ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.02.2014
Справа № 905/8200/13

Господарський суд Донецької області у
складі судді Бокової Ю. В.

при секретарі судового засідання
Д'яковій Ю.Ю.

розглянувши матеріали справи за
позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Венера-6 ЛТД", м.
Ясинувата

до відповідача: Ясинуватської міської
ради, м. Ясинувата

про визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки від 17.10.2008 р.

за участю представників:

від позивача: Тичинська Ю.Ю. - за довір.
від 01.01.2014 р. № б/н

від відповідача: Штунько Р.Г. - за довір.
від 01.10.2013 р. № б/н

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Венера-6 ЛТД",
звернувся до господарського суду
Донецької області з позовом до
Ясинуватської міської ради про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки від 17.10.2008 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що у Договорі оренди
земельної ділянки від 17.10.2008 р. відсутні
такі істотні умови, як
відповідальність сторін за
невиконання умов Договору; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки; не вірне зазначення
об'єкту оренди, що на думку позивача є
підставою для визнання договору
недійсним.

В судових засіданнях позивач підтримав
позовні вимоги та просив суд
задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач надав відзив, в якому проти
задоволення позовних вимог заперечив,
просив відмовити у їх задоволенні в
повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши обставини спору, доводи
учасників судового процесу суд

ВСТАНОВИВ:

19.05.2004 р. Ясинуватською міською радою
було прийняте рішення № 220 «Про
затвердження проекту землеустрою з
відводу земельних ділянок та укладення
договорів оренди землі», яке в
передбаченому законом порядку не
скасовувалось і не визнавалось
недійсним.

На виконання зазначеного рішення 17.10.2008
р. між Ясинуватською міською радою
(орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Венера-6
ЛТД" (орендар) був укладений договір
оренди земельної ділянки.

Відповідно до умов договору,
орендодавець надає, а орендар приймає в
строкове платне користування земельну
ділянку із земель житлової та
громадської забудови, яка знаходиться
за адресою Донецька область, м.
Яснувата, вул. Лермонтова, 1.

Відповідно до п. 2 договору в оренду
передається земельна ділянка
кадастровий номер :00:019:0110
загальною площею 0,1061 га.

Згідно п. 13 договору земельна ділянка
передається в оренду для розміщення
магазину.

Пунктом 8 цього договору сторонами
передбачено, що договір укладено до
19.05.2053 р.

Договір зареєстровано у
Ясинуватському районному відділі
Донецької регіональної філії ДП "Центр
Державного земельного кадастру", про що
у державному реєстрі земель вчинено
запис від 24.10.2008 року за № 04.08.170.00029.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 13
Конституції України земля є об'єктом
права власності українського народу,
від імені якого це право здійснюють
органи державної влади і органи
місцевого самоврядування в межах,
визначених цією Конституцією, іншими
законодавчими актами України.

Від імені українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
укладення спірного договору оренди
землі) встановлено, що громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтями 124 та 125 цього Кодексу
передбачено, що передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування чи
договору купівлі-продажу права оренди
земельної ділянки (у разі продажу права
оренди) шляхом укладення договору
оренди земельної ділянки.

Право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору
оренди і його державної реєстрації.

Відповідно до статті 13 Закону України
«Про оренду землі» (в редакції, чинній
на момент укладення спірного договору
оренди землі) договір оренди землі - це
договір за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

У частині першій статті 15 Закону
України "Про оренду землі" встановлено
перелік істотних умов договору оренди
землі, відсутність однієї з яких згідно
з частиною другою цієї статті є
підставою для визнання договору
недійсним.

Визнання договору недійсним (його
окремих частин) є одним із способів
захисту, який застосовується судом у
випадках та порядку, визначеному
цивільним законодавством.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення його
сторонами вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України (ст.215 Цивільного
кодексу України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину. Зокрема, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

В пункті 1 роз'яснень Вищого
арбітражного суду України від 12.03.1999 р.
№ 02-5/111 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням угод недійсними"
передбачено, що, вирішуючи спори про
визнання угод недійсними,
господарський суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настання відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту угод вимогам
закону; додержання встановленої форми
угоди; правоздатність сторін за угодою;
у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Посилання позивача не те, що в договорі
оренди землі не було передбачено умов
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, є необґрунтованими,
враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 8-1 Закону України
„Про оренду землі" (в редакції на
момент укладення спірного договору)
передбачено, що право на оренду
земельної ділянки державної або
комунальної власності не може бути
відчужено її орендарем іншим
особам, внесено до статутного фонду,
передано у заставу, а тому посилання
скаржника на те, що в договорі не
узгоджені умови передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки є
безпідставними та не приймаються
судом.

Таким чином, законом встановлено
заборону на відчуження вказаного
права, а тому відповідач правомірно не
включив вказаної умови до договору від
17.10.2008 р. і її не включення не впливає на
його дійсність.

При мотивуванні позовних вимог,
позивач посилається на відсутність у
договорі оренди земельної ділянки
такої істотної умови, як
відповідальність сторін за
невиконання умов Договору.

Проте, текст договору оренди містить
окремий розділ «Відповідальність
сторін за невиконання або неналежне
виконання договору», яким, зокрема
передбачено, що за невиконання або
неналежне виконання договору
сторони несуть відповідальність
відповідно до закону та цього
договору(п. 38 договору). Сторона, яка
винна у невиконанні умов цього
договору, повинна відшкодувати іншій
стороні збитки, які були завдані їй
такими діями (бездіяльністю) (п. 39
договору). Сторона, яка порушила
зобов'язання, звільняється від
відповідальності, якщо вона доведе, що
порушення сталося не з її вини» (п. 40
договору).

Щодо посилань позивача на невірно
зазначений об'єкт оренди (місце
розташування земельної ділянки,
кадастровий номер на першій сторінці
договору відрізняється від план схеми
меж земельної ділянки) суд зазначає
наступне.

З аналізу договору оренди земельної
ділянки від 17.10.2008 р., проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки ТОВ «Венера-6ЛТД» для
обслуговування магазину по вул.
Лермонтова, 1 в м. Ясинувата,
кадастровий номер :00:019:0110,
план-схеми меж земельної ділянки,
письмових пояснень представника
позивача вбачається, що в оренду була
передана земельна ділянка кадастровий
номер :00:019:0110 загальною площею 0,1061
га, яка знаходиться за адресою Донецька
область, м. Яснувата, вул. Лермонтова, 1.
Земельна ділянка, що зазначена в п.п.1, 2
договору, в план-схемі меж земельної
ділянки та в проекті землеустрою
ідентичні, а зазначення в план-схемі
меж земельної ділянки кадастрового
номеру :00:016:0110 є помилкою.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку, що спірним договором
визначений об'єкт оренди, а саме
земельна ділянка кадастровий номер
:00:019:0110 загальною площею 0,1061 га,
яка знаходиться за адресою: Донецька
область, м. Яснувата, вул. Лермонтова, 1
та про безпідставність тверджень
позивача щодо не визначення об'єкту
оренди.

Враховуючи викладене, сторони
передбачили у спірному договорі оренди
землі всі істотні умови, які вважали
необхідними і які передбачені законом
для договорів оренди землі.

Інших підстав, визначених законом, для
визнання договору оренди земельної
ділянки від 17.10.2008 р.недійсним судом не
встановлено.

На підставі викладеного, у задоволенні
позову слід відмовити.

Суд також вважає за необхідне
зазначити, що за приписами статей 32-34
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Судові витрати підлягають віднесенню
на позивача, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись ст. 13 Конституції України, ст.
ст. 116, 124, 125 Земельного кодексу України,
ст. ст. 203, 215Цивільного кодексу України,
Закону України «Про оренду Землі», ст.
ст. 22, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського
прецесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Венера-6 ЛТД" до
Ясинуватської міської ради про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки від 17.10.2008 р.
відмовити.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Рішення може бути оскаржено в
Донецький апеляційний господарський
суд згідно розділу XII ГПК України.

Повний текст рішення підписаний 11.02.2014
р.

Суддя
Ю.В. Бокова