КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2014 р. Справа№ 12/5026/1661/2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Заєць О.В., довіреність
№ 467 від 21.08.2013;

від першого відповідача - приватного
акціонерного товариства "Експоінвест" -
представник не прибув;

від другого відповідача -
"Багатогалузевого об'єднання Інтербуд"
Української спілки ветеранів
Афганістану - Синельников Є.В.,
довіреність № 32 від 27.12.2013;

розглянувши апеляційну скаргу
Багатогалузевого об'єднання "Інтербуд"
Української спілки ветеранів
Афганістану на рішення господарського
суду Черкаської області від 14.10.2013 у
справі № 12/5026/1661/2012 (колегія суддів у
складі: головуючий суддя - Грачов В.М.,
судді - Довгань К.І., Єфіменко В.В.) за
позовом публічного акціонерного
товариства "Український інноваційний
банк" в особі Дніпровської філії
публічного акціонерного товариства
"Український інноваційний банк" до
приватного акціонерного товариства
"Експоінвест" та Багатогалузевого
об'єднання "Інтербуд" Української
спілки ветеранів Афганістану про
стягнення 33 845 075 грн. 52 коп.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Український інноваційний банк" в особі
Дніпровської філії публічного
акціонерного товариства "Український
інноваційний банк" звернулося до
господарського суду Черкаської
області з позовом до приватного
акціонерного товариства "Експоінвест"
та Багатогалузевого об'єднання
"Інтербуд" Української спілки
ветеранів Афганістану про солідарне
стягнення з відповідачів
заборгованості по кредиту в сумі 22 000 000
грн., пені по кредиту в сумі 4 155 699 грн. 38
коп., процентів по кредиту в сумі 6 503 744
грн. 46 коп. та пені по процентах в сумі 1
185 631 грн. 68 коп.

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 14.10.2013 у справі
№ 12/5026/1661/2012 позов
задоволено частково: вирішено стягнути
солідарно з відповідачів на користь
позивача 22000000 грн. заборгованості по
кредиту, 3324219 грн. 93 коп. пені по кредиту,
6503744 грн. 46 коп. процентів, 904324 грн. 23 коп.
пені по процентах; у задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

При ухваленні рішення по даній справі
суд першої інстанції дійшовши висновку
про невиконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
задовольнив позовні вимоги.

При цьому, задовольняючи частково
вимоги про стягнення пені по кредиту та
процентах, суд обмежив її нарахування
річним строком позовної давності, про
застосування якого було заявлено
позивачем.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
другий відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду Черкаської
області від 14.10.2013 у справі № 12/5026/1661/2012
скасувати та прийняти нове, яким у
задоволені позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема,
тим, що судом першої інстанції при
прийнятті оскаржуваного рішення
невірно визначено суми пені, що
підлягають стягненню з відповідача.

Крім цього, апелянт посилається на те,
що порука, згідно положень ч. 4 ст. 559
Цивільного кодексу України, є
припиненою, оскільки позивач протягом
шести місяців з дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явив вимогу до поручителя.

В ході здійснення апеляційного
провадження першим відповідачем
подано до суду клопотання про
зупинення провадження у даній справі
до вирішення справи № 925/1979/13 за позовом
приватного акціонерного товариства
"Експоінвест" до публічного
акціонерного товариства "Український
інноваційний банк" про визнання
недійсним кредитного договору від
10.08.2007 та додаткових угод до нього.

В обґрунтування клопотання заявник
посилається на те, що заборгованість у
даній справі № 12/5026/1661/2012 заявлена на
підставі кредитного договору від
10.08.2007, який на даний час оскаржується,
тому перший відповідач вважає, що у
випадку визнання його недійсним
будуть відсутні і правові підстави для
задоволення позовних вимог про
стягнення заборгованості.

Розглянувши вказане клопотання
колегія суддів дійшла висновку про
його відхилення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом, а також у разі звернення
господарського суду із судовим
дорученням про надання правової
допомоги до іноземного суду або іншого
компетентного органу іноземної
держави.

Виходячи зі змісту вимог
вищезазначеної статті, необхідною
передумовою для зупинення провадження
у справі мають бути обставини, що
унеможливлюють її розгляд по суті
заявлених позовних вимог до вирішення
пов'язаної з нею іншої справи, що
розглядається іншим судом.

При цьому, висновок суду про наявність
підстав для зупинення провадження у
справі має ґрунтуватися на
встановлених судом обставинах, що
підтверджують не тільки пов'язаність
справ, але й неможливість розгляду
однієї справи до вирішення іншої.

Таким чином, господарський суд зупиняє
провадження у справі у разі об'єктивної
неможливості вирішення спору без
встановлення відповідних обставин
справи і фактів, що мають суттєве
значення для вирішення спору.

Для вирішення питання про зупинення
провадження у справі господарському
суду слід у кожному конкретному
випадку з'ясувати: як пов'язана справа,
що розглядається господарським судом,
зі справою, що розглядається іншим
судом; чим обумовлюється неможливість
розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що
рішення іншого суду, який розглядає
справу, встановлює обставини, що
впливають на збирання та оцінку
доказів у даній справі. Ці обставини
повинні бути такими, що мають значення
для даної справи.

Відповідно до п. 3.16 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" під неможливістю
розгляду даної справи слід розуміти
неможливість для даного
господарського суду самостійно
встановити обставини, які
встановлюються іншим судом в іншій
справі, - у зв'язку з непідвідомчістю
або непідсудністю іншої справи даному
господарському суду, одночасністю
розгляду двох пов'язаних між собою
справ різними судами або з інших
причин.

Крім того, слід зазначити, що згідно п. 1
ст. 83 ГПК України, господарський суд
наділений повноваженнями самостійно,
визнати недійсним повністю чи у певній
частині пов'язаний з предметом спору у
справі договір, якщо він суперечить
законодавству, належним чином
обґрунтувавши необхідність
застосування такого захисту прав і
законних інтересів сторін. Відповідно
до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. Статтею 43
ГПК України встановлено, що
господарський суд оцінює докази,
керуючись законом.

У даному випадку, при розгляді вимоги
позивача про стягнення заборгованості
господарський суд має правові підстави
надання оцінки відповідності
кредитного договору від 10.08.2007 чинному
законодавству.

Таким чином, у наведеній ситуації
відсутні дійсні обставини, які
відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України
можуть свідчити про неможливість
розгляду даної справи до вирішення
іншої справи та бути підставами для
зупинення провадження у справі.

На підставі наведеного, клопотання
першого відповідача про зупинення
провадження у даній справі
відхиляється колегією суддів за
необґрунтованістю.

Представник апелянта - другого
відповідача у справі в судовому
засіданні 27.01.2014 надав пояснення, якими
підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача в судовому
засіданні 27.01.2014 проти апеляційної
скарги заперечив та просив залишити
рішення суду першої інстанції без змін,
а апеляційну скаргу без задоволення.

Перший відповідач не скористався
правом на участь свого представника в
судовому засіданні, хоча про дату, час
та місце судового засідання був
повідомлений належним чином, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо
неможливості бути присутнім в даному
судовому засіданні від першого
відповідача до суду не надійшло.

Слід зазначити, що явка представників
сторін не визнавалася обов'язковою.

За наведених обставин, апеляційна
скарга розглянута судом у даному
судовому засіданні по суті з
винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
підлягає зміні, з наступних підстав.

Між акціонерним товариством
"Український інноваційний банк"
(правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство "Український
інноваційний банк"), як кредитором та
закритим акціонерним товариством
"Експоінвест" (правонаступником якого є
приватне акціонерне товариство
"Експоінвест"), як позичальником 10.08.2007
року укладено кредитний договір №
2007-70.

Відповідно до положень зазначеного
договору (п. 3.1) банк надає позичальнику
кредит на умовах відновлювальної
кредитної лінії на термін по 07.08.2009
року включно з лімітом заборгованості
по кредитній лінії в розмірі 8768100
гривень з погашенням згідно графіка
зменшення ліміту заборгованості.

Згідно підпункту 3.4.1 п. 3.4 позичальник
сплачує банку проценти в розмірі 21%
річних, які нараховуються на фактичну
суму заборгованості за кредитом із
розрахунку фактичної кількості днів
періоду нарахування процентів на
основі банківського року (365 днів) і
підлягають сплаті на дату платежів по
процентах за кредитом в гривнях на
рахунок, вказаний в п. 5.1.3 договору.

Підпунктом 3.5.1 п. 3.5 передбачено, що
граничним терміном повернення кредиту
є 07.08.2009 року.

Обов'язкове дострокове повернення
кредиту, сплата процентів, комісій та
інших платежів, передбачених
договором, буде невідкладно
відбуватись у випадку, зокрема,
передбаченому п. 6.1 договору. Про
необхідність дострокового повернення
кредиту, сплати процентів, комісій та
інших платежів банк письмово
повідомляє позичальника (п. п. 3.6.2 п. 3.6
договору).

Відповідно до п. п. 3.6.3 п. 3.6 дострокове
повернення кредиту, сплата процентів,
комісій та інших платежів,
передбачених договором, у випадках,
передбачених у п. 3.6.2 цього договору,
повинно бути здійснено позичальником
протягом 30 банківських днів з дня
отримання від банку письмового
повідомлення. У випадку порушення
зазначеного строку сплати банк має
право проводити будь-яку роботу щодо
примусового стягнення боргу
відповідно до чинного законодавства
України, в т. ч. звернути стягнення на
заставлене майно тощо.

Підпунктом 3.7.1 п. 3.7 договору
передбачено, що забезпеченням
виконання зобов'язань позичальника за
цим договором є іпотека нерухомого
майна, що є власністю позичальника та
майнового поручителя, порука БО
"Інтербуд".

Банк має право у разі невиконання чи
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за договором, а також в
інших випадках, передбачених
договором, вимагати дострокового
погашення заборгованості по договору,
відшкодування збитків та звернути
стягнення на предмет іпотеки чи інше
майно, що належить позичальнику (п. п.
5.2.5 п. 5.2 договору).

Згідно п. п. 6.1.1 п. 6.1 договору кожна із
наступних подій повинна тлумачитись як
подія невиконання зобов'язання:
позичальник не зміг виконати будь-яке
із зобов'язань по цьому договору і така
неспроможність тривала протягом 30
банківських днів після одержання
повідомлення, надісланого
позичальнику банком

Відповідно до п. 6.2 договору якщо
виникла і триває подія невиконання
зобов'язань, сума кредиту, нараховані
проценти, а також інші суми, нараховані
згідно з цим договором, підлягають
достроковому поверненню (сплаті), про
що банк письмово повідомляє
позичальника. Позичальник повинен
сплатити зазначену в повідомленні суму
протягом 30 банківських днів з дати
отримання повідомлення.

Пунктом 7.3 договору передбачено, що у
разі порушення строків сплати
процентів за кредитом позичальник
сплачує банку пеню, яка нараховується
на суму несплачених (несвоєчасно
сплачених) процентів, із розрахунку
фактичної кількості прострочених днів,
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
нараховується пеня.

У разі порушення граничного терміну
повернення кредиту з урахуванням
встановленого цим договором ліміту
кредитної лінії позичальник сплачує
банку пеню, яка нараховується на суму
простроченої заборгованості за
кредитом із розрахунку фактичної
кількості днів існування простроченої
заборгованості, починаючи з дати її
виникнення до дати повернення кредиту
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
нараховується пеня (п. 7.4 договору).

До даного Кредитного договору
сторонами вносились зміни шляхом
укладення наступних додаткових
договорів: № 1 від 24.10.2007 року, № 2 від
03.12.2007 року, № 3 від 19.03.2008 року, № 4 від
14.10.2008 року, № 5 від 01.12.2008 року, № 6 від
29.12.2008, № 7 від 13.05.2010, № 8 від 30.06.2010 та № 9
від 06.08.2010, якими погодили ліміт
заборгованості по кредитній лінії
(розмір кредиту) в розмірі 22 000 000 грн.,
порядок видачі (вибірки кредитних
коштів) і повернення кредиту, процентну
ставку за користування кредитом та
строк надання кредиту по 10.08.2011 року,
умови щодо забезпечення кредиту.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за Кредитним
договором між акціонерним товариством
"Український інноваційний банк"
(правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство "Український
інноваційний банк"), як кредитором та
Багатогалузевим об'єднанням "Інтербуд"
Української спілки ветеранів
Афганістану, як поручителем 10.08.2007
укладено договір поруки № 2007-34.

Згідно п. 1.2 договору поручитель
зобов'язується відповідати перед
банком по зобов'язанням позичальника,
що виникають з умов кредитного
договору № 2007-70 від 10.08.2007 року та всіх
додаткових договорів до нього.

У випадку невиконання позичальником
взятих на себе зобов'язань по
кредитному договору, поручитель несе
солідарну з позичальником
відповідальність усім належним йому
майном (п. 2. 1 договору).

Відповідно до п. 2.3 договору у разі
несвоєчасного погашення кредиту,
сплати процентів за кредитом,
поручитель зобов'язується зробити це
за позичальника протягом 10 банківських
днів з дня отримання письмового
повідомлення банка.

До даного договору поруки сторонами
вносились зміни шляхом укладення
наступних додаткових договорів: № 1
від 24.10.2007 року, № 2 від 03.12.2007 року, № 3
від 19.03.2008 року, № 4 від 13.05.2010 року, № 5
від 06.08.2010 року, якими змінювалась ст. 1.3
розділу 1 "Предмет договору", у зв'язку
зі зміною умов кредитного договору №
2007-70 від 10.08.2007 року щодо розміру ліміту
заборгованості по кредитній лінії
(розмір кредиту), процентної ставки за
користування кредитом та строку
надання кредиту (по 10.08.2011 року).

Позивач свої зобов'язання за кредитним
договором в частині надання
позичальнику кредиту виконав в повному
обсязі, перерахувавши на рахунок
останнього грошові кредитні кошти на
загальну суму 22 000 000,00 грн., що
підтверджується виписками з
банківського рахунку (т.1, а.с. 70-74).

У зв'язку з невиконанням позичальником
своїх зобов'язань за кредитним
договором позивачем 11.01.2011 року на
адреси приватного акціонерного
товариства "Експоінвест" та
Багатогалузевого об'єднання "Інтербуд"
Української спілки ветеранів
Афганістану направлено письмові
повідомлення "Про подію невиконання
зобов'язання", в яких банк вимагав
протягом одного банківського дня з
моменту отримання повідомлення
здійснити погашення заборгованості за
процентами у розмірі 363 717 грн. 67 коп. та
пеню в сумі 154 грн. 46 коп.

Згідно з помітками на зазначених
письмових повідомленнях, вони отримані
адресатами в той же день, проте
залишені без відповіді та задоволення.

Оскільки, ані позичальником, ані
поручителем не було здійснено
погашення заборгованості, позивач,
скориставшись своїм правом на
дострокове повернення кредиту,
передбаченим п. 6.1 договору, 21.01.2011
надіслав на адреси приватного
акціонерного товариства "Експоінвест"
та Багатогалузевого об'єднання
"Інтербуд" Української спілки
ветеранів Афганістану повідомлення
про дострокове повернення кредиту та
сплату простроченої заборгованості, в
яких банк вимагав протягом 30-ти
банківських днів з моменту отримання
повідомлення здійснити погашення
заборгованості за кредитним договором.

Приватне акціонерне товариство
"Експоінвест" листом № 9/5 від 26.01.2011
повідомило позивача про невизнання
претензії повністю (т. 1 а.с. 43).

Багатогалузевим об'єднанням "Інтербуд"
Української спілки ветеранів
Афганістану повідомлення про
дострокове повернення кредиту та
сплату простроченої заборгованості
було отримано 24.01.2011, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення (т.1,
а.с. 42), проте залишено поручителем без
відповіді та задоволення.

У зв'язку з невиконанням відповідачами
своїх грошових зобов'язань, позивач
звернувся з даним позовом до суду про
стягнення солідарно з приватного
акціонерного товариства "Експоінвест"
та Багатогалузевого об'єднання
"Інтербуд" Української спілки
ветеранів Афганістану заборгованості
по кредиту в сумі 22 000 000 грн., пені по
кредиту в сумі 4 155 699 грн. 38 коп.,
процентів по кредиту в сумі 6 503 744 грн. 46
коп. та пені по процентах в сумі 1 185 631
грн. 68 коп.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставами
виникнення прав та обов'язків, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

За своєю правовою природою договір №
2007-70 від 10.08.2007 року з урахуванням
додаткових угод до нього, є кредитним
договором.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
глави 71 Цивільного кодексу України,
якщо інше не встановлено параграфом 2 і
не випливає із суті кредитного
договору (ст. 1054 Цивільного кодексу
України).

Так, за приписами ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором (ч. 1 ст. 1048 Цивільного
кодексу України).

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу
України передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент
зарахування грошової суми, що
позичалася, на банківський рахунок
позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного
кодексу України).

Згідно з ч. 2. ст. 1050 Цивільного кодексу
України якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу
України встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання не звільняє винну
сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Згідно зі ст. 546 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Статтею 553 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Порукою може забезпечуватися
виконання зобов'язання частково або у
повному обсязі.

Положеннями ст. 554 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного
кодексу України у разі солідарного
обов'язку боржників (солідарних
боржників) кредитор має право вимагати
виконання обов'язку частково або в
повному обсязі як від усіх боржників
разом, так і від будь-кого з них окремо.

Матеріалами справи підтверджено, що
відповідачами зобов'язання щодо
своєчасного повернення суми кредиту за
кредитним договором № 2007-70 від 10.08.2007
року в розмірі 22 000 000 грн. не виконано.

Крім цього, відповідачами не виконано
зобов'язання щодо своєчасної сплати
процентів за користування кредитом.

Відповідно до ст.ст. 43, 33 Господарського
процесуального кодексу України
сторони повинні довести ті обставини,
на які вони посилаються як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Доказів оплати вищезазначеної
заборгованості ані Позичальником, ані
Поручителями до суду не надано.

Доводи апелянта про те, що порука є
припиненою, оскільки позивач протягом
шести місяців з дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явив вимогу до поручителя,
відхиляються колегією суддів з
наступних підстав.

Відповідно до п. п. 5.2.5 п. 5.2 кредитного
договору банк має право у разі
невиконання чи неналежного виконання
позичальником зобов'язань за
договором, а також в інших випадках,
передбачених договором, вимагати
дострокового погашення заборгованості
по договору, відшкодування збитків та
звернути стягнення на предмет іпотеки
чи інше майно, що належить
позичальнику.

Згідно п. 2.3 договору поруки у разі
несвоєчасного погашення кредиту,
сплати процентів за кредитом,
поручитель зобов'язується зробити це
за позичальника протягом 10 банківських
днів з дня отримання письмового
повідомлення банка.

Таким чином, оскільки боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, то
кредитор може одночасно звернутися з
вимогою про повернення кредиту, як до
боржника, так і до поручителя.

При цьому, кредитор може звернутися, як
з вимогою про повернення кредиту,
строк якого вже настав, так і з вимогою
про дострокове повернення кредиту, яка
є також вимогою в розумінні ч. 4 ст. 559
Цивільного кодексу України.

Отже, враховуючи те, що банком на адреси
позичальника та поручителя 21.01.2011
направлено вимоги про дострокове
повернення кредиту, то направлення
додаткової вимоги до поручителя після
спливу строку, встановленого у
зазначених претензіях, не потрібно.

При цьому, позивач вчасно виразив своє
волевиявлення щодо отримання коштів з
поручителя.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
стягнення солідарно з відповідачів
заборгованості по кредиту в сумі 22 000 000
грн., а також заборгованості по сплаті
процентів за користування кредитом в
сумі 6 503 744 грн. 46 коп.

Крім суми боргу по кредиту та
заборгованості по відсоткам за
користування кредитними коштами,
позивачем заявлено до стягнення пеню
за прострочення повернення кредиту за
період з 11.08.2011 по 05.11.2012 у розмірі 4 155 699
грн. 38 коп. та пеню за прострочення
сплати відсотків у розмірі 1 185 631 грн. 68
коп.

Судом першої інстанції позовні вимоги
в частині стягнення пені по кредиту
задоволено частково.

Так, суд у зв'язку із пропуском
позивачем строку позовної давності,
про застосуванням якого заявлено
відповідачем, ухвалив рішення про
стягнення пені за період з 07.11.2011 по
05.11.2012, тобто обмеживши період
нарахування одним роком до подачі
позову до суду.

З наведеним висновком суду першої
інстанції колегія суддів не
погоджується з огляду на наступне.

Право у позивача на стягнення пені
виникло не з наступного дня після дати
повернення кредиту встановленої
договором - 10.08.2011р., а раніше у зв'язку з
реалізацією банком права на дострокове
повернення кредиту.

Відповідно до п. 3.6.3 договору
дострокове повернення кредиту, сплата
процентів та інших платежів повинне
бути здійснено позичальником протягом
30 банківських днів з моменту отримання
від банку повідомлення.

Аналогічне положення закріплене і у п.
6.2 договору.

Повідомлення про дострокове
повернення кредиту вміщено в претензії
від 20.01.2011 направленій банком
позичальнику та поручителю.

Вказана претензія була отримана
адресатами 24.01.2011, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення та про що вказано самим
апелянтом у своїй скарзі.

Отже, виходячи з наведених положень
договору кредит підлягав поверненню у
повному обсязі по 07.03.2011.

При цьому, з наступного дня - 08.03.2011 у
банку виникло право на стягнення боргу
по кредиту, процентах та нарахування
пені.

З урахуванням положень ч. 6 ст. 232 ГК пеня
на тіло кредиту могла бути нарахована
за період з 08.03.2011 по 08.09.2011.

Оскільки, пеня це триваюча у часі
санкція, яка нараховується за кожен
день, то і строк позовної давності
обліковується також щодо кожного дня
такого нарахування.

Остаточно строк позовної давності,
щодо останнього дня шестимісячного
періоду нарахування пені, сплив 08.09.2012.

Позовна заява подана до суду 07.11.2012.

Отже, станом на день подачі позову до
суду, строк позовної давності щодо
стягнення пені на тіло кредиту сплив.

При вирішення питання стягнення пені
нарахованої на тіло кредиту судом
першої інстанції також помилково не
було враховано можливість здійснення
такого нарахування протягом 6 місяців з
моменту виникнення прострочення, що
передбачено ч. 6 ст. 232 ГК.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Даний шестимісячний строк визначає
максимальний період часу, за який може
бути нараховано штрафні санкції, якщо
інший період не встановлено законом
або договором (п 4.3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №
10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів").

Згідно з п. 7.4 договору у разі порушення
граничного терміну повернення кредиту
з урахуванням встановленого цим
договором ліміту кредитної лінії
позичальник сплачує банку пеню, яка
нараховується на суму простроченої
заборгованості за кредитом із
розрахунку фактичної кількості днів
існування простроченої
заборгованості, починаючи з дати її
виникнення до дати повернення кредиту
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
нараховується пеня.

Наведеними умовами договору не
передбачено іншого строку нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання.

Вказівка в договорі на те, що пеня
нараховується за весь період
прострочення виконання зобов'язань
позичальником не є встановленням
іншого строку ніж визначено ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України, з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 251
Цивільного кодексу України:

- строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення;

- терміном є певний момент у часі, з
настанням якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252
Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 252 Цивільного кодексу
України термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

В даному випадку, договором не
визначено строку нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання ані у роках, ані у місяцях,
тощо.

Також, не встановлено і терміну, що
визначався б календарною датою до якої
розраховується пеня або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

Слід зазначити, що повернення суми
боргу та відповідно закінчення періоду
прострочення не може бути визнано
подією, яка має неминуче настати,
оскільки залежить від суб'єктивної
поведінки боржника, який в свою чергу
може і зовсім не виконати зобов'язань
за договором.

Отже, визначення в договорі
нарахування пені за весь період
прострочення виконання зобов'язань
позичальником не є встановленням
іншого строку ніж визначено ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України.

За наведених обставин, підлягає
застосуванню передбачений ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України
шестимісячний строк.

Тому, в даному випадку пеня повиненна
нараховуватись у шестимісячний строк з
дня виникнення прострочки, як було
наведено вище.

Отже, не встановлення судом першої
інстанції вірного періоду нарахування
пені призвело до необґрунтованих
висновків в частині задоволення
позовної вимоги про стягнення з
відповідача пені за прострочення
повернення кредиту в сумі 3 324 219 грн. 93
коп.

З огляду на викладене, у задоволенні
позовної вимоги про стягнення пені по
кредиту слід відмовити, у зв'язку з
пропуском позивачем строку позовної
давності, про застосування якого було
заявлено відповідачем.

Також, судом першої інстанції допущено
помилки при здійсненні перерахунку
пені на проценти.

Суд обмежив нарахування пені річним
строком позовної давності (з 07.11.2011 по
05.11.2012), залишивши незмінними суми боргу
по відсотках на які нараховувалась
пеня.

При цьому, залишена сума боргу, що
утворилася загалом за усі минули
періоди нарахування відсотків. У тому
числі в цей період увійшли суми боргу з
процентів, що утворилися у понад
6-місячний строк до дати початку
нарахування пені.

Проте, проценти нараховуються
щомісячно та відповідно умов договору
підлягають сплаті до 10 числа кожного
наступного місяця за місяцем
нарахування процентів.

Тому, 6-місячний строк нарахування пені
по процентах слід обліковувати по
кожному місяцю в якому нараховані
проценти та на суму боргу з процентів у
такому місяці.

З урахуванням положень ч. 6 ст. 232 та
строку позовної давності правильний
розмір пені на проценти, який підлягає
стягненню становить 236 015 грн. 24 коп.

За наведених вище обставин, рішення
місцевого господарського суду
підлягає зміні в частині визначення
суми пені за прострочення повернення
кредиту.

Відповідно до ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин. Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, які мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини
2 статті 99 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у рішенні
місцевого господарського суду, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
господарський суд розглянув повно та
об'єктивно в судовому процесі всі
обставини справи в їх сукупності, однак
не застосував норми матеріального
права, що підлягають застосуванню до
спірних правовідносин, що призвело до
необґрунтованого задоволення позовних
вимог в частині стягнення пені по
кредиту, а також стягнення в більшому
ніж є обгрунтованим розмірі пені по
відсоткам за користування кредитом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 103
Господарського процесуального кодексу
України за результатами розгляду
апеляційної скарги апеляційна
інстанція має право змінити рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що апеляційна скарга,
підлягає частковому задоволенню, а
оскаржуване рішення місцевого
господарського суду - зміні.

Отже, з відповідачів солідарно на
користь позивача підлягає стягненню
22000000 грн. заборгованості по кредиту,
6503744 грн. 46 коп. процентів та 236 015 грн. 24
коп. пені по процентах.

У задоволенні решти позовних вимог по
стягненню пені на тіло кредиту та пені
по відсотках слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору за
подання позовної заяви в сумі 54 665 грн.
06 коп. покладаються на відповідачів.

Крім цього, виходячи з положень ч. 3 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України з позивача в доход бюджету
підлягає стягненню 5 192 грн. 47 коп.
судового збору за розгляд апеляційної
скарги.

Враховуючи те, що апелянт згідно п. 19 ст.
5 Закону України "Про судовий збір"
звільнений від сплати судового збору,
проте останнім за подачу апеляційної
скарги до суду було сплачено судовий
збір в сумі 573 грн. 50 коп., тому зазначена
сума підлягає поверненню апелянту.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Багатогалузевого
об'єднання "Інтербуд" Української
спілки ветеранів Афганістану на
рішення господарського суду
Черкаської області від 14.10.2013 у справі
№ 12/5026/1661/2012 за позовом публічного
акціонерного товариства "Український
інноваційний банк" в особі
Дніпровської філії публічного
акціонерного товариства "Український
інноваційний банк" до приватного
акціонерного товариства "Експоінвест"
та Багатогалузевого об'єднання
"Інтербуд" Української спілки
ветеранів Афганістану про стягнення 33
845 075,52 грн. задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду
Черкаської області від 14.10.2013 у справі
№ 12/5026/1661/2012 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення
в наступній редакції:

«1. Позов публічного акціонерного
товариства "Український інноваційний
банк" в особі Дніпровської філії
публічного акціонерного товариства
"Український інноваційний банк" до
приватного акціонерного товариства
"Експоінвест" та Багатогалузевого
об'єднання "Інтербуд" Української
спілки ветеранів Афганістану про
стягнення 33 845 075,52 грн. задовольнити
частково.

2. Стягнути солідарно з приватного
акціонерного товариства "Експоінвест",
(м. Черкаси, вул. Оборонна, 16, код за
) та Багатогалузевого
об'єднання "Інтербуд" Української
Спілки ветеранів Афганістану ( м.
Черкаси, вул. Оборонна, 16, код за ) на користь публічного
акціонерного товариства "Український
інноваційний банк" (м. Київ, вул.
Смирнова-Ласточкина, 10-А, код за ) в особі Дніпровської філії ПАТ
"Укрінбанк", (м. Черкаси, вул. Хрещатик,
195, код за ) - 22 000 000 грн.
кредиту, 6 503 744 грн. 46 коп. процентів, 236
015 грн. 24 коп. пені по процентах та 54 665
грн. 06 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.».

4. Стягнути з публічного акціонерного
товариства "Український інноваційний
банк" (м. Київ, вул. Смирнова -
Ласточкіна, 10-А, код за ) в
особі Дніпровської філії ПАТ
"Укрінбанк", (м. Черкаси, вул. Хрещатик,
195, код за ) на користь
Державного бюджету України судовий
збір за розгляд апеляційної скарги у
сумі 5 192 грн. 47 коп.

5. Доручити господарському суду
Черкаської області видати відповідні
накази.

6. Повернути Багатогалузевому
об'єднанню "Інтербуд" Української
Спілки ветеранів Афганістану, (м.
Черкаси, вул. Оборонна, 16, код за ) з Державного бюджету України
судовий збір за подання апеляційної
скарги в розмірі 573 грн. 50 коп.,
перерахований згідно платіжного
доручення від 23.10.2013 № 219. Підставою
повернення судового збору є дана
постанова підписана судом та скріплена
печаткою суду.

7. Матеріали справи № 12/5026/1661/2012
повернути до господарського суду
Черкаської області.

8. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку та строки.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
М.А. Дідиченко

М.А. Руденко