м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Віна Лівадії»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім -
про стягнення 19 569, 59 грн.
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: Шевчук О.С.
від відповідача: Дружинський А.С.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Віна Лівадії»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
Дім - Фрегат» про стягнення 16 301, 64 грн. -
пені та 3 267, 95 грн. - 3 % річних. Позовні
вимоги обґрунтовані неналежним
виконанням відповідачем зобов'язань за
договором дистрибуції № 35-12 від 23.03.2012
р. в частині оплати отриманого за
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.06.2013 р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на 17.07.2013
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
У процесі провадження у справі
відповідач подав відзив на позовну
заяву, у якому проти позову заперечив,
мотивуючи свої заперечення тим, що у
матеріалах справи відсутні належні
додатки № 1 та № 2 до договору
дистрибуції № 35-12 від 23.03.2012 р., що, на
думку відповідача, свідчить про
недосягнення сторонами згоди з усіх
істотних умов договору, а саме про ціну
та асортимент товару, порядок
здійснення та виконання замовлень.
Також відповідач зазначає, що у
позивача відсутні довіреності на
отримання товару, обов'язковість
надання яких в момент передачі товару
передбачена умовами договору, відсутні
узгоджені заявки відповідача на кожну
окремо отриману партію товару та
стверджує, що оплата за поставлений
товар ним здійснювалась за накладними,
а не за договором дистрибуції № 35-12 від
Розгляд справи відкладався в порядку
ст. 77 Господарського процесуального
Склад суду у даній справі неодноразово
Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 11.12.2013 р. справу №
для подальшого розгляду.
У даному судовому засіданні
представники сторін підтримали свої
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 22.01.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.03.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Віна Лівадії» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім -
Фрегат» укладено договір дистрибуції
№ 35-12, за умовами якого позивач
зобов'язався передати, а відповідач -
прийняти у власність товар, а також
обов'язки маркетингу, реклами, та
продажу від свого імені продукції,
виготовленої позивачем, вартість та
асортимент якого погоджується
сторонами в додатку № 1 до договору та є
його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 2.1. договору відповідач
здійснює маркетинг, рекламу та продаж
товару виключно на території Київської
області, Чернігівської області та
Полтавської області.

Відповідно до п. 2.3. договору до
обов'язків відповідача віднесено
самостійно, від свого імені, за свій
рахунок і на умовах даного договору
діяти, як по відношенню до позивача, так
і по відношенню до своїх контрагентів.
Відповідач не має права діяти від імені
позивача.

Згідно з п. 2.4. відповідач зобов'язаний
продавати товар за цінами не нижче
погоджених з позивачем. Ціни
встановлюються в додатку (додатках) до
даного договору і складають його
невід'ємну частину.

За умовами п. 2.14. договору прийнявши
товар, відповідач зобов'язаний
повернути позивачу належним чином
оформлені товаросупроводжувальні
документи, які свідчать про отримання
товару (печатка та підпис), протягом 3
календарних днів з моменту отримання
товару.

У відповідності до п.п. 3.1., 3.2. договору
позивач зобов'язаний поставляти
відповідачу товар за його заявкою.

За умовами п. 4.2. договору поставка
товару здійснюється транспортом
позивача, вартість доставки включена у
вартість товару. У виняткових випадках,
доставка товару може здійснюватись
відповідачем за його рахунок.

Відповідно до п. 4.3. договору при
отриманні товару відповідач
зобов'язаний надати: копію ліцензії на
право торгівлі алкогольними напоями,
завірену печаткою відповідача; копію
свідоцтва платника податку на додану
вартість, завірену печаткою
відповідача; довіреність на отримання
товару.

Пунктами 5.2., 5.4. договору передбачено,
що ціна товару зазначається в
накладних та включає в себе вартість
самого товару та вартість упаковки.
Відповідач здійснює оплату
поставленого товару протягом 45
календарних днів з моменту отримання
товару.

Згідно з п. 5.6. договору розрахунок за
поставлену партію товару здійснюється
шляхом перерахування відповідачем
грошових коштів на розрахунковий
рахунок позивача, або за погодженням
сторін на готівковий розрахунок шляхом
внесення грошових коштів відповідачем
в касу позивача з оформленням
прибуткового ордеру.

Додатком № 1 до договору сторони
визначили ціну товару, що
поставляється за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору № 35-12 від 23.03.2012
р., позивачем поставлено, а
відповідачем прийнято товар на
загальну суму 1 164 944,95 грн., що
підтверджується видатковими
накладними, належним чином засвідчені
копії яких містяться в матеріалах
справи.

При цьому, суд відзначає, що про
прийняття відповідачем товару за
вказаними накладними свідчить підпис
представника Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім -
Фрегат».

Також матеріали справи свідчать, що
відповідачем здійснено оплату
вартості отриманого за договором № 35-12
від 23.03.2012 р. товару на суму 935 000, 00 грн.,
що підтверджується наявними в
матеріалах справи платіжними
дорученнями, копії яких долучені до
матеріалів справи.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
стверджує, що відповідачем порушено
умови договору № 35-12 від 23.03.2012 р., щодо
терміну оплати товару, отриманого за
договором, у зв'язку з чим просить
стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім -
Фрегат» пеню за час прострочення
виконання грошового зобов'язання та 3 %
річних від простроченої суми.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За приписами ч. 2 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Як встановлено судом, Господарським
судом міста Києва розглядалась справа
№ 910/2737/13 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вина
Лівадії" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім -
"Фрегат" про стягнення 1 164 944,95 грн. -
заборгованості за договором № 35-12 від
23.03.2012 р.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 24.09.2013 р. у справі № 910/2737/13,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 02.12.2013 р.,
припинено провадження в частині
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім-"Фрегат"
суми основного боргу в розмірі 229 944, 95
грн.; присуджено до стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім -
"Фрегат" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Віна
Лівадії" судовий збір в розмірі 4 598, 89
грн.; в іншій частині у задоволенні
позову відмовлено.

Розглядаючи спір по суті у справі №
910/2737/13, судом встановлено, що на
виконання умов договору № 35-12 від 23.03.2012
р. Товариством з обмеженою
відповідальністю "Віна Лівадії"
поставлено, а Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім -
"Фрегат" прийнято товар на загальну
суму 1 164 944, 95 грн.

При цьому, припиняючи провадження у
справі № 910/2737/13 в частині стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім -
"Фрегат" суми основного боргу в розмірі
229 944, 95 грн., суд встановив, що вказану
суму боргу відповідачем сплачено у
процесі провадження у справі № 910/2737/13,
а 935 000, 00 грн. - до порушення провадження
у справі № 910/2737/13, у зв'язку з чим суд
відмовив у задоволенні позову в цій
частині.

Одночасно, суд вважає за необхідне
відзначити, що твердження відповідача
про здійснення поставки за договором,
укладеним між сторонами у спрощений
спосіб шляхом обміну первинними
документами, а не за договором № 35-12 від
23.03.2012 р. спростовуються наявними у
справі документами та встановленими
судом обставинами.

Так, у матеріалах даної справи
міститься належним чином засвідчена
копія договору № 35-12 від 23.03.2012 р. та
протокол розбіжностей № 1 до договору
дистрибуції № 35-12 від 23.03.2012 р. та, при
огляді у судовому засіданні оригіналі
вказаних документів, судом
встановлено, що і договір, і протокол
розбіжностей підписані повноважними
представниками сторін та скріплені
печатками юридичних осіб, що, в свою
чергу, свідчить про надання їм
юридичної сили правочину та
обов'язковості для його сторін.

Водночас суд зазнає, що будь-яких заяв
щодо оспорення підпису або печатки
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім -
Фрегат» на договорі № 35-12 від 23.03.2012 р.
від відповідача в межах даної справи не
надходило, а також клопотань про
призначення експертизи не подано.

Відповідно до ст. 637 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 638
Цивільного кодексу України договір
може бути укладений у будь-якій формі,
якщо вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася. Якщо сторони
домовились укласти у письмовій формі
договір, щодо якого законом не
встановлена письмова форма, такий
договір є укладеним з моменту його
підписання сторонами.

Тож, виходячи з аналізу наведених норм,
суд дійшов висновку, що договір
дистрибуції № 35-12 від 23.03.2012 р. між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Віна Лівадії» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім -
Фрегат» укладено у простій письмовій
формі, що передбачено приписами
Цивільного кодексу України.

Аналогічні висновки зроблені
Київським апеляційним господарським
судом у справі № 910/2737/13, що викладено у
постанові від 02.12.2013 р.

При цьому, суд вважає за необхідне
відзначити, що поставка товару за
накладними, які є предметом розгляду у
даній справі, здійснювалась саме на
підставі договору № 35-12 від 23.03.2012 р. та
звернути увагу, що зазначені факти
встановлені також і у справі № 910/2737/13.

Таким чином, доводи відповідача
визнаються судом необґрунтованими та
спростовуються вищенаведеними
обставинами.

За умовами договору № 35-12 від 23.03.2012 р.
відповідач зобов'язаний здійснювати
оплату поставленого товару протягом 45
календарних днів з моменту його
отримання.

В той же час, з матеріалів справи
вбачається, що відповідач здійснював
оплату отриманого ним товару з
порушенням встановленого договором №
35-12 від 23.03.2012 р. терміну.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором. У сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Крім того, відповідно до положень
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», який регулює договірні
правовідносини між платниками та
одержувачами грошових коштів щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань, розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Тож, здійснивши власний розрахунок
пені з урахуванням подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який здійснюється
розрахунок, а також 3 % річних від
простроченої суми, виходячи з того, що
датою виникнення прострочення термін
оплати товару, поставленого за
договором № 35-12 від 23.03.2012 р. товару є
12.12.2012 р. (дата прострочення оплати за
відповідним платежем) та визначений
позивачем період нарахування пені до
24.02.2013 р. (з урахуванням часткових
проплат за кожною поставленою партією
товару окремо), судом встановлено, що
позивачем допущено помилку в методиці
нарахування та згідно розрахунку суду
розмір пені становить 11 860, 50 грн. та 2 374,
20 грн. - 3 % річних від простроченої суми.

Таким чином, приймаючи до уваги, що за
приписами ст.ст. 4-3, 33. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
оскільки наявними у справі документами
підтверджується поставка позивачем
товару за договором № 35-12 від 23.03.2012 р.
враховуючи, що судом встановлено
прострочення оплати отриманого товару,
суд дійшов висновку про часткове
задоволення позову.

Витрати по сплаті судового бору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються обидві сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Віна Лівадії»
задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім -
"Фрегат"" (02660, м. Київ, вул.
Магнітогорська, 1, ), з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення суду на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Віна
Лівадії" (98637, м. Ялта, вул. Червоних
партизан, 14, ) 11 860, 50
(одинадцять тисяч вісімсот шістдесят
грн. 50 коп.) грн. - пені, 2 374, 20 (дві тисячі
триста сімдесят чотири грн. 20 коп.) грн. -
3 % річних та 1 251, 47 (одна тисяча двісті
п'ятдесят одна грн. 47 коп.) грн. -
судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. В іншій частині у задоволенні позову
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 27.01.2014 р.

Суддя
Пригунова А.Б.