Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/22147/13 29.01.14 р.

За позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ПЗУ Україна»

до Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія

«ГАРАНТ-АВТО»

про стягнення 25 440,74 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

при секретарі судового засідання
Левітасі Я.Ю.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Костенко О.А. за
довіреністю № 47-1-4/37-Ю від 20.12.2012 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «ПЗУ Україна»
(надалі - позивач) звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «ГАРАНТ-АВТО» (надалі -
відповідач) про стягнення 25 440,74 грн.
страхового відшкодування в порядку
регресу.

Ухвалою господарського суду місту
Києва від 18.11.2013 р. порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
05.12.2013 р.

03.12.2013 р. надійшла відповідь МТСБ
України на запит суду.

В судовому засіданні 05.12.2013 р.
представником відповідача було подано
відзив на позовну заяву, у якому
відповідач проти задоволення позову
заперечує.

У судовому засіданні 05.12.203 р.
оголошувалась перерва до 19.12.2013 р.

В судовому засіданні 19.12.2013 р.
представником позивача було подано
клопотання про продовження строку
вирішення спору.

Ухвалою суду від 19.12.2013 р. продовжено
строку вирішення спору у справі на 15
днів.

В судовому засіданні 19.12.2013 р.
оголошувалась перерва до 22.01.2014 р.

Ухвалою суду від 22.01.2014 р. розгляд
справи відкладено на 29.01.2014 р.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечив.

В судовому засіданні 29.01.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд встановив
наступне.

30.12.2011 р. між ОСОБА_2 (Страхувальник) та
Приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «ПЗУ Україна»
(Страховик) було укладено Договір
добровільного страхування наземних
транспортних засобів № АМ 032203,
предметом якого є страхування
автомобіля «Jeep Grand Cherokee», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1.

06.02.2012 р. в м. Києві по бул. Т. Шевченка
трапилась дорожньо-транспортна
пригода за участю застрахованого
автомобіля «Jeep Grand Cherokee», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням водія ОСОБА_4, та автомобіля
«Opel Astra», державний реєстраційний номер
НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5.

Зазначена дорожньо-транспортна
пригода сталася внаслідок порушення
водієм ОСОБА_5 вимог Правил
дорожнього руху України.

Внаслідок вказаного ДТП було
пошкоджено «Jeep Grand Cherokee», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, власнику
вказаного транспортного засобу була
завдана матеріальна шкода, розмір якої
відповідно до Звіту про оцінку
вартості матеріального збитку,
заподіяного пошкодженням
транспортного засобу № 820/КВ1 від 14.02.2012
р., становить 28 120,74 грн. (з урахуванням
зносу).

За страховим випадком - ДТП, що сталась
за участю застрахованого автомобіля,
позивачем було здійснено виплату
страхового відшкодування в розмірі 25
440,74 грн., з яких 19 456,80 грн. було
зараховано в рахунок погашення
заборгованості Страхувальника за
Договором добровільного страхування
наземних транспортних засобів № АМ 03220;
решта страхового відшкодування була
сплачена Страхувальнику за платіжним
дорученням № 1797 від 29.02.2012 р. та
Відомістю № 1 виплат від 29.02.2012 р.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Матеріалами справи підтверджується, що
автомобіль «Opel Astra», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, яким
спричинено ДТП, що потягнуло нанесення
шкоди, застрахований відповідачем за
Полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АА/7179152.

Зазначеним Полісом передбачено, що
ліміт відповідальності за шкоду,
заподіяну майну, становить 50 000,00 грн.,
франшиза - 510,00 грн.

Частиною другою статті 1187 Цивільного
кодексу України передбачено, що шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
сплатили страхове відшкодування за
договором майнового страхування (крім
регламентної виплати, передбаченої
підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього
Закону), лікування потерпілих та інші
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

Таким чином, відповідач є особою, яка,
відповідно до положень Закону України
«Про обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів» зобов'язана
відшкодувати завдану ДТП шкоду у
розмірі та порядку, передбачених
договором обов'язкового страхування
цивільної відповідальності, а до
позивача, як страховика, який виплатив
страхове відшкодування за Договором
добровільного страхування наземних
транспортних засобів № АМ 032203,
перейшло право вимоги, яке потерпіла
особа мала до відповідача як особи,
відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню
положень закону містяться у постанові
судової палати у господарських справах
Верховного Суду України від 25.11.08 р.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Відповідач проти задоволення позову
заперечує, посилаючись на те, що
позивачем не було подано доказів
одержання страхувальником страхового
відшкодування; розмір страхового
відшкодування має бути зменшено на
суму ПДВ; позивачем при розрахунку суми
позовних вимог не враховано розмір
франшиза відповідача.

Розглянувши поданий відзив на позовну
заяву, суд зазначає наступне.

Чинним законодавством України не
встановлено обов'язковості виплати
страхового відшкодування платіжним
дорученням на рахунок саме
страхувальника та не забороняється
перерахування коштів до банківської
установи для їх подальшої виплати
страхувальнику. У такому випадку
доказом виплати страхового
відшкодування являється саме подання
до установи банку платіжного
доручення, за яким кошти мають бути
зписано з рахунку страховика, та
прийняття банківською установою
такого доручення.

Також, відповідно до ст. 9 ЗУ «Про
страхування», страхове відшкодування -
страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договорами майнового страхування і
страхування відповідальності при
настанні страхового випадку.

Згідно з п.п. б) п. 185.1 ст. 185 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з, зокрема, поставки товарів та
послуг, місце надання яких знаходиться
на митній території України відповідно
до статті 186 цього Кодексу.

Приписами п.п. 196.1.3. п. 196.1 ст. 196
вказаного кодексу, 196.1.3. не є об'єктом
оподаткування операції, зокрема, з
надання послуг із страхування,
співстрахування або перестрахування
особами, які мають ліцензію на
здійснення страхової діяльності
відповідно до закону, а також
пов'язаних з такою діяльністю послуг
страхових (перестрахових) брокерів та
страхових агентів.

Тобто, при наданні послуг зі
страхування до вартості таких послуг
не включається сума податку на додану
вартість, нарахований на суму такої
послуги.

Разом з тим, послуги з відновлення
(вартість відновлювального ремонту) та
вартість деталей не виключені з числа
об'єктів оподаткування податком на
додану вартість.

Отже, реальні збитки, які мають
відшкодовуватись страховиком згідно
із договором страхування, включають
витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодження речі, а також
витрати, які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого
порушеного права. Вартість майна та
послуг, необхідних для відновлення
майна до попереднього стану, включає
суму податку на додану вартість, а тому
будь-яких підстав для вирахування
страховиком із сум страхового
відшкодування суми податку на додану
вартість законодавством не
передбачено.

Таким чином, твердження відповідача
про наявність підстав для відмови у
задоволенні позову судом до уваги не
приймається.

Разом з тим, суд погоджується з
доводами відповідача щодо
неврахування позивачем при розрахунку
суми позовних вимог франшизи,
передбаченої Полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АА/7179152, у
розмірі 510,00 грн., у зв'язку з чим позовні
вимоги про стягнення з відповідача
зазначеної суми не можуть бути
задоволені судом.

Твердження відповідача про
безпідставність включення до позовних
вимог суми франшизи позивача у розмірі
2 680,00 грн. суд до уваги не приймає,
оскільки позивачем було здійснено
страхове відшкодування у загальному
розмірі 25 440,74 грн., яке розраховувалось
наступним чином: 28 120,74 грн. (вартість
матеріального збитку відповідно до
Звіту № 820/КВ1 від 14.02.2012 р.) - 2 680,00 грн.
(сума франшизи позивача) = 25 440,74 грн.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
вимоги про стягнення з відповідача 24
930,74 грн. обґрунтованими,
підтвердженими наявними в матеріалах
справи доказами та не спростованими
належним чином та у встановленому
порядку відповідачем, а відтак такими,
що підлягають задоволенню. В решті
позову належить відмовити.

У відповідності до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
сплачені позивачем судові витрати
(судовий збір) відшкодовуються йому за
рахунок відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «ГАРАНТ-АВТО» (01042, м. Київ,
пров. Новопечерський, 19/3; ) на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ПЗУ Україна» (04053, м. Київ, вул.
Артема, 40; ) 24 930 (двадцять
чотири тисячі дев'ятсот тридцять) грн. 74
коп. страхового відшкодування та 1 720
(одну тисячу сімсот двадцять) грн. 50 коп.
судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 31.01.2014 р.

Суддя
Н.І.
Зеленіна