ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29 січня 2014 р. Справа №
903/1406/13

Суддя господарського суду
Волинської області Бондарєв С.В.,
розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Луцький
біотехнічний інститут Міжнародного
науково-технічного університету", м.
Луцьк

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Освіта-Плюс", м. Луцьк

Луцької міської ради, м. Луцьк

про розірвання договору оренди землі

За участю представників сторін:

від позивача: Фомін М.В., дов. від 01.08.2013р.
№б/н

від відповідача 1: Шестернін В.Д., дов.
від 25.12.2013р.

від відповідача 2: Андрусяк І.В., дов. від
09.01.2014р. №1.1-8/24

Відповідно до ст. 20
Господарського процесуального кодексу
України представникам сторін
роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді заявлено не було. В судовому
засіданні учасникам судового процесу
згідно ст. 22 ГПК України роз'яснено
процесуальні права та обов'язки.

В судовому засіданні 29.01.2014 року
відповідно до ст. 85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

СУТЬ СПОРУ: Позивач- Товариство з
обмеженою відповідальністю "Луцький
біотехнічний інститут Міжнародного
науково-технічного
університету"-звернувся до
господарського суду з позовом до
відповідачів- Товариства з обмеженою
відповідальністю "Освіта-Плюс", Луцької
міської ради-про розірвання договору
оренди землі від 20.02.2009р., укладеного
між Луцькою міською радою та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Освіта-Плюс",
зареєстрованого у Волинській
регіональній філії ДП "Центр ДЗК", про
що у державному реєстрі земель вчинено
запис від 10.03.2009р. за №40.

Як на правові підстави позову
позивач посилався на ст.ст. 7, 31 ЗУ "Про
оренду землі", ст.ст. 16, 652 ЦК України.

Ухвалою суду від 22.11.2013р. порушено
провадження по справі та призначено її
до розгляду на 17.12.2013р.

Ухвалами господарського суду
Волинської області від 17.12.2013р. та від
15.01.2014р., розгляд спору відкладався та,
за клопотанням відповідача 2,
продовжений строк розгляду справи
згідно ст.ст. 69, 77 ГПК України з метою
повного та всебічного з'ясування всіх
обставин по справі, зважаючи на
нез'явлення відповідача 1 в судове
засідання, неподання сторонами
витребуваних судом доказів та
необхідністю витребування додаткових
доказів по справі.

Крім того, зобов'язано сторін
представити суду: позивача-оригінали
долучених до позову доказів;
правовстановлюючі документи на
приміщення по вул. Сагайдачного, 6;
статут; додаткові письмові пояснення з
врахуванням усних заперечень
відповідача; відповідачів-письмові
пояснення (обгрунтовані доводи та
заперечення) по суті позовних
вимог; статут.

В судовому засіданні 29.01.2014р.
представник позивача- ТзОВ "Луцький
біотехнічний інститут Міжнародного
науково-технічного
університету"-позовні вимоги підтримав
та просив задовольнити їх в повному
обсязі.

Представник відповідача 1-ТзОВ
"Освіта-Плюс", в судовому засіданні
29.01.2014р. позов заперечив, вказавши, що
позивач не являється стороною спірного
договору, а тому вважає позов
безпідставним. Посилання позивача на
ст. 652 ЦК України вважає безпідставним
та необгрунтованим.

Представник відповідача 2-Луцької
міської ради, в судовому засіданні
29.01.2014р. надав суду заперечення №3-29/19
від 28.01.2014р., в яких позов заперечив,
вказавши, що у зв'язку з переходом права
власності на об'єкти нерухомості
відбувається перехід до набувача тих
прав на земельну ділянку, на яких вона
належала відчужувачу. Позивачем не
було надано жодних правовстановлюючих
документів на нерухоме майно,
розташоване на спірній земельній
ділянці.

Зазначив, що позивач в даній
справі не являється стороною договору
оренди землі від 20.02.2009р., укладеного
між ТзОВ "Освіта-Плюс" та Луцькою
міською радою про оренду земельної
ділянки для обслуговування
адміністративного корпусу, яка
знаходиться за адресою: вул.
Електроапаратна, 3, у м. Луцьку,
кадастровий номер 340690072 та у
відповідності до чинного
законодавства не може заявляти позов
про розірвання вищевказаного договору
в судовому порядку.

Зауважив, що відповідач 1-ТзОВ
"Освіта-Плюс" вимог про розірвання
спірного договору не заявляв.

В обґрунтування своїх заперечень
посилався на ст.ст. 1, 31 ЗУ "Про оренду
землі", ст.ст. 377, 651 ЦК України, ст. 120 ЗК
України.

Заслухавши пояснення
представників сторін, визнавши зібрані
докази достатніми для розгляду спору
за наявними в справі матеріалами
відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу
України,господарський суд -

встановив:

20 лютого 2009р. між Луцькою міською
радою (орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Освіта-Плюс" (орендар) на підставі
рішення сесії Луцької міської ради від
10.09.2008р. №330/102 було укладено договір
оренди землі, що зареєстрований у
Волинській регіональній філії ДП
"Центр ДЗК", про що у державному реєстрі
земель вчинено запис від 10.03.2009р.
№40, згідно з пунктами 1, 2 якого
орендодавець надає, а орендар приймає в
строкове платне користування земельну
ділянку несільськогосподарського
призначення-землі житлової та
громадської забудови-для
обслуговування адміністративного
корпусу, яка знаходиться у м. Луцьку, на
вул. Електроапаратна, 3 (кадастровий
номер 340690072), загальною площею 1302кв.м.

Згідно з п. 3 договору, на
земельній ділянці знаходяться
приміщення, які належать орендарю на
праві власності.

У відповідності до п. 14 земельна
ділянка передається в оренду для
обслуговування адміністративного
корпусу.

Пунктом 8 договору оренди
передбачено, що договір укладено на 5
років, тобто договір діє до 20.02.2014р.

Водночас, 02 серпня 2006року між
Волинським обласним благодійним
фондом "Ліки" (продавець) та Товариством
з обмеженою відповідальністю
"Освіта-Плюс" (покупець) було укладено
договір купівлі-продажу, посвідчений
приватним нотаріусом Луцького
міського нотаріального округу
Грушицькою В.В. зареєстрований у
реєстрі нотаріальних дій за №3518, з
якого вбачається, що адміністративний
корпус для обслуговування якого ТзОВ
"Освіта-Плюс" було передано в оренду
наведену вище земельну ділянку належав
йому на підставі даного договору
купівлі-продажу.

Проте, рішенням господарського суду
Волинської області від 28.08.2012р. у справі
№5004/726/12 за позовом ТзОВ "Луцький
біотехнічний інститут Міжнародного
науково-технічного університету" до
ТзОВ "Освіта-Плюс", Волинського
обласного благодійного фонду "Ліки",
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Приватний вищий навчальний
заклад "Міжнародний науково-технічний
університет імені академіка Юрія
Бугая" визнано недійсним договір
купівлі - продажу від 02.08.2006р. укладений
між Волинським обласним благодійним
фондом "Ліки" та товариством з
обмеженою відповідальністю
"Освіта-Плюс", посвідчений приватним
нотаріусом Луцького міського
нотаріального округу Грушицькою В. В.,
зареєстрований у реєстрі нотаріальних
дій за № 3518, визнано за Товариством з
обмеженою відповідальністю "Луцький
біотехнічний інститут Міжнародного
науково-технічного університету" право
власності на нежитлове приміщення,
площею 645,5кв.м., розташоване за адресою:
м. Луцьк, вул. Електроапаратна,
витребувано з чужого незаконного
володіння ТзОВ "Освіта - Плюс" вказане
нежитлове приміщення та виселено ТзОВ
"Освіта-Плюс" з нежитлового приміщення
площею 645,5кв.м., що розташоване за
адресою: м. Луцьк, вул. Електроапаратна,
3.

З даних підстав позивач в даній справі-
ТзОВ "Луцький біотехнічний інститут
Міжнародного науково-технічного
університету", просив суд керуючись ст.
652 ЦК України розірвати договір оренди
землі від 20.02.2009р., укладений між
Луцькою міською радою та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Освіта-Плюс".

Оцінюючи докази у справі в їх
сукупності та за внутрішнім
переконанням, суд вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають до
задоволення з наступних підстав.

Згідно статті 13 Конституції
України земля, її надра, атмосферне
повітря, водні та інші природні
ресурси, які знаходяться в межах
території України, природні ресурси її
континентального шельфу, виключної
(морської) економічної зони є об"єктами
права власності Українського нараду.
Від імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Відповідно до частини 1 статті 3
Земельного кодексу України земельні
відносини регулюються Конституцією
України, цим Кодексом, а також
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Як вбачається із статті 116
Земельного кодексу України громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладання договору оренди
земельної ділянки (частина 1 статті 124
Кодексу).

Як вже зазначалося, Луцькою
міською радою, на підставі рішення
сесії Луцької міської ради від 10.09.2008р.
№330/102, було передано Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Освіта-Плюс" земельну ділянку
несільськогосподарського
призначення-землі житлової та
громадської забудови-для
обслуговування адміністративного
корпусу, яка знаходиться у м. Луцьку, на
вул. Електроапаратна, 3 (кадастровий
номер 340690072), загальною площею 1302 кв.м.

Відповідно до ч. 8 ст. 93 Земельного
кодексу України відносини, пов'язані з
орендою землі, регулюються законом.

Статтею 1 ЗУ "Про оренду землі"
визначено, що оренда землі-це засноване
на договорі строкове платне володіння
і користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для ведення
підприємницької та інших видів
діяльності.

Відповідно до ст.31 та 32 Закону
України «Про оренду землі» за змістом і
за правовими наслідками розрізняють
поняття:

- припинення договору оренди
землі з підстав, що визначені
законодавством;

- припинення договору оренди
землі шляхом його розірвання.

Позивач звернувся до суду з
позовом про припинення договору оренди
землі шляхом його розірвання.

Статтею 31 ЗУ "Про оренду землі"
передбачено такий спосіб припинення
договору оренди землі як його
розірвання за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін договору.

Водночас, відповідно до ст. 651 ЦК
України договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законодавством.

Суд зауважує, що позивач у даній
справі не є стороною спірного договору
оренди землі, а тому у суду відсутні
підстави для розірвання договору, так
як ні Луцька міська рада (відповідач 2 у
справі та орендодавець згідно спірного
договору), ні ТзОВ "Освіта-Плюс"
(відповідач 1 у справі та орендар згідно
спірного договору) не заявляли вимоги
про розірвання договору оренди землі
від 01.09.2009р.

Згідно статті 377 ЦК України до особи,
яка набула право власності на житловий
будинок (крім багатоквартирного),
будівлю або споруду, переходить право
власності, право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).
Розмір та кадастровий номер земельної
ділянки, право на яку переходить у
зв'язку з переходом права власності на
житловий будинок, будівлю або споруду,
є істотними умовами договору, який
передбачає набуття права власності на
ці об'єкти (крім багатоквартирних
будинків).

Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо
жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Позивач, зазначив, що згідно
рішення господарського суду
Волинської області від 28.08.2012р. у справі
№5004/726/12 за ним визнано право власності
на нежитлове приміщення, площею
645,5кв.м., розташоване за адресою: м.
Луцьк, вул. Електроапаратна.

Проте, позивачем не було надано
суду правовстановлюючих документів на
нерухоме майно, розташоване на спірній
земельній ділянці.

Також суд зауважує, що спірний
договір оренди землі припиняє свою дію
20 лютого 2014р.

Предметом спору між позивачем та
відповідачами, є дострокове розірвання
договору оренди землі від 20.02.2009р. на
підставі ст. 652 ЦК України, у звязку з
істотною зміною обставин.

Частиною першою ст. 652 ЦК України,
на підставі якої предявлено даний
позов, передбачено, що у разі істотної
зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобовязання.

Частиною другою ст. 652 ЦК України
встановлено, якщо сторони не досягли
згоди щодо приведення договору у
відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті,
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:

1)в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане;

2)зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3)виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4)із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон повязує можливість
розірвання договору безпосередньо не з
наявністю істотної зміни обставин, а з
наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2
ст. 652 ЦК України, при істотній зміні
обставин.

Дана правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
21.02.2011р. №9/219-09

Відповідно до ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно ст. 33 ГПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Позивач не довів підставність та
обгрунтованість своїх позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, суд
дійшов висновку, що у позові ТзОВ
"Луцький біотехнічний інститут
Міжнародного науково-технічного
університету" до ТзОВ "Освіта-Плюс",
Луцької міської ради про розірвання
договору оренди землі слід відмовити.

Підстави віднесення судових
витрат на відповідача відповідно до
ст.49 ГПК України відсутні.

Беручи до уваги викладене,
керуючись ст.ст. 337, 651, 652 ЦК України,
ст.ст. 3, 93, 116, 120 ЗК України, Законом
України "Про оренду землі", ст.ст. 32, 33, 34,
43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський
суд, -

вирішив:

В позові відмовити.

Повне рішення складено

31 .01.2014р.

Суддя
С. В. Бондарєв