ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2014 р.
Справа № 904/9231/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Широбокової
Л.П. - доповідача

суддів: Орєшкіної Е.В.,
Пруднікова В.В.

при секретарі судового засідання
Євстигнеєвій Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Букоємський Р.В.,
представник, довіреність №14-325 від
16.03.12;

від відповідача: Костюченко В.П.,
представник, довіреність №8 від 13.01.14;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", м. Київ на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 17.12.2013р. у справі №904/9231/13

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна

компанія "Нафтогаз України",
м. Київ

до Комунального підприємства
"Теплоенерго" Дніпропетровської

міської ради, м.
Дніпропетровськ

про стягнення 2 596 606,25 грн

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 17.12.2013р.
(суддя Євстигнеєва Н.М.) позов
задоволено частково. Стягнуто з
Комунального підприємства
"Теплоенерго" Дніпропетровської
міської ради на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
пеню за прострочення виконання
грошового зобов'язання в сумі 761 418,01
грн, штраф в сумі 765 958,37 грн, 3% річних в
сумі 372354,75 грн, інфляційні втрати в
сумі 32 236,21 грн та судовий збір у сумі 51
731,14 грн. В решті позову відмовлено у
зв'язку з невірним розрахунком
інфляційних втрат та наявності підстав
для застосуванням судом положень ст. 233
Господарського кодексу України.

Не погодившись із зазначеним
рішенням суду, Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулося
з апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду в частині зменшення пені
та штрафу скасувати як прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права при неповному
з`ясуванні обставин справи, та ці
вимоги задовольнити повністю. В
обґрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що судом були
неправильно застосовані ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України, ст.ст. 549, 551 Цивільного кодексу
України та ст. 233 Господарського
кодексу України, оскільки в
оскаржуваному рішенні суд не
обґрунтував своєї позиції щодо
наявності виключних обставин для
зменшення пені та штрафу, які не довів і
відповідач. Зазначив, що закуповує
імпортований природний газ, а
внаслідок неналежного виконання
зобов`язань своїх контрагентів (таких
як Позивач) змушений залучати
комерційні кредити, погашення
відсотків за якими можливе лише шляхом
стягнення пені з боржників у розмірі,
передбаченому договорами. Вважає, що
суд прийняв рішення не враховуючи
інтереси Позивача.

Відповідач проти апеляційної скарги
заперечив, посилаючись на
правомірність та обґрунтованість
судового рішення. Зазначив, що надав
суду достатньо доказів, що
підтверджують винятковість випадку
несвоєчасної сплати за газ, зокрема,
наголосив на значній дебіторській
заборгованості населення, бюджету та
бюджетних установ, ніякої іншої
діяльності не веде і не має інших
доходів. Вказав, що з моменту
виникнення зобов`язання систематично
виконував дії на погашення боргу
шляхом часткових проплат; крім того, за
умовами договору зобов`язання
забезпечене не тільки пенею, а й
штрафом, що значно збільшує обсяг
відповідальності. Вважає, що зазначені
обставини є істотними та вагомими для
застосування судом ст. 233
Господарського кодексу Україн, а
зменшення судом штрафних санкцій є
незначним - стягнуто 70% від заявлених
сум пені та штрафу. Просив апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
рішення суду без змін.

Дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, апеляційний суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Як встановлено господарським судом
та підтверджується матеріалами справи,
30 вересня 2011 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" - продавець (надалі - Позивач)
та Комунальним підприємством
"Теплоенерго" Дніпропетровської
міської ради - покупець (надалі -
Відповідач) був укладений договір
№14/2344/11 на купівлю-продаж природного
газу (надалі - Договір), відповідно до
п.1.1 якого Позивач зобов'язався
передати у власність Відповідача у ІV
кварталі 2011 року та у 2012 році
імпортований природний газ (за кодом
УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну
територію України ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
далі - газ), для виробництва теплової
енергії, яка споживається населенням
та релігійними організаціями, а
покупець зобов'язується приймати та
оплачувати газ на умовах цього
договору. Договір набуває чинності з
дати його підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині реалізації газу з 01 жовтня 2011
року по 31 грудня 2012 року, а в частині
проведення розрахунків за газ та
послуг з його транспортування - до
повного погашення заборгованості (п.11.1
Договору).

На виконання умов Договору протягом
жовтня - грудня 2012р. Позивач передав у
власність Відповідача 17 254,293 тис. м3
природного газу на загальну суму 179
67121,70 грн, що підтверджується актами
приймання - передачі природного газу
від 31.10.2012р. на суму - 187 1833,93 грн, на суму -
36,66 грн, від 30.11.2012р. на суму - 5 762 886,31
грн, на суму - 776,35 грн, від 31.12.2012р. на
суму 10 329 265,93 грн та на суму 2 322,52 грн.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата
за газ здійснюється Відповідачем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу.

Дані факти були встановлені рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 29.10.2013р. №904/6970/13, яке
набрало законної сили, є приюдиційними
в силу ч.2 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України та не
підлягають доведенню знову при
вирішенні даного спору. Судом було
також встановлено здійснення оплати в
сумі 1 142 227,24 грн.

Вказаним рішенням було встановлено,
що Позивач своєчасно не здійснив
розрахунки за природний газ за жовтень
- грудень 2012 року, у зв'язку з чим
виникла заборгованість за Договором в
сумі 16 824 894,46 грн. З огляду на те, що
строк оплати поставки природного газу
за спірний період відповідно до
положень п.4.1. Договору настав, з
Відповідача на користь Позивача була
стягнута заборгованість у сумі 16 824 894
грн 46 коп.

Оскільки, Відповідач своєчасно та
повністю не здійснив розрахунки за
природний газ за жовтень - грудень 2012
року, Позивач звернувся із даним
позовом та просить стягнути пеню,
штраф, 3% річних та втрати від інфляції,
розраховуючи їх на загальну суму
поставки 15 631 803,46 грн, а саме за
поставлений у жовтні 2012р. природний газ
на загальну суму 1628 532,20 грн, у листопаді
2012р. - на 5 014 487,35 грн та у грудні 2012р. - на
8 988 783,91 грн. Позивачем також врахована
оплата в сумі 3 135,53 грн, яка здійснена
21.10.2013р. Даний розрахунок не суперечить
фактичним обставинам справи та
чинному законодавству.

Статтею 216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
кодексом, іншими законами та договором.

Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом
(стаття 548 Цивільного кодексу України).
Виконання зобов'язань може
забезпечуватись згідно договору
неустойкою - штрафом, пенею (стаття 549
Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 7.2 договору у разі
невиконання Відповідачем умов,
передбачених п. 6.1. Договору (умови щодо
строку оплати), останній зобов'язується
сплатити Позивачу, окрім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

Пеня за період прострочення оплати
вартості природного газу з 15.11.2012р. по
14.07.2013р. в сукупності по кожному періоду
заборгованості становить 1 087 740,01 грн
та вірно розрахована Позивачем.

Штраф у сукупності становить 1 094 226,24
грн: за прострочення оплати за жовтень
2012 року (борг - 1 628 532,20 грн) - 113 997,25 грн, за
прострочення оплати за листопад 2012
року (борг - 5 014 487,35 грн) - 351 014,11 грн, за
прострочення оплати за грудень 2012 року
(борг - 8 988 783,91 грн) - 629 214,87 грн.

Позивачем штраф розрахований вірно,
оскільки порушення строків оплати
переданого у жовтні-грудні 2012 року
природного газу має місце та становить
понад 30 днів, та суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку про
обґрунтованість цих позовних вимог.

Відповідач у відзиві на позов (а.с.
61-62) просив суд зменшити розмір пені та
штрафу на 50%, посилаючись на те, що за
спірним договором газ постачався
виключно для потреб населення та
фактичні витрати на виробництво
теплової енергії перевищують
встановлений тариф, а різниця
несвоєчасно відшкодовується державою.

Відповідно до статті 233
Господарського кодексу України, у разі,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступень виконання
зобов`язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов`язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов`язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного
кодексу України визначено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно положень підпункту 3.17.4
пункту 3.17 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року №18, які вказують на те, що
вирішуючи питання про зменшення
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов`язання, господарський суд
повинен об`єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язання,
незначності прострочення у виконанні
зобов`язання, причини (причин)
неналежного виконання або невиконання
зобов`язання, наслідків порушення
зобов`язання, невідповідності розміру
стягуваної неустойки таким наслідкам,
поведінки винної сторони (в тому числі
вжиття чи невжиття нею заходів до
виконання зобов`язання, негайне
добровільне усунення нею порушення та
його наслідків), тощо.

Відповідно до ст. 614 Цивільного
кодексу України та ст.218 Господарського
кодексу України вина є підставою
відповідальності за порушення
зобов'язання. Особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності).

Як вбачається із доказів, наданих
відповідачем, заборгованість виникла у
зв'язку з різницею в тарифах на послуги
з теплопостачання внаслідок
невідповідності фактичної вартості
цих послуг тарифам, що затверджені в
установленому порядку для відповідача.
Так, не відшкодування державою різниці
в тарифах складає 50 097 203,30 грн. Вказані
факти підтверджуються висновком
Державної інспекції з контролю за
цінами в Дніпропетровській області
№6/1/3-224 від 18.08.2010р., яким визнані
економічно обґрунтовані витрати на
рівні 324,35 грн для населення та 558,98 грн -
для бюджетних організацій і інших
споживачів; Постановою НКРЕ №1842 від
14.12.2010р., якою встановлено тариф для
населення - 242,92 грн; розрахунком обсягу
заборгованості з різниці в тарифах за
2011-2013р.р. Крім того, відповідачем
підтверджено належними доказами, що
заборгованість виникла також у зв'язку
із низькою платоспроможністю
населення, заборгованість якого
становить 33 781,30 тис. грн, бюджетних
установ - 3 809,60 тис. грн, інших
споживачів - 12 412 тис. грн.

Враховуючи те, що несвоєчасна оплата
Відповідачем за поставлений газ
сталася внаслідок значних боргів
населення за спожитий природний газ;
Відповідач надає послуги з опалення за
тарифами, які затверджуються державою
та є нижчими собівартості послуг, що
виробляються Відповідачем;
несвоєчасне надходження субвенцій з
бюджету за різницю між встановленим
тарифом та собівартістю, виконання
відповідачем зобов'язань з оплати
природного газу забезпечено не лише
пенею, але і штрафом, що в цілому
покладає на відповідача досить значну
відповідальність за прострочення
виконання зобов'язання, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції щодо наявності підстав для
зменшення пені до 761 418,01 грн та штрафу
до 765 958,37 грн (70% суми, що підлягала
стягненню) та вважає вказане зменшення
співрозмірним та таким, що враховує
інтереси обох сторін. Аналогічної
правової позиції дотримується Вищий
господарський суд України у справах
№5011-35/1533/2012 від 12.11.2012р., №5011-22/1511/2012 від
11.12.2012р., №904/1622/13-г від 19.09.2013р.

При цьому, колегія суддів також
враховує те, що з наданих позивачем
доказів про своє скрутне фінансове
становище не вбачається саме
причинного зв'язку між простроченням
оплат з боку відповідача та таким
становищем позивача, а також, що
ймовірні збитки від знецінення
грошових коштів компенсуються за
рахунок стягнених судом втрат від
інфляції та річних за користування
чужими грошовими коштами.

У зв`язку із простроченням
Відповідачем зобов`язань щодо вчасної
оплати за поставлений газ, в силу
статті 625 Цивільного кодексу України, з
відповідача підлягають стягненню 3%
річних за період прострочення з 15.11.2012р.
по 07.11.2013р. у загальній сумі 372 354,75 грн,
та інфляційні втрати у сумі 32 236,21 грн
(грудень 2012 року - січень 2013 року). В
решті вимог про стягнення інфляційних
втрат в сумі 10 049,04 грн судом
відмовлено, з чим погоджується і
апеляційний суд та не оспорюється
позивачем, оскільки останнім здійснено
невірний їх розрахунок з урахуванням
більше ніж встановлений індексу
інфляції за січень 2013 року.

Зважаючи на викладене, порушення
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
не вбачається, підстави для зміни або
скасування рішення суду відсутні.
Апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по апеляційній скарзі
покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський
суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 17.12.2013р.
у справі № 904/9231/13 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з часу її
оголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцятиденного строку з дати її
прийняття.

Повний текст постанови складений
14.02.2014р.

Головуючий суддя
Л.П. Широбокова

Суддя
В.В. Прудніков

Суддя
Е.В. Орєшкіна