), в яких
просив суд відмовити у клопотанні
відповідача про припинення
провадження у справі, оскільки вказана
відповідачем справа №922/1915/13 та дана
справа є різні з підстав, викладених у
запереченнях. Судом було досліджено
надані заперечення та долучено до
матеріалів справи.

Відповідач, в свою чергу, 30 січня 2014
року надав через канцелярію суду
додаткові заперечення на позов
(вх.№3223), в яких зазначив, що позивач
обрав неправильний спосіб захисту
своїх прав у частині стягнення
безпідставно перерахованих
відповідачу коштів, зокрема, на думку
відповідача, позивач намагається
зменшити суму оплати послуг з
водопостачання та водовідведення за
спірним договором, яка була стягнута з
останнього за результатами розгляду
справи №922/1915/13. Судом було досліджено
додаткові заперечення та долучено до
матеріалів справи.

У відкритому судовому засіданні 30
січня 2014 року було оголошено перерву до
05 лютого 2014 року.

03 лютого 2014 року та 05 лютого 2014 року
представник позивача надав через
канцелярію суду супровідними листами
(вх.№3539) та (вх.№3947) додаткові документи
на підтвердження заявлених позовних
вимог. Судом було досліджено надані
документи та долучено до матеріалів
справи.

Представник позивача у відкритому
судовому засіданні 05 лютого 2014 року
підтримав заявлені позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі. Проти клопотання відповідача
про припинення провадження у справі
заперечував.

Представник відповідача у відкритому
судовому засіданні 05 лютого 2014 року
проти позовних вимог заперечував з
мотивів, викладених у відзиві.
Наполягав на задоволенні клопотання
про припинення провадження у справі.

Суд, розглянувши клопотання
відповідача про припинення
провадження у справі, дійшов висновку
про відмову в його задоволенні,
виходячи з наступного.

За приписами статті 80 Господарського
процесуального кодексу України, суд
припиняє провадження у справі, якщо є
рішення господарського суду або іншого
органу, який в межах своєї компетенції
вирішив господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в
провадженні господарського суду
Харківської області знаходилась
справа №922/1915/13 за позовом комунального
підприємства "Буди водоканал"
Будянської селищної ради до
комунального підприємства теплових
мереж Харківського району Харківської
районної державної адміністрації про
стягнення 77567,68 гривень заборгованості
за договором №8 на відпуск води із
водопроводу і приймання стоків в
каналізацію від 03 січня 2012 року за
участю третьої особи, яка не заявляла
самостійних вимог на предмет спору на
стороні комунального підприємства
"Буди водоканал" Будянської селищної
ради - ВУЖКГ Будянської селищної ради.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 29 липня 2013 року
по справі №922/1915/13 позовні вимоги було
задоволено повністю. Стягнуто з
комунального підприємства теплових
мереж Харківського району Харківської
районної державної адміністрації на
користь комунального підприємства
"Буди водоканал" Будянської селищної
ради суму заборгованості у розмірі
77567,68 гривень та 1720,50 гривень судового
збору.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 16 вересня 2013
року вищевказане рішення було залишено
без змін. Отже, на момент розгляду
спору, рішення суду від 29 липня 2013 року
по справі №922/1915/13 набрало законної
сили.

Предметом розгляду справи №922/1915/13 було
стягнення заборгованості, яка виникла
внаслідок неналежного виконання
договірних обов'язків комунальним
підприємством теплових мереж
Харківського району Харківської
районної державної адміністрації щодо
оплати отриманих послуг. Однак,
предметом розгляду справи №922/5017/13 є
стягнення шкоди, заподіяної внаслідок
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції. Крім того,
підстави вищевказаних справ також є
різні за своєю правовою природою.

З урахуванням викладеного, суд не
вбачає правових підстав для
ототожнення справи №922/5017/13 та справи
№922/1915/13, у зв'язку з чим відмовляє у
задоволенні відповідного клопотання
відповідача та продовжує розгляд
справи по суті позовних вимог.

Враховуючи те, що норми ст.65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що в межах
наданих йому повноважень створені
належні умови для надання сторонами
доказів та здійснені всі необхідні дії
щодо витребування додаткових доказів,
а тому вважає за можливе розглядати
справу за наявними в ній і додатково
поданими на вимогу суду матеріалами і
документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін, встановив
наступне.

03 січня 2012 року між комунальним
підприємством теплових мереж
Харківського району Харківської
районної державної адміністрації
(позивачем, споживачем) та комунальним
підприємством "Буди водоканал"
Будянської селищної ради
(відповідачем) було укладено договір №8
на відпуск води з водопроводу та
приймання стічних вод, з метою
забезпечення діяльності котелень за
адресою: вул.Гоголя, 10 та вул.Дачна, 12-б в
сел.Буди Харківського району
Харківської області.

Відповідно до п.п.1.1., 1.2., 4.1 спірного
договору, відповідач зобов'язався
надавати позивачу послуги з
централізованого водопостачання та
прийому стічних вод (водовідведення), а
відповідач, в свою чергу, зобов'язався
своєчасно та в повному обсязі
проводити оплату послуг відповідно до
затверджених тарифів на послуги
централізованого водопостачання та
водовідведення у строки та на умовах,
передбачених цим договором.

Відповідно до п.4.1. спірного договору,
тарифи на послуги на момент укладання
договору складаються з
централізованого водопостачання 19,50
гривень за 1 м.куб. та з
централізованого водовідведення 12,97
гривень за 1 м.куб. У випадку зміни
тарифів, діючих на момент складання
договору, оплата споживачем (позивачем)
наданих йому послуг здійснюється за
новими тарифами без зміни інших умов
договору.

Відповідно до обсягу наданих послуг з
водопостачання та водовідведення, що
було підтверджено повіреними засобами
обліку, з урахуванням діючих тарифів за
періоди з 01 листопада 2012 року по 15
квітня 2013 року позивачу було
нараховано суму за спожиті послуги у
розмірі 77567,68 гривень та виставлено
рахунки на оплату за спожиті послуги
водопостачання та водовідведення.
Скарг чи зауважень щодо невиконання
умов спірного договору на відпуск води
з водопроводу та приймання стічних вод
чи неякісних послуг від позивача на
адресу відповідача не надходило.

Проте позивач за надані послуги не
розрахувався, внаслідок чого виникла
заборгованість перед відповідачем у
розмірі 77567,68 гривень. У зв'язку з чим,
відповідач був вимушений звернутись до
суду з позовом про стягнення
відповідної суми заборгованості.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 29 липня 2013 року
по справі №922/1915/13 позовні вимоги було
задоволено повністю. Стягнуто з
комунального підприємства теплових
мереж Харківського району Харківської
районної державної адміністрації на
користь комунального підприємства
"Буди водоканал" Будянської селищної
ради суму заборгованості у розмірі
77567,68 гривень та 1720,50 гривень судового
збору.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 16 вересня 2013
року вищевказане рішення було залишено
без змін.

На виконання вищевказаних рішення та
постанови, позивач повністю сплатив
77567,68 гривень заборгованості, що
підтверджується платіжним дорученням
№2396 від 30 липня 2013 року на суму 17000,00
гривень (а.с.29) та платіжним дорученням
№3648 від 12 листопада 2013 року на суму
60567,68 гривень (а.с.30).

Відповідно до п.9 ст.129 Конституції
України, однією із основних засад
судочинства є обов'язковість рішень
суду.

Відповідно до ч.2 ст.35 Господарського
процесуального кодексу України, факти,
встановлені рішенням господарського
суду, за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду справи однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Отже, суд вважає, що факт виникнення та
стягнення з позивача відповідної суми
заборгованості за період з червня 2012
року по квітень 2013 року за спірним
договором є доведеним.

Позивач в своїй позовній заяві
посилається на те, що відповідачем при
розрахунку стягнутої заборгованості
за водопостачання та водовідведення за
період з червня 2012 року по квітень 2013
року були використовани тарифи, які
були визнані економічно
необґрунтованими рішеннями
Антимонопольного комітету України та
фактично визнано, що рішення
Будянської селищної ради від 23 березня
2012 року про встановлення спірних
тарифів на водопостачання та
водовідведення є незаконним, а тому
позивач звернувся до суду про
стягнення 54536,50 гривень шкоди,
заподіяної відповідачем внаслідок
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про відмову
у позові, виходячи з наступного.

За приписами статті 30 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги",
принципами державного регулювання
цін/тарифів на житлово-комунальні
послуги є нормативне регулювання
надання житлово-комунальних послуг
споживачам за цінами/тарифами,
затвердженими в установленому законом
порядку та відповідність рівня
цін/тарифів розміру економічно
обґрунтованих витрат на їх
виробництво.

Згідно із ч.3 ст.31 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", органи
місцевого самоврядування встановлюють
тарифи на житлово-комунальні послуги в
розмірі не нижче економічно
обґрунтованих витрат на їх виробництво
(надання).

Відповідно до ч.5 ст.32 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги", у разі
зміни цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги
виконавець/виробник не менше ніж за 15
днів до введення їх у дію повідомляє
про це споживачів з посиланням на
рішення відповідних органів.

Протягом дії спірного договору, діяли
економічно обґрунтовані тарифи,
затвердженні рішенням Будянської
селищної ради Харківського району
Харківської області від 31 березня 2009
року, які складали:

- з централізованого водопостачання 19,50
гривень за 1 м.куб.;

- з централізованого водовідведення 12,97
гривень за 1 м.куб.

Пунктом 4.1. спірного договору
передбачено, у разі зміни тарифів
діючих на момент укладання договору,
оплата абонентом наданих йому послуг
здійснюється за новими цінами без
зміни інших умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, за
період з червня 2012 року по квітень 2013
року, під час дії спірного договору,
відповідачем було здійснено
нарахування плати за новими тарифами,
затверджених рішення XV сесії VI
скликання Будянської селищної ради
Харківського району Харківської
області від 23 березня 2012 року (а.с.14).
Згідно із вказаним рішенням були
встановлені нові тарифи:

- з централізованого водопостачання 19,48
гривень за 1 м.куб.;

- з централізованого водовідведення 19,05
гривень за 1 м.куб.

Вищевказані тарифи вступили в силу 01
червня 2012 року.

29 січня 2013 року, за зверненням позивача
до Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України з
метою перевірки доцільності
збільшення тарифів та відповідності
економічно обґрунтованих витрат,
адміністративною колегією
Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
були винесені рішення №13-К (а.с.15-16) та
№14К (а.с.17-18), відповідно до яких дії
відповідача щодо розроблення
економічно обґрунтованих тарифів на
послуги з централізованого
водопостачання та централізованого
водовідведення, а також дії щодо їх
застосування визнано незаконними.
Відповідні дії відповідача було
кваліфіковано Антимонопольним
комітетом України як порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбачене п.2 ст.50 та ч.1
ст.13 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" у вигляді
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринках централізованого
водопостачання та централізованого
водовідведення, що, в свою чергу,
призвело до ущемлення інтересів
споживача (позивача). Аналогічні за
своїм змістом рішення Харківського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України
№15-К та №16-К від 29 січня 2013 року були
винесені також щодо дій Будянської
селищної ради Харківського району
Харківської області по встановленню
незаконних та економічно
необґрунтованих тарифів.

Відповідно до п.1 ст.60 Закону України
"Про захист економічної конкуренції",
заявник, відповідач, третя особа мають
право оскаржити рішення органів
Антимонопольного комітету України
повністю або частково до
господарського суду у двомісячний
строк з дня одержання рішення. Цей
строк не може бути відновлено.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем не було оскаржено
відповідні рішення Антимонопольного
комітету України, а отже й на момент
розгляду спору вказані рішення є
такими, що набрали законної сили.

На виконання вищевказаних рішень
Антимонопольного комітету України,
рішенням XXIV сесії VI скликання
Будянської селищної ради Харківського
району Харківської області від 20
березня 2013 року (а.с.19) було встановлено
нові економічно обґрунтовані тарифи,
які складали:

- з централізованого водопостачання 13,34
гривень за 1 м.куб.;

- з централізованого водовідведення 9,73
гривень за 1 м.куб.

Зазначене рішення набуло чинності з 01
травня 2013 року, що підтверджується як
самим рішенням так і публікацією в
газеті "Трибуна трудящих". Також, даний
факт було встановлено у постанові
Харківського апеляційного
господарського суду від 16 вересня 2013
року по справі №922/1915/13.

Відповідно до ч.3 ст.31 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги",
встановлення цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги нижчими від
розміру економічно обґрунтованих
витрат на їх виробництво без
відповідного відшкодування не
допускається і може бути оскаржено в
суді.

За приписами статті 27 Господарського
кодексу України, органам державної
влади та органам місцевого
самоврядування забороняється приймати
акти або вчиняти дії, спрямовані на
економічне посилення існуючих
суб'єктів господарювання-монополістів
та утворення без достатніх підстав
нових монопольних утворень, а також
приймати рішення про виключно
централізований розподіл товарів.

Зловживанням монопольним становищем
вважаються: встановлення монопольно
високих або дискримінаційних цін
(тарифів) на свої товари, що призводить
до порушення прав споживачів або
обмежує права окремих споживачів (ст.29
ГК України).

Пунктом 2 статті 50 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
встановлено, що порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції є зловживання монопольним
(домінуючим) становищем.

Відповідно до частини другої статті 13
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" зловживання монопольним
(домінуючим) становищем на ринку є дії
чи бездіяльність суб'єкта
господарювання, який займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку, що
призвели або можуть призвести до,
зокрема, ущемлення інтересів
споживачів.

При цьому стаття 13 вказаного Закону не
містить обмежень щодо кількості фактів
(подій), необхідної для кваліфікації
дій суб'єктів господарювання як
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем. Отже, й одноразове
порушення, належним чином встановлене
і доведене, може бути підставою для
здійснення такої кваліфікації.
Відповідна правова позиція викладена у
оглядовому листі Вищого
господарського суду України №01 06/418/2012
від 04 квітня 2012 року "Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних
із застосуванням конкурентного
законодавства".

Отже, для кваліфікації дій суб'єкта
господарювання як правопорушення,
передбаченого, статтею 13 та пунктом
другим статті 50 Закону України "Про
захист економічної конкуренції" не
обов'язкове настання наслідків у
вигляді ущемлення інтересів інших
суб'єктів господарювання або
споживачів, зокрема, заподіяння їм
шкоди (збитків), а достатньо
встановлення можливості настання
таких наслідків.

Як вбачається зі змісту рішень
Антимонопольного комітету України
№13-К та №14-К від 29 січня 2013 року,
протиправні дії відповідача полягають
у розробленні та поданні на
затвердження до Будянської селищної
ради Харківського району Харківської
області тарифів, зокрема включення до
тарифів на послуги з централізованого
водопостачання та централізованого
водовідведення необґрунтованого
планового прибутку, що в свою чергу
призвело до встановлення органом
місцевого самоврядування економічно
необґрунтованих тарифів, а отже й до
ущемлення інтересів позивача, як
споживача.

Відповідно до вимог статті 32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

За приписами п.2.5 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26 грудня 2011 року, належністю
доказів є спроможність відповідних
фактичних даних містити інформацію
стосовно обставин, які входять до
предмета доказування з даної справи та
слугувати аргументами (посилками) у
процесі встановлення об'єктивної
істини.

Отже, суд вважає, що в даному випадку
причинний зв'язок між протиправними
діями відповідача та ущемленням
інтересів позивача, а отже й факт
заподіяння шкоди, передбаченої статтею
13 та пунктом другим статті 50 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" є доведеними, що
підтверджується відповідними
рішеннями Антимонопольного комітету
України №13-К та №14-К від 29 січня 2013
року.

Крім того, відповідачем також не було
доведено існування на даному товарному
ринку конкуренції чи альтернативних
джерел отримання послуг з
централізованого водопостачання та
централізованого водовідведення.

За приписами статті 55 Закону України
"Про захист економічної конкуренції",
особи, яким заподіяно шкоду внаслідок
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, можуть
звернутися до господарського суду із
заявою про її відшкодування. Шкода,
заподіяна порушеннями законодавства
про захист економічної конкуренції,
передбаченими пунктами 1, 2, 5, 10, 12, 18, 19
статті 50 цього Закону, відшкодовується
особою, що вчинила порушення, у
подвійному розмірі завданої шкоди.

Однак, відмовляючи у задоволенні
позову, суд звертає увагу позивача на
те, що розрахунок шкоди, заподіяної
відповідачем внаслідок порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції повинен бути
обґрунтованим та таким, що відповідає
обставинам справи.

За приписами статті 58 Конституції
України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

В регулюванні суспільних відносин
застосовуються різні способи дії в
часі нормативно-правових актів.
Перехід від однієї форми регулювання
суспільних відносин до іншої може
здійснюватися, зокрема, негайно
(безпосередня дія), шляхом перехідного
періоду (ультраактивна форма) і шляхом
зворотної дії (ретроактивна форма). За
загальновизнаним принципом права
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі. Дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце. Отже,
положення частини першої статті 58
Конституції України про зворотну дію в
часі законів та інших
нормативно-правових актів у випадках,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи, стосується
фізичних осіб і не поширюється на
юридичних осіб. Відповідна правова
позиція викладена у рішення
Конституційного Суду України від 09
лютого 1999 року по справі №1-7/99.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що зроблений позивачем розрахунок
заподіяної шкоди внаслідок порушення
відповідачем законодавства про захист
економічної конкуренції не може бути
проведено за тарифами, затвердженими
рішенням Будянської селищної ради від
23 березня 2013 року, оскільки позивач
безпідставно використовує у
розрахунку тарифи, які не вступили в
дію на час споживання послуг та не
відповідали умовам договору.

Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу.

Таким чином суд розглядає тарифи,
включенні позивачем до розрахунку
шкоди, в якості підстави позову та
звертає увагу позивача на те, що він не
позбавлений права повторно звернутись
до суду за захистом свого порушеного
права шляхом стягнення шкоди,
заподіяної відповідачем внаслідок
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції у разі
перерахунку суми шкоди за період з
червня 2012 року по квітень 2013 року
відповідно до різниці тих тарифів на
послуги з централізованого
водопостачання та централізованого
водовідведення, які були економічно
обґрунтовані та законні під час дії
спірного договору та повинні були бути
враховані відповідачем при виставлені
рахунків на оплату наданих послуг та
тих, що були визнанні незаконними.

Щодо посилань відповідача у
запереченнях на позов про невірне
обрання способу захисту своїх прав
позивачем, та про те, що позивач
намагається зменшити суму оплати
послуг з централізованого
водопостачання та централізованого
водовідведення за спірним договором,
яка була стягнута з останнього за
результатами розгляду справи №922/1915/13,
то суд вважає їх безпідставними,
оскільки предметом даного позову є
відшкодування саме позадоговірної
(внаслідок порушення законодавства про
захист економічної конкуренції) шкоди.
До того ж, статтею 16 Цивільного кодексу
України до способів захисту прав та
інтересів віднесено відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що у відповідності до статті
225 Господарського кодексу України,
збитками є:

- вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена
вигода), на який сторона, яка зазнала
збитків, мала право розраховувати у
разі належного виконання зобов'язання
другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної
шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, суд погоджується із твердженням
відповідача про те, що шкоду, яку
заявлено позивачем у позові, останній
помилково кваліфікує збитками
(додатковими витратами) в порядку
статті 225 Господарського кодексу
України.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст.ст.44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до яких судовий
збір покладається на позивача.

На підставі вищевикладеного та ст.ст.58,
129 Конституції України, ст.ст.13, 50, 55, 60
Закону України "Про захист економічної
конкуренції", ст.ст.27, 29, 225
Господарського кодексу України, ст.16
Цивільного кодексу України та
керуючись ст.ст.1, 12, 32, 33, 35 43, 44, 49, 65, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 10 лютого 2014
року.

Суддя К.В. Аріт

Справа №922/5017/13