ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2014 р.
Справа № 914/3418/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Н.Галушко

суддів О.Михалюк

Г.Орищин

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк", м. Харків № 30-3/1538 від 05.12.13

на рішення господарського суду
Львівської області від 20.11.13

у справі № 914/3418/13

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк", м. Харків

до відповідача: Малого колективного
підприємства "ГеяНА", м. Дрогобич

про стягнення 18 123,16 грн.

За участю представників сторін:

від позивача:Романова Ю.Л. - представник
(довіреність №33-21/41245/1 від 20.12.13);

від відповідача: - Мелех С.О. - директор.

Права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20,
22, 28 ГПК України, роз'яснено.

Відводів складу суду не заявлено.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду
Львівської області від 20.11.13 у справі
№ 914/3418/13 (суддя Ю.Сухович) в позові
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» до Малого колективного
підприємства «ГеяНа» про стягнення 18
123,16 грн. відмовлено повністю. Судові
витрати покладено на позивача.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Львівської
області від 20.11.13 у справі №914/3418/13,
позивач - Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» - оскаржив
його в апеляційному порядку з підстав
невідповідності висновків викладених
у даному рішенні обставинам справи та
неправильного застосуванням норм
матеріального та процесуального
законодавства. Зокрема, скаржник
зазначає, що згідно з п.2.36 Інструкції
про безготівкові розрахунки в Україні
в національній валюті, затвердженої
Постановою НБУ від 20.11.13 №22, якщо з вини
банку кошти зараховані на рахунок
неналежного отримувача, то банк
зобов'язаний одразу після виявлення
своєї помилки перерахувати ці кошти на
рахунок отримувача, якому вони
призначалися, але внаслідок помилки
банку не були зараховані. У разі
невиконання банком цієї вимоги
отримувач, якому призначалися кошти,
має право в порядку, установленому
законодавством України, вимагати від
банку - порушника сплати пені в розмірі,
визначеному законодавством України.
Таким чином, імперативні приписи
Інструкції зобов'язують Банк здійснити
дії щодо коригування оплат, що було
здійснено позивачем належним чином. На
підставі наведеного скаржник просить
рішення господарського суду
Львівської області від 20.11.13 у справі
№914/3418/13 скасувати повністю.

10.12.13 автоматизованою системою
документообігу суду апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк", м. Харків № 30-3/1538 від 05.12.13
розподілено до розгляду судді -
доповідачу Н Галушко.

З урахуванням положень ст. 4-6 ГПК
України, п. 3.1.7 Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, п. 6 рішення зборів суддів
(протокол № 6 від 28.12.10) зі змінами,
внесеними рішенням зборів суддів
(протокол № 13 від 03.08.12), розпорядженням
голови Львівського апеляційного
господарського суду від 11.12.13 в склад
колегії по розгляду апеляційної скарги
Публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк", м. Харків № 30-3/1538 від 05.12.13
введено суддів - В.Гриців, Г.Орищин.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 12.12.13 подані
скаржником матеріали визнано
достатніми для прийняття їх до
провадження в апеляційній інстанції,
розгляд справи призначено на 15.01.14.

У зв'язку із відпусткою судді
Гриців В.М., та з урахуванням положень
ст. 4-6 ГПК України, п. 3.1.7 Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, п. 6 рішення зборів суддів від
28.12.10 (протокол № 6) зі змінами внесеними
рішенням зборів суддів від 03.08.12
(протокол № 13), розпорядженням голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 13.01.14 в склад
колегії по розгляду апеляційної скарги
Публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк", м. Харків № 30-3/1538 від 05.12.13
введено замість судді Гриців В.М. -
суддів Михалюк О.В.

Відповідач - Мале колективне
підприємство "ГеяНа" - проти доводів
скаржника заперечив у відзиві на
апеляційну скаргу, зазначивши, що
позивач безпідставно стверджує про те,
що Мале колективне підприємство
«ГеяНа» порушило взяті на себе
договірні зобов'язання, а саме всупереч
вимогам кредитного договору № 14/05/С-23/294
від 21.11.05, не здійснило повернення
кредитних коштів та відсотків за
користування кредитом у строки.
Оскільки, як зазначено в п.5.6 Постанови
Правління Національного банку України
від 18.06.03 №254 «Про затвердження
Положення про організацію операційної
діяльності в банках України», виписки з
особистих рахунків клієнтів є
підтвердженням виконання операцій. Як
вбачається з виписки по кредитному
договору за період з 21.11.05 по 20.11.12
відповідачем повністю сплачено суму
кредиту за Кредитним договором, що
підтверджується випискою з особистого
рахунку клієнта МКП фірма «ГеяНа» і є
підтвердженням виконання операцій.
Тобто з моменту здійснення
відповідачем повної оплати за
кредитним договором, що
підтверджується випискою з особового
рахунку, відповідно до абз.2 п.п.1.2.2
розділу 1 Кредитного договору, кредит
вважається повернутим 20.11.12.
Враховуючи, що термін дії кредитного
договору становив з 21.11.05 по 21.11.12, то
треба вважати, що зобов'язання за
кредитним договором відповідачем
здійснено достроково, зобов'язання за
кредитним договором виконані
сторонами у повному обсязі. З цих
підстав рішення господарського суду
Львівської області від 20.11.13 у справі №
914/3418/13 вважає законним та
обгрунтованим, просить залишити його
без змін, апеляційну скаргу - без
задоволення.

В судовому засіданні 15.01.14
оголошувалась перерва до 23.01.14

В судовому засіданні 23.01.14 представник
позивача - Публічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк" підтримав
доводи та заперечення, викладені,
відповідно, в апеляційній скарзі.
Представник відповідача підтримав
заперечення проти доводів скаржника,
наведені у відзиві на апеляційну
скаргу.

Розглянувши апеляційну скаргу,
відзиви на неї, дослідивши матеріали
справи та наявні в них докази,
заслухавши пояснення представників
сторін в судових засіданнях,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, рішення
господарського суду Львівської
області від 20.11.13 у справі № 914/3418/13 слід
залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено господарським
судом Львівської області, 21.11.05 між
Акціонерим комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» - з 21.12.09 Публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк» та
Малим колективним підприємством
«ГеяНа», укладено кредитний договір
№14/05/С-236/294, згідно з п.1.1. якого банк
зобов'язується надати позичальнику, а
позичальник зобов'язується прийняти,
належним чином використовувати і
повернути банку кредит (грошові кошти)
у вигляді непоновлювальної кредитної
лінії в національній валюті з лімітом
заборгованості 371 346,70 гривень (триста
сімдесят одна тисяча триста сорок
шість гривень 70 копійок) у порядку та на
умовах, зазначених у даному договорі.

Відповідно до п.п. 1.2.1-1.2.2 договору
надання кредиту здійснюється у
наступний термін, з 21.11.05 до 21.11.12.
Позичальник у будь-якому випадку
зобов'язаний повернути кредит у
повному обсязі в терміни, встановлені
графіком погашення кредиту, якщо
тільки не застосовується інший термін
повернення кредиту, встановлений на
підставі додаткової угоди сторін або
до вказаного терміну (достроково)
відповідно до умов розділу 11 цього
договору на підставі будь-якого з п.п.
2.3,5.3,5.5.,5.6,5.8,7.4, ч. 2 п.9.2. цього договору.
Кредит вважається повернутим в момент
зарахування грошової суми в повному
обсязі на відповідний рахунок банку.
Позичальник повинен повернути основну
суму кредиту на рахунок №8400 в
АКІБ "УкрСиббанк".

Згідно з п.п.1.3.1, 1.3.2 договору за
використання кредитних коштів у межах
встановленого терміну кредитування
процентна ставка встановлюється в
розмірі 15% (п'ятнадцять процентів)
річних. Слід зазначити, що процентна
ставка була змінена шляхом укладення
додаткової угоди №1 до кредитного
договору №14/05/С-236/294 від 21.11.05. Так,
відповідно до п.п.2.2-2.4 даної угоди за
використання кредитних коштів за
договором встановлюється процентна
ставка в розмірі 14,8% річних, якщо не
встановлена інша ставка згідно умов
договору.

Відповідно до п. 4.1 договору
позичальник зобов'язується
використовувати кредит на зазначені у
цьому договорі цілі і забезпечити
повернення отриманого кредиту і сплату
нарахованих процентів та комісій у
встановлені договором терміни.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що за
порушення термінів повернення кредиту
та/або процентів за кредит та/або
комісій позичальник сплачує банку
додатково до встановленої процентної
ставки за кредит пеню з розрахунку 0,2
відсотка від суми зазначеної
заборгованості (суми кредиту та/або
процентів по кредиту та/або комісій),
розрахованої за кожний день
прострочення платежу, включаючи день
сплати заборгованості.

Як правильно зазначено господарським
судом першої інстанції на виконання
умов даного кредитного договору між
сторонами було укладено графік
погашення кредиту (додаток №1 до
кредитного договору №14/05/С-236/294 від
21.11.05), згідно якого, позичальник
зобов'язався виплати банку суму
кредиту у наступний строк з 05.01.07 по
21.11.12 щомісячно у сумі 5 157,00 грн.

Як встановлено судом першої
інстанції позивач виконав взяті на
себе обов'язки в повному обсязі та
надав відповідачу кредит в сумі 371 346,70
грн. для використання за цільовим
призначенням, а саме купівля
нежитлового приміщення за адресою:
м.Дрогобич, вул. П.Орлика,3-а, його
облаштування та реконструкцію. В
підтвердження виконання своїх
зобовґязань за договором позивач
долучив до матеріалів справи виписку
про рух коштів по рахунку №8400.

Як правильно зазначено судом першої
інстанції, з метою досудового
врегулювання спору, 21.08.13 позивач
звернувся до відповідача із вимогою
про погашення заборгованості
позичальника по поверненню кредитних
коштів та сплаті процентів за
користування кредитом, що становить 18
107,02 грн. У зв"язку з відсутністю оплати
заборгованості, позивач звернувся з
позовом про стягнення з відповідача 18
123,16 грн., з яких 10 000,00 грн.
заборгованість по кредиту; 8 107,02
заборгованість по процентам; 9,97 грн.
пеня за прострочення сплати кредиту та
6,17 грн. пеня за прострочення сплати
процентів. Позивач у поданій ним
позовній заяві зазначив, що відповідач
умови кредитного договору №14/05/С-236/294
від 21.11.05 виконав частково.

Львівський апеляційний господарський
суд погоджується із висновком суду
першої інстанції про те, що як
вбачається із наданих відповідачем
доказів, зокрема виписки по кредитному
договору за період з 21.11.05 по 05.09.13
станом на 20.11.12 банком зараховано
останній платіж по даному кредитному
договору в сумі 5 163,11 грн. (двома
сумами 5 114,54 та 48,57 грн.). Таким чином,
станом на 21.11.12 сальдо по кредиту
становило 0,00 грн.

Як зазначено судом першої інстанції із
доказів представлених позивачем
випливає, що заборгованість у сумі 10
000,00 грн. по кредитному договору виникла
внаслідок здійснення банком 19.02.13
корегування оплат через помилку, яка
була виявлена в процесі судового
розгляду справи №23/241 за позовом ПАТ
"УкрСиббанк" до Малого колективного
підприємства "ГеяНа" про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ 36/05/С-236/294 від 20.01.06. Згідно з платіжним
дорученням №1 від 04.11.09 здійснено
оплату в сумі 10 000,00 грн. на погашення
процентів за користування позикою
згідно договору 36/05/С-236/294 від 20.01.06, а
згідно з платіжним дорученням №2 від
04.11.09 здійснено оплату в сумі 5 157,00 на
погашення позики згідно договору №
14/05/С-236/294 від 21.11.05 та банк, допустивши
помилку, обидві суми перерахував на
погашення заборгованості по
кредитному договору №14/05/С-236/294 від
21.11.05.

Як вбачається з рішення у справі № 23/241
за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до Малого
колективного підприємства "ГеяНа" про
стягнення заборгованості за кредитним
договором № 36/05/С-236/294 від 20.01.06, яке
набрало законної сили, позовної заяви
№ 26-4/2344 від 26.11.09, заяви про уточнення
позовних вимог, розрахунку суми позову
у справі №23/241, сума 10 000 грн.
перерахована згідно платіжного
доручення № 1 від 04.11.09, не врахована як
така, що сплачена по кредитному
договору № 36/05/С-236/294 від 20.01.06.

Слід зазначити, що згідно з п.1.6
Постанови Національного банку України
"Про затвердження інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті" від 21.01.04 №22 банк
здійснює розрахунково-касове
обслуговування своїх клієнтів на
підставі відповідних договорів і
своїх внутрішніх правил здійснення
безготівкових розрахунків, якщо ці
правила відповідають вимогам цієї
Інструкції, інших нормативно-правових
актів. Банк не має права визначати та
контролювати напрями використання
коштів клієнта та встановлювати інші,
не передбачені договором або законом,
обмеження його права розпоряджатися
коштами на власний розсуд. В силу п.1.7
вищенаведеної постанови кошти з
рахунків клієнтів банки списують
лише за дорученнями власників цих
рахунків (включаючи договірне списання
коштів згідно з главою 6 цієї
Інструкції) або на підставі
розрахункових документів стягувачів
згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.
Таким чином, законних та обгрунтованих
підстав для проведення корегування
оплат позивач не мав.

Колегія суддів погоджується з
застосуванням при вирішенні даного
спору ст. ст. 526, 610 ЦК України щодо
виконання зобов'язань належним чином,
відповідно до умов договору та щодо
неналежного виконання умов
зобов'язання, а також із застосуванням
ст.612 ЦК України щодо прострочення
виконання зобов'язання або не
виконання його у строк, встановлений
договором або законом. Погоджується
колегія із застосуванням при вирішенні
даного спору і ст. 525 ЦК України щодо
односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов зобов'язання. Крім цього,
згідно з ст. 599 ЦК України та ст.202 ГК
України зобов'язання припиняється його
виконанням, проведеним належним чином.

На думку Львівського апеляційного
господарського суду судом першої
інстанції правильно застосовано норми
ст. 1054 ЦК України щодо виникнення
зобов'язань за кредитним договором та
п.1 ст.1048, п.1 ст.1049 ЦК України щодо
одержання процентів від суми позики та
щодо строків та порядку виконання
зобов'язань.

Щодо посилань скаржника в апеляційній
скарзі на те, що згідно з п.2.36
Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої Постановою НБУ
від 21.01.04 №22 якщо з вини банку кошти
зараховані на рахунок неналежного
отримувача, то банк зобов'язаний одразу
після виявлення своєї помилки
перерахувати ці кошти на рахунок
отримувача, якому вони призначалися,
але внаслідок помилки банку не були
зараховані, то слід зазначити, що в силу
п.2.38 вищезазначеної постанови банк, з
вини якого кошти списано з рахунку
неналежного платника, зобов'язаний
повернути на рахунок цього платника
помилково списану суму, списавши її з
рахунку того платника, з якого ці
кошти підлягали списанню, а також
сплатити неналежному платнику пеню у
визначеному законодавством України
розмірі, якщо договором не передбачено
іншу відповідальність. Повернення
платнику коштів, що списані банком з
рахунку платника без законних підстав
або з ініціативи неналежного
стягувача, або в разі порушення банком
умов договору банківського рахунку чи
іншого договору про надання
банківських послуг в частині
здійснення договірного списання, або
внаслідок інших помилок банку,
здійснюється в судовому порядку. За
списання коштів з рахунку платника без
законних підстав банк має сплатити
платнику пеню у визначеному
законодавством України розмірі, якщо
договором не передбачено іншої
відповідальності.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що посилання скаржника, викладені ним в
апеляційній скарзі, є безпідставними,
документально не обґрунтованими,
такими, що не ґрунтуються на
законодавстві, належним чином
досліджені судом першої інстанції, а
відтак, скаржник, в порушення вимоги
ст.ст. 33, 34 ГПК України, не довів тих
обставин, на які він посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Беручи до уваги наведене, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення
господарського суду Львівської
області від 20.11.13 у справі № 914/3418/13
прийняте на підставі матеріалів
справи, у відповідності до норм
матеріального та процесуального права,
посилання скаржника, викладені ним в
апеляційній скарзі, висновків
господарського суду Львівської
області не спростовують, а відтак, не
визнаються такими, що можуть бути
підставою, у відповідності до ст. 104 ГПК
України, для скасування оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 25, 33, 43, 44, 49, 99, 101,
103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення господарського суду
Тернопільської області від 20.11.13 у
справі № 914/3418/13 залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

2.Постанову може бути оскаржено у
касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати до
господарського суду Львівської
області.

Повний текст постанови виготовлено:
10.02.14

Головуючий-суддя
Н.Галушко

Суддя О.Михалюк

Суддя Г.Орищин