ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

30.01.2014 Справа №
901/4004/13

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Атан-Крим»

до відповідача - Селянського
(фермерського) господарства «Утро»

про стягнення 51619,41 грн.

Суддя Медведчук О.Л.

Представники:

від позивача - Караченцева Н.С.,
представник за довіреністю №9/АК від
09.01.2014;

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Атан-Крим», звернувся до
Господарського суду Автономної
Республіки Крим із позовною заявою до
Селянського (фермерського)
господарства «Утро», в якій просить суд
стягнути з відповідача на користь
позивача суму заборгованості у розмірі
51619,41 грн, яка складається з основної
заборгованості у розмірі 25764,00 грн, 2576,40
грн штрафу, 22801,14 грн процентів за
користування чужими грошовими коштами,
374,81 грн - 3% річних, 103,06 грн інфляційних
витрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем умов договору
поставки в частині оплати поставленого
позивачем товару, у зв'язку з чим за ним
утворилася заборгованість, на яку
відповідачем нараховані штрафні
санкції, проценти за користування
чужими грошовими коштами, 3% річних,
інфляційні втрати.

Представник відповідача у судовому
засіданні 16.01.2014 надав суду письмовий
відзив на позовну заяву (а.с. 51 - 55), в
якому просив суд просив суд у позові
відмовити, зокрема зазначив про те, що
факт отримання Селянським
(фермерським) господарством «Утро»
товару за товарно-транспортною
накладною на відпуск нафтопродуктів
№19037/с від 04.06.2013 та накладної №29087/3 від
04.06.2013 не підтверджується, оскільки у
накладних відсутні дані, прізвища і
посади представника одержувача
нафтопродукту, також, у зазначених
документах відсутні відтиски печатки
підприємства одержувача палива. Крім
того, представник відповідача
зазначив, що Колишній голова
Селянського (фермерського)
господарства «Утро» ОСОБА_2 у 2013 році
фактично відсторонився від діяльності,
мав великі особисті борги за своїми
шахрайськими злочинами, діями. Для
Селянського (фермерського)
господарства «Утро» у 2013 році ОСОБА_2
ніяких матеріальних цінностей не
одержував, навпаки відчужував майно.
Якщо він одержував якесь майно, то
витрачав його тільки у своїх особистих
цілях. 09.12.2013 на загальних зборах членів
Селянського (фермерського)
господарства «Утро» прийнято рішення
про припинення діяльності
господарства шляхом його ліквідації.

У судове засідання 30.01.2014 представник
відповідача у судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

29.01.2014 до суду від представника
відповідача надійшло електронне
повідомлення із проханням відкласти
розгляд справи у зв'язку з неможливістю
забезпечити явку у судове засідання.

Враховуючи обмеженість строків
розгляду спору, встановлену статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України, а також те, що відповідачем
надано письмовий відзив із правовим та
документальним обґрунтуванням
заперечень, суд вважає необхідним
відмовити у задоволенні клопотання
представника відповідача та
розглядати справи за його відсутністю.

У судовому засіданні 30.01.2014 представник
позивача надав суду письмові пояснення
по суті позову (а.с. 88), в яких зазначив,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Атан-Крим»
застосовує відповідальність у вигляді
плати за користування чужими грошовими
коштами, так як, відпустивши паливо,
воно має отримати за нього певну
грошову суму вже на другий день
поставки. Отже, відпустивши паливо, але
не отримавши за нього грошові кошти
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Атан-Крим» вважає,
що покупець у цьому випадку
користується грошовими коштами
Товариства. Однак, Товариство не має ні
можливості, ні наміру за власні кошти
безпроцентно кредитувати відповідача.
Також, у поясненнях представником
позивача надано розрахунок
інфляційних втрат.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Атан-Крим»
(постачальник за договором) та
Селянським (фермерським) господарством
«Утро» (покупець за договором) укладено
договір поставки товарів №306-СФ/НМТ
(а.с. 11 - 14), згідно умов якого
постачальник зобов'язується передати у
встановлені даним договором строки
паливно-мастильні матеріали (далі - ПММ)
у власність покупця, а покупець
зобов'язується прийняти ПММ та
оплатити за них визначену цим
договором грошову суму (пункт 1.1
договору).

Відповідно пунктам 3.1, 3.5 договору
поставка ПММ здійснюється на підставі
заявки покупця, яка може бути передана
будь-яким зручним для покупця способом,
у тому числі із застосуванням
телефонного зв'язку, факсу, електронної
пошти, тощо. При прийманні ПММ
представник покупця зобов'язаний
представити довіреність на отримання
товарно-матеріальних цінностей (по
формі №М-2), оформлену належним чином.
При поставці ПММ транспортом
постачальника довіреність передається
водію-експедитору з одночасним
підписанням товаросупровідних
документів.

Розрахунки за договором здійснюються
шляхом 100% передоплати у безготівковій
формі. Моментом виконання зобов'язань
по оплаті за ПММ є дата зарахування
коштів на розрахунковий рахунок
постачальника. У випадку, якщо ПММ
будуть відпущені без попередньої
оплати, покупець зобов'язаний оплатити
повну вартість ПММ протягом 1 (одного)
календарного дня з дати отримання ПММ.
На вимогу постачальника покупець
зобов'язаний провести звірку взаємних
розрахунків протягом трьох днів з
моменту його отримання (пункти 4.1, 4.4
договору).

Згідно пункту 5.1 договору за порушення
зобов'язань, передбачених даним
договором, сторони несуть
відповідальність у відповідності з
діючим законодавством та дійсним
договором.

Пунктами 5.4, 5.6 договору передбачено, що
у випадку порушення покупцем своїх
зобов'язань по оплаті за поставлені ПММ
в строки, встановлені цим договором,
покупець оплачує постачальнику штраф у
розмірі 10% від вартості неоплачених
ПММ. У випадку прострочення платежу за
поставлені ПММ покупець оплачує
постачальнику плату за користування
чужими грошовими коштами в розмірі 0,5 %
від вартості неоплачених ПММ за кожен
день прострочення (ст. 692 ЦК України), а
також, суму заборгованості з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення та 3%
річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК
України).

Договір вважається укладеним та
набирає сили з моменту його підписання
сторонами та його скріплення печатками
сторін та діє до 31.12.2014, до повного
виконання сторонами зобов'язань за
даним договором.

Позивачем на виконання умов договору
здійснено поставку на суму 25764,00 грн за
накладною №29087/3 від 04.06.2013 та
товарно-транспортною накладною на
відпуск нафтопродуктів (нафти) №19037/с
від 04.06.2013.

Відповідачем оплата поставленого
товару до цього часу проведена не була,
у зв'язку з чим за ним утворилася
заборгованість за період з 06.06.2013 по
29.11.2013, що складає 25764,00 грн, на яку
нараховані штраф у розмірі 2576,40 грн,
проценти за користування чужими
грошовими коштами - 22801,14 грн, 3% річних -
374,81 грн, інфляційні втрати 103,06, всього
сума заборгованості складає 51619,41 грн.

Враховуючи викладені обставини
позивач звернувся до суду із позовною
заявою про стягнення суми 51619,41 грн з
відповідача.

Розглянувши позовні вимоги, суд вважає,
що вони підлягають частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та статтею 174
Господарського кодексу України,
зокрема, договорів та інших правочинів
(угод); з інших юридичних фактів, а також
безпосередньо з актів цивільного
законодавства.

У відповідності з частиною 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

З матеріалів справи вбачається, що
правовідносини між сторонами виникли
на підставі договору поставки товарів
№306-СФ/НМТ від 01.06.2013.

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (частини 1, 2 статті 712
Цивільного кодексу України).

На підставі статей 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності з частинами 1, 2 статті
193 Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до частини 1 статті 530
Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивачем обов'язок щодо поставки
товару виконаний товар на суму 25764,00 грн
поставлено відповідачу, про що
свідчить накладна №29087/3 від 04.06.2013 та
товарно-транспортна накладна на
відпуск нафтопродуктів (нафти) №9037/с
від 04.06.2013.

Відповідач обов'язок щодо оплати
товару не виконаний, наявність
заборгованості заперечується
відповідачем із посиланням на пункт 5.4.3
Інструкції про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
та обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і організаціях України,
затвердженої Наказом Міністерства
економіки України, Міністерства
транспорту та зв'язку, Міністерства
палива та енергетики, Державного
комітету з питань технічного
регулювання та споживчої політики від
20.05.2008, № 281/171/578/155 та на статті 1, 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік», зазначаючи, що надані позивачем
до матеріалів справи
товарно-транспортна та видаткова
накладні не мають юридичної сили,
оскільки не відповідають вимогам, які
пред'являються до первинних
документів, та не підтверджують факту
здійснення зазначеної в ній
господарської операції саме з
Селянським (фермерським) господарством
«Утро». Крім того, відповідач у
поясненнях вказує на те, що колишній
голова Селянського (фермерського)
господарства «Утро» ОСОБА_2 притягався
до адміністративної та неодноразово до
кримінальної відповідальності. Крім
того, вироком Первомайського району
Автономної Республіки Крим від 21.10.2013
по справі №113/1281/13-к ОСОБА_2 (раніше
судимого Красногвардійським райсудом
Автономної Республіки Крим за ст.ст. 307
ч.2, 185 ч.1, ст. 185 ч.3 Кримінального кодексу
України), засуджено за ст. 310 ч. 2
Кримінального кодексу України до 4
років позбавлення волі, на підставі ст.
75 Кримінального кодексу України з
випробуванням, з іспитовим строком на 2
роки.

Проте, відповідачем наведеного вироку
суду не надано.

Судом зазначені посилання до уваги не
приймаються оскільки на накладній
№29087/3 від 04.06.2013 мається підпис особи,
яка отримала ПММ, на
товарно-транспортній накладній на
відпуск нафтопродуктів (нафти) №19037/с
від 04.06.2013 також міститься підпис, а
також прізвище та ініціали особи, що
одержала ПММ, а саме ОСОБА_2

Таким чином, ПММ були отримані головою
Селянського (фермерського)
господарства «Утро» ОСОБА_2, доказів
того, що наведена особа не мала на той
час повноважень щодо отримання товару
відповідачем суду не надано, у зв'язку з
чим суд вважає накладні такими, що
підтверджують факт одержання ПММ на
суму 25764,00 грн представником
відповідача.

Статтями 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідачем доказів оплати
заборгованості чи належних доказів її
відсутності суду не надано, у зв'язку з
чим позовні вимоги щодо стягнення
заборгованості за договором у розмірі
25764,00 підлягають задоволенню.

Також, позивач просить суд стягнути з
відповідача за період прострочення
платежу з 06.06.2013 по 29.11.2013 штраф у
розмірі 2576,40 грн, проценти за
користування чужими грошовими коштами
у розмірі 22801,14 грн, 3% річних у розмірі
374,81 грн, інфляційні втрати у розмірі
103,06 грн.

Згідно частинам 1, 2 статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що у
випадку порушення покупцем своїх
зобов'язань по оплаті за поставлені ПММ
в строки, встановлені цим договором,
покупець оплачує постачальнику штраф у
розмірі 10% від вартості неоплачених
ПММ.

Таким чином, стягнення штрафу
передбачено умовами договору та не
суперечить нормам закону, у зв'язку з
чим перевіривши розрахунок позивача,
суд вважає необхідним задовольнити
вимоги щодо стягнення штрафу у розмірі
2576,40 грн.

Щодо стягнення процентів за
користування чужими грошовими коштами
за період з 06.06.2013 по 29.11.2013 та 3 % річних
за той самий період, суд вважає
необхідним зазначити наступне.

Частиною 3 статті 692 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі
прострочення оплати товару продавець
має право вимагати оплати товару та
сплати процентів за користування
чужими грошовими коштами.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Умовами договору, а саме пунктом
сторони передбачили як стягнення плати
за користування чужими грошовими
коштами в розмірі 0,5% від вартості
неоплачених ПММ за кожен день
прострочення на підставі статті 692 ЦК
України, так і 3% річних на підставі ст.
625 ЦК України.

Проте, необхідно дослідити правову
природу вказаних сум.

Так, розділом 5 договору сторони
погодили порядок та умови застосування
відповідальності за порушення
грошових зобов'язань за договором.
Пунктом 5.2 договору передбачено, що
оплата стороною визначених цим
договором штрафних санкцій (неустойки,
штрафу, пені) не звільняє її від
обов'язку відшкодувати на вимогу іншої
сторони збитки, завдані порушенням
договору, в повному обсязі, а
відшкодування збитків не звільняє від
обов'язку оплатити на вимогу іншої
сторони штрафні санкції в повному
обсязі, проте сторони жодними умовами
договору не передбачили умови та
порядок нарахування за порушення
покупцем обов'язків за договором
штрафних санкцій у вигляді пені, при
цьому, обчислювану за правилами ст. 231
Господарського кодексу України плату
визначили у пункті 5.6 в якості
процентів за користування чужими
грошовими коштами в розумінні ст. 692
Цивільного кодексу України.

Таким чином, сторони у п. 5.6 передбачили
подвійне стягнення процентів за
користування грошовими коштами, що
суперечить статті 625 Цивільного
кодексу України, при цьому невірно
визначили сутність процентів за
користування чужими грошовими коштами
та фактично передбачили саме
відповідальність за неналежне
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення, а не борг, яким
повинні бути проценти за користування
чужими грошовими коштами з точки зору
їх юридичної природи.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 15.04.2010 по справі №2-24/2341-2009
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Атан-Плюс» до
Приватного підприємства «Магістраль
Сервіс Плюс» про стягнення 165559,51 грн, за
зустрічним позовом про визнання
недійсним пункту договору.

Отже, вимоги щодо стягнення процентів
за користування чужими грошовими
коштами у розмірі 22801,14 грн, заявлені на
підставі пункту 5.6 договору, не
підлягають задоволенню.

Водночас, оскільки право вимагати
сплату 3% річних на підставі статті 625
Цивільного кодексу України прямо
передбачено законом не залежно від
умов договору, перевіривши розрахунок
позивача, суд вважає позовні вимоги
щодо стягнення 3% річних у розмірі 374,81
грн підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Крім того, відповідачем заявлені
вимоги щодо стягнення інфляційних
втрат за період з 06.06.2013 по 29.11.2013 у
розмірі 103,06 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, суд
зробив наступні розрахунки
інфляційних втрат.

Індекс інфляції у період з 06.06.2013 по
29.11.2013 складав: за червень - 100,0; за
липень - 99,9; за серпень - 99,3; за вересень -
100,0; за жовтень - 100,4; за листопад - 100,2.

Сукупний індекс інфляції за вказані
шість місяців складає 0,998.

Таким чином, внаслідок інфляційних
процесів інфляційні втрати від суми
заборгованості склали (-51,53 грн).

Враховуючи викладене, суд вважає
розрахунок позивача невірним,
збільшення суми від інфляційних
процесів таким що не відбулося та
відмовляє у стягненні нарахованих
інфляційних втрат у повному обсязі.

Таким чином, суд задовольняє позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Атан-Крим» частково,
а саме вимоги щодо стягнення основного
боргу у розмірі 25764,00 грн, штраф у
розмірі 2576,40 грн, 3% річних у розмірі 374,81
грн, всього на суму 28715,21 грн.

У задоволенні процентів за
користування чужими грошовими коштами
у розмірі 22801,14 грн та інфляційних втрат
у розмірі 103,60 грн, всього - 22904,20 грн, суд
вважає необхідним відмовити.

Судовий збір суд відносить на обидві
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог згідно ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено 04.02.2014.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Селянського
(фермерського) господарства «Утро» на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Атан-Крим»
заборгованість у розмірі 25764,00 грн,
штраф у розмірі 2576,40 грн, 3% річних у
розмірі 374,81 грн, а також, судовий збір у
розмірі 957,09 грн.

3. У задоволенні позову в частині
стягнення процентів за користування
чужими грошовими коштами у розмірі
22801,14 грн та інфляційних втрат у розмірі
103,06 грн відмовити.

4. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Суддя
О.Л. Медведчук