ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.01.2014
Справа № 905/132/14

Суддя господарського суду
Донецької області Макарова Ю.В., при
секретарі судового засідання Гречух
В.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Центральна збагачувальна
фабрика "Росія", с. Михайлівка;

до відповідача Державного
підприємства "Донецька залізниця", м.
Донецьк;

про стягнення 6240грн.00коп.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Ляшко Д.В.,
довіреність №Н-01/792 від 01.04.2013.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне
товариство "Центральна збагачувальна
фабрика "Росія", с. Михайлівка,
звернувся до господарського суду
Донецької області з позовом до
відповідача, Державного підприємства
"Донецька залізниця", м. Донецьк, про
відшкодування збитків пов'язаних із
нестачею вантажу при перевезенні
вантажу залізницею у розмірі
6240грн.00коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на
підставі договору поставки №3 від
03.01.2013р. Публічне акціонерне товариство
"Центральна збагачувальна фабрика
"Росія" оформило накладну №53019733, однак
вагон № 60403656 на станцію призначення
прибув з недостачею вантажу, що
підтверджено складеним комерційним
актом АЯ 429364*18 від 30.09.2013р. Позивач
вважає, що недостача вантажу виникла у
зв'язку з незбереженням вантажу
перевізником під час перевезення.

В обґрунтування своїх вимог
позивач надав договір поставки №3 від
03.01.2013р., специфікацію №6 від 30.01.2013р.,
лист №925 від 19.09.2013р., посвідчення №1858
від 21.09.2013р., результат аналізу №14390 від
21.09.2013р., накладну №53019733 від 21.09.2013р.,
комерційний акт АЯ 429364*18 від 30.09.2013р.,
акт приймання-передачі вугільної
продукції №63/09 від 21.09.2013р., рахунок
№63/09 від 21.09.2013р., коригування №82/09 від
30.09.2013р. до акту приймання-передачі
вугільної продукції №63/09 від 21.09.2013р.,
коригування №82/09 від 30.09.2013р. до рахунку
№63/09 від 21.09.2013р.

Розгляд справи здійснювався без
застосування засобів технічної
фіксації судового процесу відповідно
до ст. 81-1
Господарського-процесуального кодексу
України.

У виконання вимог ухвали суду від
10.01.2014р., 17.01.2014р. від позивача надійшов
розрахунок позовних вимог.

У виконання вимог ухвали суду від
10.01.2014р., 28.01.2014р. відповідач надав копію
акту загальної форми №3 від 30.09.2013р.

Представник позивача у судове
засідання 28.01.2014р. не з'явився, хоча був
належним чином повідомлений про час
розгляду справи, що унеможливлює
порушення його процесуальних прав в
цій частині.

Представник відповідача у судове
засідання 28.01.2014р. з'явився, відзив на
позовну заяву не надав, але усно
заперечив проти задоволення позовних
вимог, посилаючись на те, що розрахунок
вартості недостачі маси вантажу
здійснений позивачем без урахування
норми природної втрати вантажу під час
перевезення.

Про необхідність витребування від
сторін будь-яких доказів, надання
додаткових доказів, без яких неможливо
розглянути дану справу, до суду не
заявлялося.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Беручи до уваги викладене, суд
вважає можливим розглянути справу за
наявними в справі матеріалами,
оскільки їх достатньо для правильної
юридичної кваліфікації спірних
правовідносин.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши та оцінивши
докази за своїм внутрішнім
переконанням, суд дійшов висновку що
позов підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України та ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Судовими доказами за визначенням
статей 32-36 ГПК України слід вважати
документи, які можуть підтвердити або
спростувати обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору, обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Між Публічним акціонерним
товариством «Центральна збагачувальна
фабрика «Росія» (постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мако-трейдінг»
(покупець) був укладений договір
поставки №3 від 03.01.2013р., на підставі
якого постачальник зобов'язується
поставити покупцю вугілля кам'яне -
далі Вугілля, в асортименті, за ціною,
за реквізитами, з якісними
характеристиками, та зі строками і
умовами поставки наведеними в
специфікаціях до цього договору.

Відповідно до п. 2.2. договору,
вантажовідправники та
вантажоотримувачі вугілля
зазначаються сторонами у
Специфікаціях до договору та можуть
бути відкориговані інструктивними
листами покупця.

Позивач у позові посилається на те,
що враховуючи умови п. 7 Специфкації № 6
від 30.09.2013р., на підставі листа ТОВ
«Мако-трейдінг» у тому числі
відвантажив вугілля вантажоодержувачу
- ТОВ «Лада» ЛТД для ДП
«Донвуглереструктуризація» для
Донецької ДВПЛШ.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного
Кодексу України, за договором
перевезення перевізник зобов'язаний
доставити довірений йому відправником
вантаж до пункту призначення та видати
його особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення
вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 ЦК
України та ч.2 ст.307 ГК України,
підтверджується складанням
транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України
(далі - Статут) визначає, що накладна -
основний перевізний документ
встановленої форми, оформлений
відповідно до Статуту та правил і
наданий залізниці разом з вантажем.
Накладна є обов'язковою двосторонньою
письмовою формою угоди на перевезення
вантажів, яка укладається між
відправником і залізницею. Накладна
супроводжує вантаж на всьому шляху
перевезень до станції призначення.

21.09.2013р. за накладною №53019733
Публічне акціонерне товариство
«Центральна збагачувальна фабрика
«Росія» (вантажовідправник) зі станції
відправлення Росія Донецької
залізниці на станцію Курахівка
Донецької залізниці відвантажив на
адресу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лада» ЛТД для ДП
«Донвуглереструктуризація» для
Донецької ДВПЛШ (вантажоотримувач) у
вагоні № 60403656 вантаж - концентрат
вугільний, масою нетто 56000кг, у вологому
стані, поверхня вантажу промаркована
вапняковим розчином.

На станції призначення Курахівка
Донецької залізниці був здійснений
огляд вагону № 60403656, під час якого було
виявлено відсутність маркування по
всій поверхні вагону сліди виїмок, про
що залізницею складено акт загальної
форми №3 від 30.09.2013р.

На підставі акту загальної форми
№3 від 30.09.2013р., станцією Курахівка був
складений комерційний акт АЯ 429364*18 від
30.09.2013р., відповідно до якого було
здійснено комісійну перевірку ваги та
стану вантажу у вагоні №60403656, при цьому
встановлено: фактично вага брутто
70000кг, нетто 46000грн., тара з документу
24000кг, що менш документа 10000кг. В акті
відображено, що поверхня вантажу нижче
рівня бортів на 50 см нерівномірна каток
не застосовувався, маркування відсутнє
по всій поверхні вагону сліди виїмок.
Вагон прибув технічно справний. Двері
люка зачинені, течі вантажу немає.
Вантаж якого не вистачає у вагон
вміститися міг. При повторному
звужувальною комісією у тому ж складі,
нестача вантажу підтвердилась.
Переважування з зупиненням виконував
агент комерційний Тирєнко Г.С., у
присутності начальника станції
Літвінова А.М., представника ЛОМ
ст.Красноармійськ Дуб, представника
ТОВ «Лада» ЛТД.

Статтею 920 Цивільного Кодексу України
закріплено, що у разі порушення
зобов'язань, що випливають із договору
перевезення, сторони несуть
відповідальність, встановлену за
домовленістю сторін, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами).

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України
"Про залізничний транспорт", залізниці
забезпечують збереження вантажів на
шляху слідування та на залізничних
станціях згідно з чинним
законодавством України.

Згідно ч.1 ст. 23 вищевказаного Закону,
перевізники несуть відповідальність
за зберігання вантажу з моменту його
прийняття і до видачі одержувачу в
межах, визначених Статутом залізниць
України.

Згідно ст. 110 Статуту та ст. 25 Закону
України „Про залізничний транспорт"
перевізник несе відповідальність за
збереження вантажу від часу його
прийняття для перевезення і до моменту
видачі одержувачу.

Частиною 2 ст. 23 цього Закону
передбачена відповідальність
залізниць за незбереження (втрату,
недостачу, псування, пошкодження)
прийнятого ними до перевезення вантажу
у розмірі фактично завданої шкоди, якщо
останні не доведуть, що втрата,
недостача, псування, пошкодження
відбулось не з вини залізниці.
Аналогічний припис міститься у ст.113
Статуту, ч.2 ст.924 Цивільного Кодексу
України.

Відповідно до ч.1 ст. 129 Статуту
залізниць України, обставини, що можуть
бути підставою для матеріальної
відповідальності залізниці під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць. Пунктом а) ч. 2 ст. 129
Статуту встановлено, що для
засвідчення невідповідності маси і
кількості вантажу з даними,
зазначеними у транспортних документах,
складається комерційний акт.

Факт нестачі за спірним перевезенням
підтверджений наявним в матеріалах
справи комерційним актом.

Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць
України залізниця звільняється від
відповідальності за втрату, нестачу
вантажу у разі коли вантаж прибув у
непошкодженому вагоні і якщо немає
ознак втрати вантажу під час
перевезення.

Відповідач не надав суду доказів
того, що винним у нестачі вантажу є інші
особи, ніж залізниця. Суд враховує
встановлені актами сліди виїмок у
спірному вагоні, відсутність
маркування, тому суд дійшов висновку,
що винним у нестачі вантажу є саме
перевізник, тобто, відповідач.

Відповідно до частини 3 статті 314 ГК
України, за шкоду, заподіяну при
перевезенні вантажу, а саме, у разі
втрати або недостачі вантажу,
перевізник відповідає в розмірі
вартості вантажу, який втрачено або
якого не вистачає.

Частиною 1 статті 115 Статуту
передбачено, що вартість вантажу
визначається на підставі загальної
суми рахунка або іншого документа
відправника, який підтверджує
кількість і вартість відправленого
вантажу.

Відповідно до наявного в матеріалах
справи рахунку відправника вантажу №
541 від 29.03.2013р. вартість 1 тони вугілля
складає 624грн. з ПДВ.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту
залізниць України недостача маси
вантажу, за яку відшкодовуються збитки,
в усіх випадках обчислюється з
урахуванням граничного розходження
визначення маси вантажу і природної
втрати вантажу під час перевезення.

Норми природної втрати та граничного
розходження у визначені маси нетто
встановлені п.27 Правил видачі вантажу,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України №644 від 21.11.2000р.,
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
24.11.2000р. №862/5083, у яких закріплено, що при
видачі вантажів, маса яких унаслідок їх
властивостей зменшується при
перевезенні, норма недостачі (сума
норми природної втрати та граничного
розходження визначення маси нетто)
становить: 2 % маси, зазначеної в
перевізних документах, що відноситься
до вантажів рідких або зданих до
перевезення в сирому (свіжому) або у
вологому стані.

Згідно матеріалів справи у накладній
№53019733 у графі найменування вантажу
зазначено - концентрат вугільний, у
вологому стані. Виходячи з наведеного,
до спірного вантажу слід застосовувати
норму недостачі 2% маси, зазначеної в
перевізному документі.

Згідно розрахунку, що міститься в
матеріалах справи, вартість нестачі
розрахована позивачем без урахування
норми недостачі в розмірі 2%, що
передбачено ч. 2. Ст. 114 Статуту та п. 27
Правил видачі вантажів та заявлена у
розмірі 6240грн.00коп. (624грн.* 10 т.)

За власним розрахунком суду, вартість
вантажу, якого не вистачає у спірному
вагоні становить 5541грн. 12коп, із
розрахунку 10т - (56т х 2%)х 624грн.,

де 10т - маса недостачі вантажу
відповідно до комерційного акту АЯ
429364*18 від 30.09.2013р.

56т - маса вантажу у вагоні №60403656 згідно
накладної.

2% - норма природної втрати маси вантажу
зданого до перевезення у вологому
стані (п. 27 Правил видачі вантажів,
Затверджено наказом Міністерства
транспорту України від 21.11.2000р. № 644).

624грн. - вартість 1 т вантажу з ПДВ,
згідно рахунка-фактури відправника №
541 від 29.03.2013р.

Таким чином, вимоги вважаються
обґрунтованими у розмірі 5541грн. 12коп.

Відповідно до ст.130 Статуту залізниць
України право на пред'явлення до
залізниці претензій та позовів у разі
недостачі, псування або пошкодження
вантажу має одержувач - за умови
пред'явлення накладної, комерційного
акта і документа, що засвідчує
кількість і вартість відправленого
вантажу.

Згідно ст.133 Статуту залізниць України
передача іншим організаціям або
громадянам права на пред'явлення
претензій та позовів не допускається,
за винятком випадків передачі такого
права вантажовідправником
вантажоодержувачу або
вантажоодержувачем
вантажовідправнику, а також
вантажовідправником або
вантажоодержувачем вищій організації
або уповноваженій особі, яка виступає
від їх імені.

Передача права на пред'явлення
претензій і позовів засвідчується
переуступним підписом на документі
(накладній, вантажній, багажній
квитанції), а для уповноваженої особи -
довіреністю, оформленою згідно із
законодавством.

На залізничній накладній №53019733
міститься переуступний напис, який
свідчить про передачу права на
пред'явлення претензії та позову до
залізниці від ТОВ «Лада» ЛТД до ПАТ
«Центральна збагачувальна фабрика
«Росія», тобто від вантажоодержувача
до вантажовідправника. Переуступний
напис засвідчений підписами
генерального директора і головного
бухгалтера та скріплений печаткою
вантажоодержувача.

З огляду на викладене, свої
зобов'язання за договором перевезення
відповідач не виконав належним чином,
оскільки не забезпечив збереження
довіреного йому вантажу. Факт
недостачі вантажу підтверджений
матеріалами справи, у зв'язку з чим суд
вважає, що вимоги позивача
обґрунтовані, доведені належним чином
та підлягають задоволенню у розмірі
5541грн. 12коп., в решті вимог суд позивачу
у позові відмовляє у зв'язку з
необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 110, 113, 114, 127, 129 Статуту залізниць
України, ст. ст.23, 26 Закону України „Про
залізничний транспорт", ст.ст. 22, 33, 43, 44,
49, 75, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

В И Р І Ш
И В :

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Центральна
збагачувальна фабрика "Росія", с.
Михайлівка, до Державного підприємства
"Донецька залізниця", м. Донецьк, про
відшкодування збитків пов'язаних із
нестачею вантажу при перевезенні
вантажу залізницею у розмірі
6240грн.00коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Донецька залізниця» (83000, м. Донецьк,
вул. Артема, 68, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Центральна збагачувальна
фабрика «Росія» (85380, Донецька область,
Красноармійський район, с. Михайлівка,
вул. Степова, 49, , р/р
7301 в ПАТ «Укрбізнесбанк», МФО 334969)
суму збитків у розмірі 5541грн. 12коп. та
судовий збір у розмірі 1527грн.80коп.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

В судовому засіданні 28.01.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення.

Повний
текст рішення складено і підписано
29.01.2014р.

Суддя
Ю.В. Макарова