Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "10" лютого 2014 р.
Справа № 906/1816/13

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Тимошенко О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Хлабистін Д.М.
(довіреність №26 від 01.01.14.)

від відповідача: Пивовар В.М.
(довіреність б/н від 27.01.14.)

розглянув у судовому засіданні в м.
Житомирі справу

за позовом Державного підприємства
"Придніпровська залізниця" (м.
Дніпропетровськ)

до Приватного підприємства
"МК-Технобуд" (м.Житомир)

про стягнення 9116,00 грн.

Позивач звернувся до господарського
суду Житомирської області з позовом
про стягнення з відповідача на свою
користь 9116,00 грн. штрафу за неправильне
зазначення коду та адреси одержувача
вантажу на перевізних документах.

24.12.13 до суду надійшла заява, в якій
позивач просить, з посиланням на ст.44
ГПК України, стягнути з відповідача
395,63грн. понесених витрат пов'язаних із
проїздом до місця розгляду справи
(а.с.22).

10.02.14 надійшов письмовий відзив на
позовну заяву, відповідно до якого
відповідач позов визнає у повному
обсязі.

10.02.14. надійшло клопотання, в якому
відповідач просить суд зменшити розмір
штрафних санкцій до 5000,00 грн.
посилаючись на важкий фінансовий стан.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві.
Заперечив проти задоволення
клопотання про зменшення розміру
штрафних санкцій.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов визнав, просив суд
задовольнити клопотання про зменшення
розміру штрафних санкцій до 5000,00 грн.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно укладеного між сторонами
договору №ПР.ДН-1-12/497/НЮп/12-19НО.02 від
13.12.12 про організацію перевезень
вантажів і проведення розрахунків за
перевезення та надані залізницею
послуги, у червні 2013 року зі станції
Житомир Південно-Західної залізниці,
Приватне підприємство "МК-Технобуд"
(відповідач) здійснило відправку
вагону №56259310 згідно накладної №32157729
на станцію Дніпродзержинськ
Придніпровської залізниці, одержувач
вантажу - ПАТ "ДМК ім.Ф.Е.Дзержинського".

У накладній №32157729, яка супроводжувала
вантаж, відповідач вказав найменування
одержувача вантажу - ДП
"Трансгарант-Україна", код 3128, без
зазначення адреси одержувача вантажу
(а.с.9) .

При прибутті вагону на станцію
призначення було виявлено факт
неправильного зазначення в накладній
№32157729 найменування, коду, адреси
одержувача вантажу, про що складено Акт
загальної форми №95 від 25.06.13 (а.с.10).

Згідно п.7.6 договору, в усіх питаннях, не
передбачених цим договором сторони
керуються Статутом залізниць України і
законодавством.

Згідно ст.307 ч.5 ГК України, умови
перевезення вантажів видами
транспорту, а також відповідальність
суб'єктів господарювання за цими
перевезеннями визначаються
транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами.

Стаття 2 Статуту залізниць України
визначає обов'язки, права і
відповідальність залізниць, а також
підприємств,установ і громадян, які
користуються залізничним транспортом.

Відповідно до ст.6 Статуту, накладна є
обов'язковою двосторонньою письмовою
формою угоди на перевезення вантажу,
яка укладається між відправником та
залізницею на користь третьої сторони -
одержувача.

У відповідності до ст.23 Статуту
залізниць України, відправник повинен
надати станції навантаження на кожне
відправлення вантажу заповнену
накладну.

Згідно з розділом 4 "Правил оформлення
перевізних документів", відправник
заповнює відповідні графи накладної
згідно з додатком 3 до цих Правил, в тому
числі графу "Одержувач" в яких
вказується точне та повне найменування
одержувача, адресу та його код.

За п.2.3 "Правил оформлення перевізних
документів", правильність внесених в
накладну відомостей своїм підписом
засвідчує представник відправника.

За ст.129 Статуту, обставини, що можуть
бути підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами
або актами загальної форми, які
складають станції залізниць.

Так, за результатами перевірки даних
зазначених у накладній №32157729 складено
Акт загальної форми №95 від 25.06.13 (а.с.10).

В даному акті зазначено про
відсутність отримувача вантажу, який
зазначений в накладній №32157729.

26.06.13 відповідач телеграмою повідомив
залізниці координати одержувача
вантажу, а саме: ПАТ "ДМК
ім.Ф.Е.Дзержинського"; адреса:
м.Дніпродзержинськ, вул.Кірова,18-б; код
одержувача 3128 (а.с.11).

Згідно п.5.5 Правил оформлення
перевізних документів та ст.122 Статуту
залізниць України, якщо під час
перевезення вантажу або на станції
його призначення буде виявлено
неправильне зазначення у накладній
маси, кількості місць вантажу, його
назви, коду та адреси одержувача з
відправника стягується штраф у розмірі
згідно із статтею 118 цього Статуту.
При цьому відправник несе перед
залізницею відповідальність за
наслідки, які виникли.

Згідно ст.118 Статуту, за пред'явлення
вантажу, який заборонено до
перевезень або який потребує під час
перевезення особливих заходів безпеки,
та з неправильним зазначенням його
найменування або властивостей з
відправника, крім заподіяних
залізниці збитків і витрат,
стягується штраф у розмірі
п'ятикратної провізної плати за всю
відстань перевезення.

Згідно з накладною №32157729, загальна
сума провізної плати нарахованої
відправнику до станції призначення за
вагон №56259310 складає 911,60грн.

Відповідно до розрахунку позивача,
розмір штрафу за подвійне порушення
складає 9116,00грн. (13276х2х5).

Підставою для покладання на
відправника відповідальності за
неправильне зазначення ним відомостей
про код та адресу одержувача вантажу є
Акт загальної форми, складений у
випадках передбачених ст.129 Статуту.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позовні вимоги визнає.

Враховуючи викладене, господарський
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги в сумі 9116,00 грн. обгрунтовані,
заявлені у відповідності до вимог
чинного законодавства і
підтверджуються матеріалами справи.

В силу дії частини 1 статті 233
Господарського кодексу України: у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій; при цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Частиною 2 статті 233 Господарського
кодексу України встановлено: якщо
порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

В матеріалах справи міститься
клопотання Відповідача про зменшення
розміру штрафу (а.с.44), яке обґрунтоване
збитковістю підприємства та значною
заборгованістю перед третіми особами.

Відповідач подав докази в
підтвердження об'єктивності причин
неможливості сплатити штраф позивачу,
у зв'язку із заборгованістю перед
працівниками по заробітній платі,
заборгованістю перед податковими
органами, а саме: лист Управління праці
та соціального захисту населення
міської ради №2164 від 15.11.13; рішення
виконкому Корольовської районної ради
№96 від 17.12.13; податкова декларація за
грудень 2013; податкове
повідомлення-рішення про застосування
штрафних санкцій (а.с.45-49)

Відповідно до пункту 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зазначена стаття кореспондується з
частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу
України, згідно якої, розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи те, що порушення
відповідача, яке полягає у
неправильному зазначені коду та адреси
отримувача вантажу, є незначним і
відповідач оперативно відреагував на
звернення позивача подавши відповідні
дані позивачу про одержувача вантажу;
позивач у зв'язку з цим не поніс
збитків; скрутний фінансовий стан
відповідача, суд, виходячи із принципу
розумності і співрозмірності
задовольняє клопотання відповідача і
вважає за необхідне зменшити розмір
штрафу до 5000,00грн.

Крім того, позивачем ставиться вимога
про стягнення з відповідача 395,63грн.
понесених витрат пов'язаних із
проїздом до місця розгляду справи
посилаючись на ст.44 ГПК України, на
підтвердження чого були надані проїзні
квитки (а.с.22-24).

За ст.44 ГПК України, Судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України"Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" №7 від 21.02.13, до інших
витрат у розумінні статті 44 ГПК
відносяться, зокрема: суми, які
підлягають сплаті особам, викликаним
до господарського суду для дачі
пояснень з питань, що виникають під час
розгляду справи (стаття 30 названого
Кодексу); витрати сторін та інших
учасників судового процесу, пов'язані з
явкою їх або їхніх представників у
засідання господарського суду, за
умови, що таку явку судом було визнано
обов'язковою.

Ухвалою про порушення провадження у
справі від 12.12.14 суд викликав в
засідання суду представників сторін,
однак обов'язковою явка сторін не
визнавалась.

Крім того, стаття 74-1 ГПК України, надає
право сторонам приймати участь у
судовому засіданні без явки
представників сторін у засідання
господарського суду за умови подання
клопотання сторони про участь особи у
судовому засіданні в режимі
відеоконференції.

За таких обстави, суд відмовляє
позивачу у задоволенні вимоги про
стягнення з відповідача 395,63грн.
понесених витрат пов'язаних із
проїздом до місця розгляду справи.

Витрати , пов'язані з оплатою судового
збору покладаються на відповідача.

За п.4.3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України"Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" №7 від 21.02.13, у разі
коли господарський суд на підставі
пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір
неустойки (штрафу, пені), витрати
позивача, пов'язані зі сплатою судового
збору, відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Зменшити розмір штрафу до 5000,00грн.

3. Стягнути з Приватного підприємства
"МК-Технобуд" (10001, м.Житомир,
вул.Баранова,80; код 34854891) на користь
Державного підприємства
"Придніпровська залізниця" (49600,
м.Дніпропетровськ, пр.Карла Маркса,108;
код 01073828) - 5000,00грн. штрафу, 1720,50грн.
судового збору.

4.Відмовити в задоволенні вимоги про
стягнення з відповідача 395,63грн.
понесених витрат пов'язаних із
проїздом до місця розгляду справи.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Суддя
Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу