ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

03.02.2014р.
Справа № 907/1260/13

За позовом публічного акціонерного
товариства „Закарпаттяобленерго", с.
Оноківці Ужгородського району

ДО Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Закарпатській області,
м. Ужгород

ПРО стягнення суми 125147,95грн., в тому
числі 117630,69грн. заборгованості по
оплаті за спожиту активну
електроенергію, 1192,10грн. інфляційних
втрат, 5258,41грн. три відсотки річних та
1066,75грн. пені за несвоєчасний
розрахунок

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача - Тодавчич Г.І. -
представник за довіреністю №88 від
02.01.2014р.

від відповідача - Щадей С.М. -
представник за довіреністю №20/210 від
26.11.2012р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
„Закарпаттяобленерго", с. Оноківці
Ужгородського району звернулось до
Господарського суду Закарпатської
області з позовом до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Закарпатській області, м. Ужгород про
стягнення суми 125147,95грн., в тому числі
117630,69грн. заборгованості по оплаті за
спожиту активну електроенергію,
1192,10грн. інфляційних втрат, 5258,41грн. три
відсотки річних та 1066,75грн. пені за
несвоєчасний розрахунок.

Ухвалою Господарського суду
Закарпатської області від 18.12.2013р.
порушено провадження у справі №907/1260/13
та призначено справу до розгляду на
10.01.2014р.

В засіданні суду 10.01.2014р. судом, за
письмовою згодою представників сторін,
у відповідності до вимог статті 77
Господарського процесуального кодексу
України було оголошено перерву до
03.02.2014р. для надання сторонам
можливості добровільного врегулювання
спору.

Представник позивача заявлені позовні
вимоги підтримує в повному обсязі з
підстав, викладених у позовній заяві,
посилаючись на їх обґрунтованість
наявними у справі матеріалами. Зокрема,
вказує на невиконання відповідачем
умов договору в частині своєчасності
та повноти сплати вартості
використаної електроенергії.

Представник відповідача у поданому
суду письмовому поясненні вказує на
відсутність фінансування за
відповідними рахунками кошторису
асигнувань на оплату вартості спожитої
електроенергії за відповідний період.
Також просить суд відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог про
стягнення з відповідача суми 1192,10грн.
інфляційних втрат, 5258,41грн. три
відсотки річних та 1066,75грн. пені за
несвоєчасний розрахунок.

Відповідно до вимог ст. 81-1
Господарського процесуального кодексу
України в судових засіданнях складені
протоколи, які долучено до матеріалів
справи.

У судовому засіданні 03.02.2014р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
прокурора та повноважних
представників позивача та відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та їх
заперечення, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.01.2008р. між Відкритим акціонерним
товариством «ЕК Закарпаттяобленерго»
в особі Мукачівського міського району
електромереж (перейменоване у
Публічне акціонерне товариство
«Енергопостачальна компанія
«Закарпаттяобленерго», далі -
постачальник, позивач) та Управлінням
Міністерства внутрішніх справ України
в Закарпатській області, м. Ужгород
(далі - споживач, відповідач) було
укладено Договір про постачання
електричної енергії №Р06/07-2014 (далі -
Договір), відповідно до якого
постачальник продає електричну
енергію споживачу для забезпечення
потреб електроустановок споживача з
приєднаною потужністю 15 (кВа), а
споживач сплачує постачальнику
вартість використаної (купленої)
електричної енергії та здійснює інші
платежі згідно з умовами цього
Договору (розділ 1 Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору під час
виконання умов цього Договору, а також
вирішення всіх питань, що не визначені
цим Договором, сторони зобов'язуються
керуватись чинним законодавством
України та Правилами користування
електричної енергією.

Відповідно до умов Договору
постачальник зобов'язується постачати
споживачу електроенергію, як різновид
товару, а споживач, в свою чергу,
відповідно до умов Договору,
зобов'язаний оплачувати постачальнику
вартість електричної енергії згідно з
умовами додатку до Договору «Порядок
розрахунків».

Відповідно до п. 9 Додатку №7 до
Договору «Порядок розрахунків»
розрахунки на оплату перевищення
граничної величини споживання
електроенергії, пеню, інфляційні
нарахування та 3% річних виписуються
постачальником електричної енергії та
надаються споживачу.

Позивач у свої позовній заяві
стверджує, що свої зобов'язання за
Договором виконав в повному обсязі, в
свою чергу відповідач порушив
вищезазначені положення Договору в
частині сплати за послуги, надані
позивачем.

На підтвердження розміру
заборгованості відповідача за спожиту
активну електричну енергію в розмірі
117630,69грн. позивачем надані рахунки,
відповідно до яких відповідач мав
оплатити фактично спожиту електричну
енергію за період з серпня 2011р. по
листопад 2013р.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу
України встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання не звільняє винну
сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно п. 1.2. Правил користування
електричною енергією, затверджених
постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
від 31 липня 1996 р. N 28 (у редакції
постанови Національної комісії
регулювання електроенергетики України
від 17 жовтня 2005 р. N 910) (далі - Правила)
договір про постачання електричної
енергії - домовленість двох сторін
(постачальник електричної енергії за
регульованим тарифом і споживач), що є
документом певної форми, який
встановлює зміст та регулює
правовідносини між сторонами під час
продажу постачальником за
регульованим тарифом електричної
енергії споживачу за тарифами, які
регулюються відповідно до
законодавства України.

Відповідно до п. 1.3. Правил постачання
електричної енергії для забезпечення
потреб електроустановки здійснюється
на підставі договору про постачання
електричної енергії, що укладається
між власником цієї електроустановки
(уповноваженою власником особою) та
постачальником електричної енергії за
регульованим тарифом, або договору про
купівлю-продаж електричної енергії, що
укладається між власником цієї
електроустановки (уповноваженою
власником особою) та постачальником
електричної енергії за нерегульованим
тарифом.

Як вбачається з п. 1.8. Правил умови
договорів про постачання електричної
енергії, про спільне використання
технологічних електричних мереж, про
технічне забезпечення
електропостачання споживача
виконуються з дати їх підписання, якщо
інші дати не передбачені умовами
відповідних договорів.

Згідно з п. 5.1. Правил договір про
постачання електричної енергії є
основним документом, який регулює
відносини між постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом, що здійснює свою діяльність на
закріпленій території, і споживачем та
визначає зміст правових відносин, прав
та обов'язків сторін. Споживання
електричної енергії без договору не
допускається.

Розрахунки споживача за використану
електричну енергію здійснюються за
розрахунковий період відповідно до
умов договору (п. 6.1. Правил).

Відповідно до п. 6.11. Правил остаточний
розрахунок споживача за електричну
енергію, спожиту протягом
розрахункового періоду, здійснюється
на підставі виставленого
постачальником електричної енергії
рахунка відповідно до даних про
фактичне споживання електричної
енергії, визначеного за показами
розрахункових засобів обліку, які
фіксуються у терміни, передбачені
договором, та/або розрахунковим шляхом
у випадках, передбачених цими
Правилами.

Судом встановлено, що протягом серпня
2001р.- листопад 2013р. відповідач,
споживаючи електричну енергію,
оплачував її несвоєчасно та не в
повному обсязі, що призвело до
утворення заборгованості у
вищезазначених розмірах.

Судом досліджені наявні в матеріалах
справи докази заборгованості
відповідача, а саме рахунки, які
відповідно до умов чинного
законодавства та Договору є належним
та допустимим доказом розміру
заборгованості відповідача перед
позивачем за фактично спожиту
електричну енергію.

Позивачем також надано суду розрахунок
заборгованості відповідача.

Відповідачем не було надано суду
контррозрахунок заборгованості або
інші належні та допустимі докази, в
розумінні статей 33, 34 ГПК України, для
спростування доводів позивача щодо
наявності у відповідача
заборгованості за фактично спожиту
електроенергію.

Таким чином, з огляду на вищенаведене,
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості за фактично спожиту
активну електричну енергію в розмірі
117630,69грн. підлягають задоволенню.

Крім основної суми заборгованості
позивач просить стягнути з відповідача
на свою користь пеню в розмірі 1066,75грн.,
3% річних в розмірі 5258,41грн. та
інфляційні втрати в розмірі 1192,10грн.

Відповідно до п. 9 Додатку №7 до
Договору та п. 4.2.1 Договору у разі
несвоєчасної оплати обумовлених даним
додатком платежів постачальник
проводить споживачу нарахування пені у
розмірі 0,05% за кожен день прострочення
враховуючи день фактичної оплати, а
сума боргу повинна бути сплачена з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення та 3 %
річних.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу
України право на неустойку виникає
незалежно від наявності у кредитора
збитків, завданих невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Суб'єктами права застосування штрафних
санкцій є учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

У відповідності до вимог п. 2.9 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №14 від 17.12.2013р. за приписом
статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частини другої статті 343 ГК України
розмір пені за прострочку платежу не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі зазначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
згаданої подвійної облікової ставки.
Оскільки визначений умовами договору
розмір пені перевищує ставку,
визначену Законом України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
застосуванню підлягає розмір пені,
встановлений даним Законом.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Судом здійснено перерахунок пені та
встановлено, що позивачем вірно
розрахований розмір пені.

З огляду на вищезазначене, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню пеня в розмірі
1066,75грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Судом здійснено перерахунок 3 % річних
та інфляційних втрат та встановлено, що
позивачем вірно розраховані
вищезазначені показники.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення з відповідача 3 % річних та
інфляційних втрат підлягають
задоволенню в розмірі 5258,41грн. та
1192,10грн. відповідно.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про те, що заявлені позивачем
вимоги щодо стягнення з відповідача
заборгованості за спожиту активну
електроенергію в розмірі 117630,69 грн.,
інфляційних втрат в розмірі 1192,10грн., 3 %
річних в розмірі 5258,41грн., а також пені в
розмірі 1066,75грн. підлягають
задоволенню.

Судовий збір відповідно до положень
статті 49 ГПК України покладається на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 32-34, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Закарпатській області (88000, м. Ужгород,
вул. Ракоці, 13А, ) на
користь публічного акціонерного
товариства „Закарпаттяобленерго" (89412,
с. Оноківці, вул. Головна, 57
Ужгородського району, )
суму 125147,95грн., в тому числі 117630,69грн.
заборгованості по оплаті за спожиту
активну електроенергію, 1192,10грн.
інфляційних втрат, 5258,41грн. три
відсотки річних та 1066,75грн. пені за
несвоєчасний розрахунок, а також суму
2503грн. у відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
О.Ф. Ремецькі