ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

30 січня 2014 р. Справа № 902/1674/13

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Матвійчука Василя
Васильовича розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю «Кусто Агро Фарминг»,

м. Жмеринка Вінницької
області

до: сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю

«АгроКряж», с. Яришів
Могилів-Подільського району

Вінницької області

про стягнення 56 841,58 грн.
штрафних санкцій

при секретарі судового засідання
Солоненко Т.В.

за участю представників сторін :

позивача : Ляхович О.С., довіреність №
06/12-1 від 06.12.2013 р.,

відповідача : не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кусто Агро Фарминг»
звернулось до господарського суду
Вінницької області з позовом про
стягнення з сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «АгроКряж» пені в
розмірі 46 506,75 грн. та 10 334,83 грн. - 3%
річних.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 19.03.2013
року між сторонами укладено договір
постачання мінеральних добрив №
19/03-2013АК. Відповідно до п.п. 1.1., 1.4.
договору та специфікації № 1 від 19.03.2013
року до нього позивач зобов'язався
поставити відповідачу 216 тон селітри
аміачної на загальну суму 768 960,86 грн., а
відповідач зобов'язався прийняти та
оплатити товар в строк до 30.04.2013 року.

Після фактичної поставки товару, що
підтверджується видатковою накладною
№ 1 від 01.04.2013 року, відповідач
відмовився від оплати, а також від
підписання видаткової накладної зі
своєї сторони. Фактична оплата
проведена відповідачем лише 16.10.2013
року, тобто з простроченням 168 днів.

Порушення відповідачем строків оплати
товару потягало за собою нарахування
штрафних санкцій обумовлених
договором.

Ухвалою суду від 12.12.2013 року за вказаним
позовом порушено провадження у справі
№ 902/1674/13 з призначенням до розгляду в
судовому засіданні та зобов'язано
сторін надати докази необхідні
вирішення спору.

Ухвалою суду від 09.01.2014 року розгляд
справи відкладено на 30.01.2014 року з
підстав невиконання відповідачем
вимог суду викладених в ухвалі від
12.12.2013 року.

29.01.2014 року до суду надійшло клопотання
за підписом представника СТОВ
«АгроКряж» за довіреністю Кравчука
С.А. про відкладення розгляду справи.
Дане клопотання мотивоване
перебуванням генерального директора
СТОВ «АгроКряж» у відпустці та
перебуванням представника на
амбулаторному лікуванні.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши подане клопотання,
заслухавши думку представника
позивача щодо останнього, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
його задоволення виходячи з
наступного.

Статтею 28 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що справи юридичних осіб в
господарському суді ведуть їх органи,
що діють у межах повноважень, наданих
їм законодавством та установчими
документами, через свого представника.
Керівники підприємств та організацій,
інші особи, повноваження яких
визначені законодавством або
установчими документами, подають
господарському суду документи, що
посвідчують їх посадове становище.
Представниками юридичних осіб можуть
бути також інші особи, повноваження
яких підтверджуються довіреністю від
імені підприємства, організації.
Довіреність видається за підписом
керівника або іншої уповноваженої ним
особи та посвідчується печаткою
підприємства, організації.

З аналізу наведеної норми випливає, що
представником юридичної особи в суді
може бути керівник чи представник за
дорученням. Отже, відповідач не був
позбавлений можливості забезпечити
явку іншого представника.

До того ж суд зважає, що аналогічне
клопотання відповідачем вже
подавалось до суду, результати
розгляду якого містяться в ухвалі від
09.01.2014 року.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
переконання в тому, що дії відповідача
направлені на затягування розгляду
справи та є прямим зловживанням
правами наданими йому статтею 22 ГПК
України.

Також суд зважає, що відповідачем не
виконано вимог суду в частині надання
визначених ухвалами суду доказів.
Пояснень причин невиконання останнім
не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про час і місце розгляду судової
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами, відповідно до приписів
ст.75 Господарського процесуального
кодексу України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

19 березня 2013 року між товариством з
обмеженою відповідальністю «Густо
Агро Фарминг» (позивач, за договором
Постачальник) та
сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю «АгроКряж»
(відповідач, за договором Покупець)
укладено договір постачання № 19/03-2013АК.

Відповідно до п. 1.1. договору
Постачальник зобов'язується поставити
(передати у власність Покупця) товар, а
Покупець зобов'язується своєчасно і в
повному обсязі оплатити та належним
чином прийняти цей товар. Найменування,
кількість, ціна товару, терміни
поставки та порядок розрахунків
вказуються у специфікаціях, що є
невід'ємною частиною договору.

Покупець розраховується з
постачальником за товар шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок Постачальника згідно
виставленого рахунку до 30.04.2013 року (п.
4.1. договору).

Даний договір набуває чинності з
моменту підписання його сторонами і
діє до 31 грудня 2012 року, але в будь-якому
випадку до повного та належного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за договором (п. 10.2. договору).

У специфікації № 1 від 19.03.2013 року
сторонами погоджено загальну
кількість товару в кількості 216,000 т
вартістю 640 800,72 грн..

На виконання взятих на себе за
договором зобов'язань позивачем на
підставі видаткової накладної № 1 від
01.04.2013 року поставлено відповідачу
товар на загальну суму 768 960,86 грн..

Як свідчать матеріали справи,
відповідачем не проведено розрахунки у
строк визначений договором, у зв'язку з
чим позивач неодноразово звертався до
останнього з вимогами про сплату боргу
(вимоги № 13/06-2013 АК від 13.06.2013 року, №
04/10-КАФ від 04.10.2013 року, № 40 від 25.10.2013
року).

16.10.2013 року відповідач, платіжним
дорученням № 86740026, сплатив вартість
поставленого товару.

Разом з тим, порушення строків
проведення розрахунків зі сторони
відповідача, призвело до нарахування
штрафних санкцій обумовлених
договором.

З врахуванням встановлених обставин
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії
відповідача по прийняттю вказаного
товару, за визначеною ціною свідчать
про те, що у боржника (відповідача)
виникло зобов'язання по оплаті
сировини.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

В силу ст.655 Цивільного кодексу України,
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до частини першої статті 222
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин, що
порушили майнові права або законні
інтереси інших суб'єктів, зобов'язані
поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом .

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов
висновку, що зобов'язання за договором
в частині проведення розрахунків за
поставлений товар, відповідачем
виконувались не належним чином.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного
кодексу України та ст. 230
Господарського кодексу України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, крім іншого,
неустойкою.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу
України право на неустойку виникає
незалежно від наявності у кредитора
збитків, завданих невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України, встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у
разі порушення Покупцем строків
оплати, встановлених п. 4.3. цього
договору, Покупець сплачує пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період несвоєчасної
оплати, від розміру простроченого
платежу, за кожен день прострочення
зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо
стягнення пені та 3% річних є
правомірними, оскільки відповідають
умовам укладеного договору та чинному
законодавству.

Перевіркою правильності наданого
позивачем розрахунку пені та 3% річних
судом не виявлено помилок в зв'язку з
чим вказані вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам
відповідач не подав до суду доказів в
спростування позовних вимог в частині
стягнення пені та 3% річних (платіжні
доручення, виписки банківських установ
щодо руху коштів, квитанції до
прибуткових касових ордерів).

Зважаючи на наведене вище, суд дійшов
висновку про задоволення позову в
повному обсязі з розподілом судових
витрат за правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 115
Господарського процесуального кодексу
України, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідністю АгроКряж» (24024,
Вінницька область, Могилів-Подільський
район, с. Яришів, вул.. Леніна, 161, ) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «Кусто
Агро Фарминг» (23100, Вінницька область, м.
Жмеринка, вул. Барляєва, 28 А, код ЄДРПОУ)
46 506 (сорок шість тисяч п'ятсот шість)
грн. 75 коп. - пені; 10 334 (десять тисяч
триста тридцять чотири) грн. 83 коп. - 3%
річних; 1 720 (одну тисячу сімсот
двадцять) грн. 50 коп. - витрат зі сплати
судового збору.

3. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити
відповідачу рекомендованим листом.

Повне рішення складено 31.01.2014р.

Суддя
Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (24024, Вінницька область,
Могилів-Подільський район, с. Яришів,
вул. Леніна, 161)