ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2014 р.Справа № 922/4506/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання
Лобові Р.М.

розглянувши справу

за позовом 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми "Ікар-Бізнес",
м. Харків , 2. ФОП ОСОБА_2, м Харків до 1.
Виконавчого комітету Харківської
міської ради, м. Харків 2. Харківської
міської ради, м. Харків про визнання
недійсним рішення, зобов'язання
вчинити певні дії за участю
представників сторін:

першого позивача - Савченко С.В.
(директор);

другого позивача - ОСОБА_2 особисто;

першого відповідача - не з'явився

другого відповідача - Мирось С.В. за
довіреністю №08-11/88/2-13 від 03.01.13р.

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до господарського
суду з позовом до Виконавчого комітету
Харківської міської ради та
Харківської міської ради про визнання
недійсним рішення виконкому
Харківської міської ради від 02.10.2013 р.,
яким вирішено примусово демонтувати
нежитлову будівлю АДРЕСА_1, та
скасувати його, як таке, що не
відповідає вимогам законодавства
України; зобов'язання Харківську
міську раду розглянути звернення фірми
"Ікар-Бізнес" ТОВ щодо поновлення права
оренди на земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та
укладення договору оренди на новий
термін та прийняти відповідне рішення
про що повідомити позивача у
встановлені законом строки.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 29.10.2013 р. за
вищевказаним позовом було порушено
провадження у справі № 922/4506/13 та
розгляд справи призначено на 26.11.2013р. о
10:30 год.

Разом з позовною заявою позивачем
надано до суду заяву про забезпечення
позову, в якій заявник просить суд,
керуючись ст. 66, 67 ГПК України, зупинити
виконання рішення виконавчого
комітету ХМР від 02.10.2013 р. та
попередження № 1609/0/161-13 від 03.10.2013 р. про
примусовий демонтаж торгівельного
павільйону, який розташований в
АДРЕСА_1, заборонити відповідачам
вчиняти дії щодо виконання рішення
виконкому ХМР від 02.10.2013 р., на підставі
якого винесено попередження про
примусовий демонтаж нерухомого
об'єкту, належного на праві власності
позивачам, заборони відповідачам
уповноважувати інших осіб на виконання
вказаного оскаржуваного рішення
виконкому від 02.10.2013 р. про демонтаж,
заборонити відповідачам вживати
заходів щодо відключення вказаного
об'єкту від системи енергопостачання.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 26.11.2013 р.
розгляд справи № 922/4506/13 було
відкладено на 10 грудня 2013 р. об 11:00.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 10.12.2013 р.
розгляд справи № 922/4506/13 було
відкладено на 18 грудня 2013 р. об 11:00. Цією
ж ухвалою було продовжено строк
розгляду спору за межами, визначеними
ч.1 ст. 69 ГПК України на п'ятнадцять днів
до 12 січня 2014 року та відмовлено у
задоволенні заяви про забезпечення
позову.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 18.12.2013 р.
розгляд справи № 922/4506/13, за клопотанням
представника другого відповідача, було
відкладено на 08 січня 2014 р. об 11:00.

Позивачами 11 грудня 2013 р. до суду було
надано сумісну заяву про уточнення
позовних вимог, в якій позивачі заявили
вимогу щодо визнання частково
недійсним рішення виконкому
Харківської міської ради від 02.10.2013 р. №
632, яким вирішено примусово демонтувати
нежитлову будівлю АДРЕСА_1, та
скасувати його, як таке, що не
відповідає вимогам законодавства
України в частині включення до
переліку самовільно розміщених
об'єктів, від яких звільняється
територія міста, нежитлової будівлі
АДРЕСА_1; виключити з переліку
самовільно розміщених об'єктів, від
яких звільнюється територія міста
Харкова, який викладено в додатку до
рішення виконкому Харківської міської
ради від 02.10.2013 р. № 632, нежитлову
будівлю АДРЕСА_1, яка належить Фірмі
"ІКАР-БІЗНЕС" ТОВ та ФОП ОСОБА_2

Судом заява позивачів про уточнення
позовних вимог (зміну предмету позову)
була визнана такою, що відповідає
вимогам ст. 22 ГПК України, у зв'язку з
чим ухвалою господарського суду
Харківської області від 08.01.2014 р. вона
була прийнята до розгляду. Цією ж
ухвалою розгляд справи № 922/4506/13 було
відкладено на 10 січня 2014 р. о 10:00.

Представник першого позивача у
судовому засіданні підтримує позовні
вимоги у повному обсязі.

Другий позивач у судовому засіданні
просить суд задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Представник першого відповідача у
судове засідання не з'явився, про час та
місце судового засідання був
повідомлений належним чином.

Представник другого відповідача у
судовому засіданні проти позовних
вимог заперечує у повному обсязі, надав
до суду копію спірного рішення
виконавчого комітету Харківської
міської ради № 632 від 02.10.2013 р., яка
долучена до матеріалів справи.

Присутні в судовому засіданні 10 січня
2014 року представники сторін пояснили,
що ним надані всі документи, які
необхідні для розгляду справи по суті
та вважають за можливе розглянути
справу по суті в даному судовому
засіданні.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представників сторін, судом
встановлено наступне.

На підставі Розпорядження виконавчого
комітету Московської районної ради
народних депутатів м. Харкова від 17.02.1994
р. № 106, Фірмі "ІКАР-БІЗНЕС" ТОВ було
дозволено встановити зупиночний
павільйон з вбудованими торгівельними
магазинами на зупинці громадського
транспорту "ринок 604 м-р" - ріг пр.
Тракторобудівників та пр. 50 років ВЛКСМ
в м. Харкові.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 11.06.2008 р. по
справі № 42/93-08 було визнано за фірмою
"Ікар-Бізнес" товариством з обмеженою
відповідальністю право власності на
нежитлову будівлю торгівельного
павільйону літ."А-1" (приміщення № 1-8),
загальною площею 61,3 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке
зареєстровано в КП "Харківське міське
БТІ" за реєстр. № 24399478.

На підставі рішення Харківської
міської ради від 06.10.2004 р. № 154/04, між
Харківською міською радою та фірмою
"Ікар-Бізнес" ТОВ було укладено договір
оренди землі від 14.02.2005 р. № 7536/05 на
земельну ділянку по АДРЕСА_1.

На підставі договорів купівлі-продажу
нежитлового приміщення від 28.08.2008 р. №
3656 та від 22.10.2012 р. № 1464 ФОП ОСОБА_2
набула у власність частину нежитлової
будівлі АДРЕСА_1, а саме нежитлових
приміщень НОМЕР_1, загальною площею 48,7
кв.м.

Як зазначено у позовній заяві, 03 жовтня
2013 р. за адресою розташування об'єкту
нерухомості АДРЕСА_1 позивачам
надійшло попередження № 1609/0/161-13 від
03.10.2013 р. від імені адміністрації
Московського району Харківської
міської ради про необхідність
демонтажу торгівельного павільйону,
належного позивачам за вказаною
адресою до 07.10.2013 р. на підставі рішення
виконкому Харківської міської ради від
02.10.2013 р.

За таких підстав, обґрунтовуючи свої
вимоги позивач посилається те, що
рішення виконкому Харківської міської
ради від 02.10.2013 р. та попередження про
демонтаж прийняті з порушенням чинного
законодавства і суперечать ст. 19
Конституції України та направлені на
позбавлення позивача його законного
права власності на нерухомість,
створює реальну загрозу знищення
майна, належного позивачам на праві
власності та позбавляє власника на
власний розсуд володіти та
розпоряджатись власним майном.

Звертаючись до суду із позовом, позивач
просить захистити своє право, зокрема,
саме шляхом визнання частково
недійсним рішення виконкому
Харківської міської ради від 02.10.2013 р. №
632, яким вирішено примусово демонтувати
нежитлову будівлю АДРЕСА_1, та
скасувати його, як таке, що не
відповідає вимогам законодавства
України в частині включення до
переліку самовільно розміщених
об'єктів, від яких звільняється
територія міста, нежитлової будівлі
АДРЕСА_1; виключити з переліку
самовільно розміщених об'єктів, від
яких звільнюється територія міста
Харкова, який викладено в додатку до
рішення виконкому Харківської міської
ради від 02.10.2013 р. № 632, нежитлову
будівлю АДРЕСА_1, яка належить Фірмі
"ІКАР-БІЗНЕС" ТОВ та ФОП ОСОБА_2

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог і заперечень проти них суд
виходить з наступного.

Статтею 20 Господарського кодексу
України визначено, що одним із способів
захисту порушених прав суб'єктів
господарювання є, зокрема, визнання
повністю або частково недійсними актів
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, актів інших
суб'єктів, що суперечать законодавству,
ущемляють права та законні інтереси
суб'єкта господарювання.

Згідно зі статтею 21 Цивільного кодексу
України суд визнає незаконним та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

У пункті 1 Роз'яснення Президії Вищого
арбітражного суду України «Про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних з визнанням недійсними
актів державних чи інших органів» від
26.01.2000 року № 02-5/35 зазначено, що акт
державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Відповідно до вказаних роз'яснень
підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт.

Обов'язковою умовою визнання акта
недійсним є також порушення у зв'язку з
прийняттям відповідного акта прав та
охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі. Якщо за результатами розгляду
справи факту такого порушення не
встановлено, у господарського суду
немає правових підстав для задоволення
позову.

Таким чином, для визнання частково
недійсним рішення виконкому
Харківської міської ради від 02.10.2013 р. №
632 позивачам необхідно було довести, що
спірне рішення на час його видачі було
прийнято з порушенням вимог
законодавства України, з перевищенням
компетенції та порушувало права
позивачів.

Натомість, дослідивши рішення
виконкому Харківської міської ради від
02.10.2013 р. № 632, яке позивачі просять суд
визнати частково недійсним, судом
встановлено, що воно не має відношення
до правовідносин на які посилаються
позивачі обґрунтовуючи свої вимоги,
оскільки рішенням виконкому
Харківської міської ради від 02.10.2013 р. №
632 вирішено внести зміни до рішення
виконавчого комітету Харківської
міської ради від 18.05.2011 р. № 378 "Про
створення постійно діючих комісій по
обстеженню санітарного та технічного
стану житлового фонду комунальної
власності міста Харкова" та додатком №
3 до рішення затверджено склад постійно
діючих комісій по обстеженню
санітарного та технічного стану
житлового фонду комунальної власності
міста Харкова.

Відповідно до статті 140 Конституції
України межі дії органів місцевого
самоврядування - самостійно вирішувати
питання місцевого значення у межах
Конституції і Законів України.

Статтею 4 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» серед
основних принципів здійснення дії
місцевого самоврядування
передбачається, зокрема, принцип,
законності.

Принцип законності також встановлений
статтею 1 Конституції України, а
статтею 8 Конституції України
визначено Україну як правову державу
та закріплено держаний принцип
верховенства права.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи місцевого
самоврядування діють на підставі
діючого законодавства та в межах
повноважень і у спосіб, передбачені
Конституцією України та
нормативно-правовими актами України.

Відповідно до статті 12 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
сільський, селищний, міський голова є
головною посадовою особою
територіальної громади відповідно
села (добровільного об'єднання в одну
територіальну громаду жителів кількох
сіл), селища, міста. Сільський, селищний,
міський голова очолює виконавчий
комітет відповідної сільської,
селищної, міської ради, головує на її
засіданнях.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства та організації мають
право на звернення до господарського
суду за захистом своїх порушених або
оспорюваних прав та охоронюваних
законом інтересів.

Необхідною умовою для звернення до
суду із відповідним позовом є
порушення прав та охоронюваних законом
інтересів особи - позивача у справі.

За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК
України позовна заява повинна містити
виклад обставин, на яких ґрунтуються
позовні вимоги з зазначенням доказів.
До обставин, на яких позивач
обґрунтовує свої вимоги, відносять
обставини, які становлять предмет
доказування у справі. Предмет
доказування це сукупність обставин,
які необхідно встановити для
правильного вирішення справи. У
предмет доказування включаються факти
матеріально-правового характеру, що є
підставою вимог позивача та заперечень
відповідача.

При цьому, суд бере до уваги, що в п. 2.3
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12. 2011 року, зазначено, що якщо стороною
(або іншим учасником судового процесу)
у вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

За таких обставин, з урахуванням
приписів наведених правових норм та на
підставі матеріалів справи, суд
приходить до висновку, що позивачами
належними засобами доказування не
доведено суду порушення в розумінні ст.
1 Господарського процесуального
кодексу України їх прав з боку
Харківської міської ради та її
посадових осіб під час прийняття
спірного рішення виконавчого комітету
Харківської міської ради від 02.10.3013 р. №
632, оскільки позивачами не доведено, що
оскаржуване рішення має відношення до
правовідносин, які склалися між
сторонами щодо нежитлової будівлі
АДРЕСА_1, у зв'язку з чим вимоги
позивачів є необґрунтованими та
такими, що спростовуються матеріалами
справи, а відтак задоволенню не
підлягають.

Відповідно до статей 44-49
Господарського процесуального кодексу
України, у разі відмови у задоволенні
позовних вимог, витрати по сплаті
судового збору покладаються на
позивачів.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, Господарського кодексу
України, статтями 33, 34, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 15.01.2014 р.

Суддя Шатерніков М.І.