ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2014 р.
Справа № 921/1071/13-г/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Костів Т.С.

суддів
Кузь В.Л.

Желік М.Б.

при секретарі Зошій М.Р.

розглянувши апеляційну скаргу
Головного управління юстиції у
Тернопільській області, м. Тернопіль,
б/н від 03.12.13 року

на рішення господарського суду
Тернопільської області від 20.11.2013 року

у справі №921/1071/13-г/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Український папір",
м. Київ

до відповідача: Головного управління
юстиції у Тернопільській області, м.
Тернопіль

про: стягнення заборгованості в сумі
116112,28 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Сушанський
О.І.-представник на підставі
довіреності № б/н від 23.01.14 року;

від відповідача: Шпит І.П.- представник
на підставі довіреності № 3/12-7 від
14.01.2014 року;

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду
Тернопільської області від 20.11.2013 року
у справі №921/1071/13-г/14 (суддя Руденко О.В.)
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Український папір"
до Головного управління юстиції у
Тернопільській області про стягнення
заборгованості в сумі 116112,28 грн.
задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Тернопільської
області від 20.11.2013року у справі
№921/1071/13-г/14, відповідач - Головне
управління юстиції у Тернопільській
області - подало апеляційну скаргу.

Зокрема, апелянт мотивує свою
апеляційну тим, що скаржник вжив усіх
належних заходів для вчасної оплати
заборгованості, надав відповідні
документи органам держказначейства,
однак, останнім дані платежі не
проведені у зв'язку із необхідністю
опрацювання значної кількості
первинних та розрахункових документів,
які надавались розпорядниками та
одержувачами бюджетних коштів.
Головним управлінням Державної
казначейської служби України у
Тернопільській області 04.02.2013 р.
оплачено кредиторську заборгованість
по спеціальному фонду по платіжному
дорученню № 59 на суму 9720 грн., а 15.02.2013 р.
оплачено кредиторську заборгованість
по платіжному дорученню 64 на суму 28440
грн. Кредиторська заборгованість в
сумі 113400 грн. виникла за видатками, які
здійснювалися за рахунком надходжень
виконавчого збору, стягнутого органами
державної виконавчої служби. Згідно
кошторису на 2013 рік по спеціальному
фонду не заплановано видатки за
рахунок надходжень виконавчого збору і
згідно листа Міністерства юстиції
України від 13.02.2013 № 17-32/226 перенесено
кредиторську заборгованість із
спеціального фонду (виконавчий збір) на
загальний фонд державного бюджету в
сумі 452692,90 грн. (в тому числі і 113400 грн.
за папір). Посилається на безпідставне
незалучення до участі у справі
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Тернопільській області як
співвідповідача.

На підставі наведеного скаржник
просить рішення господарського суду
Тернопільської області від 20.11.2013 року
у справі № 921/1071/13-г/14 скасувати та
постановити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю.

Автоматизованою системою
документообігу суду справу № 921/1071/13-г/14
розподілено для розгляду головуючому -
судді Костів Т.С..

Розпорядженням голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 17.12.2013 року у
склад колегії для розгляду
вищезазначеної справи введено суддів
Малех І.Б. та Желіка М.Б..

Ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду від
18.12.13 р. подані скаржником матеріали
визнано достатніми для прийняття їх до
провадження в апеляційній інстанції,
розгляд справи призначено на 28.01.14 р..

Згідно розпорядження в.о. голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 27.01.2014 року, у
зв'язку із тимчасовою непрацездатністю
судді Малех І.Б., у склад колегії для
розгляду справи № 921/1071/13-г/14 замість
судді Малех І.Б. введено суддю Кузя В.Л..

Представникам роз'яснено їх права
згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 28.01.14 року
представник позивача з'явився, проти
апеляційної скарги заперечив з
підстав, наведених у поданому
письмовому відзиві. Рішення суду
першої інстанції вважає законним та
обґрунтованим, просив залишити його
без змін, апеляційну скаргу без
задоволення.

Представник апелянта в судовому
засіданні апеляційну скаргу підтримав
в повному обсязі, з мотивів наведених у
ній. Надав усні пояснення по суті спору.

Розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
наявні в них докази, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
встановила наступне:

як правильно встановлено судом
першої інстанції, 24.12.2013 р. Головне
управління юстиції у Тернопільській
області (замовник) та ТОВ "Український
папір" (продавець) уклали Договір б/н
про закупівлю товарів за державні
кошти, за умовами якого Продавець
зобов'язується у 2012 році поставити
Замовникові товари - приладдя
канцелярські паперові (папір для
пристроїв друкувальних), зазначені в
рахунку та видатковій накладній, а
Замовник - прийняти і оплатити дані
матеріальні цінності (п.п. 1.1. та 1.2.
Договору).
П. 3.1.
договору сторони встановили ціну даної
угоди у розмірі 151560 грн., а п. 10.1.
передбачили строк її дії до 31.12.2012р.,
але у будь-якому випадку до повного
виконання сторонами взятих на себе
зобов'язань. Умовами укладеного
правочину його контрагенти обумовили
здійснення оплати шляхом
безготівкового переказу коштів на
поточний рахунок Продавця протягом 3-х
банківських днів з моменту поставки
партії товару; підставою для оплати є
рахунок-фактура та видаткова накладна
на прийом матеріальних цінностей
(п.п.4.1. та 4.2. Договору).

На виконання умов Договору,
позивач згідно видаткової накладної №
Т-02151 від 25.12.2012р., передав, а скаржник на
підставі довіреності № 176 від 25.12.2012р.,
виданої на ім'я ОСОБА_4, отримав товар -
приладдя канцелярські паперові код ДК -
21.23.1 (папір для пристроїв друкувальних)
на загальну суму 151 560 грн.. Таким чином,
зважаючи на дату поставки товару,
термін оплати за нього завершувався
28.12.2012р.

Однак, відповідач, в порушення
умов договору та вимог чинного
законодавства, свої зобов'язання щодо
повної оплати вартості отриманаого
товару не виконав, внаслідок чого його
заборгованість перед позивачем
становить 113400 грн.
06.08.2013р. позивач звернувся до свого
контрагента з Претензією №114/юр/13,
згідно якої просив в термін до 20.08.2013 р.
сплатити суму боргу за отримані ТМЦ в
сумі 113400 грн. Дана вимога залишена
Управлінням без відповіді та
задоволення.

Зазначені обставини повністю та
належно встановлені судом першої
інстанції та сторонами не
оскаржуються.

Згідно п. 1 ст. 193 ГК України, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК.

В силу ст. ст. 11, 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами,
та однією з підстав виникнення
зобов'язань.
У відповідності до ст. 509 ЦК
України, ст. 173 ГК України, в силу
господарського зобов'язання, яке
виникає між суб'єктом господарювання
та іншим учасником (учасниками)
відносин у сфері господарювання, один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому
числі боржник) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.
Згідно ч.
2 ст. 193 ГК України, кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору, у встановлений строк (термін)
його виконання та вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.
Ст. 599 ЦК України визначено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до приписів ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Приписами п. 2
ст. 692 ЦК України передбачено: покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Беручи до уваги вищезазначені
норми законодавства, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що позовні вимоги ТОВ
"Український папір" про стягнення з
Головного управління юстиції у
Тернопільській області 113400 грн. боргу
підлягають до задоволення.

Оцінюючи доводи скаржника про
вжиття ним усіх заходів необхідних для
погашення заборгованості перед ТОВ
"Український папір", зокрема, подання
Головному управлінню Державної
казначейської служби України у
Тернопільській області платіжних
доручень № 2827 від 11.07.2013р. на суму 9645,50
грн.; № 3443 від 16.08.2013р. на суму 20000 грн.; №
3444 від 16.08.2013р. на суму 20000 грн.; № 3445 від
16.08.2013р. на суму 20000 грн.; № 3446 від 16.08.2013р.
на суму 21000 грн.; № 3770 від 10.09.2013р. на суму
11300 грн. та № 3771 від 10.09.2013р. на суму 11454,50
грн., та не проведення цих платежів ГУ
ДКС України у Тернопільській області,
суд першої інстанції підставно не
прийняв їх до уваги. Стверджуване
скаржником неналежне виконання
(невиконання) ГУДКСУ у Тернопільській
області своїх повноважень,
передбачених Положенням про Державну
казначейську службу України,
затвердженим Указом Президента
України від 13.04.2011р. №460/2011 і, як
наслідок, неможливість виконання
Головним управлінням юстиції у
Тернопільській області грошового
зобов'язання, згідно ч.1 ст. 625 ЦК України
не звільняють боржника від
відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 БК України,
при виконанні державного бюджету і
місцевих бюджетів застосовується
казначейське обслуговування бюджетних
коштів. Центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері казначейського обслуговування
бюджетних коштів, забезпечує
казначейське обслуговування бюджетних
коштів на основі ведення єдиного
казначейського рахунку, відкритого у
НБУ. ГУ ДКС України у Тернопільській
області не є стороною зазначеного вище
договору, не є стороною господарських
відносин із позивачем, а відтак суд
першої інстанції підставно не залучив
вказаного суб'єкта до участі у справі в
якості співвідповідача при тому, що
позовних вимог до нього позивач не
заявляв.

Ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, та три проценти річних
від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом. На підставі
даної статті, за період з 29.12.2012р. по
15.10.2013р., суд першої інстанції підставно
визнав вимоги позивача в частині
стягнення 2712,28 грн. 3% річних
правомірними.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обгрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.
Відповідач додаткових доказів не подав
і суду апеляційної інстанції, не
обґрунтовував неможливості подання
таких доказів суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили. Однак, у
встановленому законом порядку
підстави, передбачені у ст. 104 ГПК
України для скасування або зміни
судового рішення не були доведені суду
належними доказами.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи, наявні в
них докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, рішення
господарського суду Тернопільської
області від 20.11.2013 р. у справі №
921/1071/13-г/14 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101,
103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд, -

П О С Т
А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Головного
управління юстиції у Тернопільській
області - залишити без задоволення, а
рішення господарського суду
Тернопільської області від 20.11.2013 р. у
справі № 921/1071/13-г/14 - без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

3.Матеріали справи скерувати до
господарського суду Тернопільської
області.

Повний текст постанови суду оформлено
і підписано відповідно до вимог статті
105 ГПК України 03.02.2014 року.

Головуючий-суддя
Костів Т.С.

Суддя
Кузь В.Л.

Суддя
Желік М.Б.