КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2014 р. Справа№ 5011-35/18309-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі:
Мациборко Т.І.

за участю представників сторін:

від Публічного акціонерного
товариства "Ерде Банк": Баланчук С.О. (
за довіреністю)

від Товариство обмеженою
відповідальністю "ПВК "Будівельник":
Тагільцева Г.В. (за довіреністю),
Тегільцева Г.В. (за довіреністю), Пендюр
А.Б. ( за довіреністю)

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПВК "Будівельник"

на рішення Господарського суду м. Києва
від 20.11.2013р.

у справі № 5011-35/18309-2012 (Суддя: Сташків
Р.Б.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Ерде Банк"

до Товариство обмеженою
відповідальністю "ПВК "Будівельник"

про стягнення 53165248,47 грн.

та за зустрічним позовом Товариство
обмеженою відповідальністю "ПВК
"Будівельник"

до Публічного акціонерного товариства
"Ерде Банк"

про стягнення 86000 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2012 року публічне акціонерне
товариство "Ерде Банк" (позивач за
первісним позовом), звернулось до
Господарського суду міста Києва, з
позовною заявою до товариства з
обмеженою відповідальністю "ПВК
"Будівельник" (відповідача за первісним
позовом) про стягнення заборгованості
за «Договором зростання» Кредитний
договір № 180/11-КЛ (кредитна лінія) від
12.10.2011 року в сумі 46 340 987,96 грн.

В подальшому 05 листопада 2013 року
позивач звернувся з позовною заявою
про збільшення позовних вимог (а.с. 141-142
том 2), в якій просив стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість за «Договором
зростання» Кредитний договір № 18011-КЛ (
кредитна лінія) від 12 жовтня 2011 року в
сумі 53 165 248, 47 грн., з яких: 44 510 000,00 -
заборгованість з повернення кредитних
коштів та 8 655 248,47 заборгованість зі
сплати процентів за користування
кредитними коштами.

У жовтні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю "ПВК "Будівельник"
звернулось до Господарського суду
міста Києва, з зустрічною позовною
заявою до публічного акціонерного
товариства "Ерде Банк"( а.с. 69-78 том 2) в
якій просив, визнати безпідставним
нарахування публічним акціонерним
товариством «Ерде Банк» процентів за
користування кредитом, нарахованих в
період з 01.09.2012 року по 30.11.2013 рік в сумі 1
739 778,94 грн. та пені за прострочене тіло
кредиту в сумі 91 209,02 грн. Просили,
також, задовольнити зустрічні позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПВК "Будівельник",
стягнувши з Публічного акціонерного
товариства 86 000,00 грн., які складаються з
8 000,00 збитків, у вигляді неотримання
запланованого прибутку та 6 000,00 грн.
збитків, у вигляді нанесення шкоди
діловій репутації товариства.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 20.11.2013 року у справі
№5011-35/18309-2012 позовні вимоги первісного
позову задоволено повністю. Стягнуто з
товариства з обмеженою
відповідальністю "ПВК "Будівельник" на
користь публічного акціонерного
товариства "Ерде Банк" 44510000 грн.
заборгованості за кредитом та 8655248 грн.
47 коп. заборгованості за процентами.
Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПВК "Будівельник". У
задоволенні зустрічного позову
відмовлено повністю.

Мотивуючи судове рішення суд першої
інстанції зазначив, що відповідачем не
виконано зобов'язання за Кредитним
договором, щодо повернення суми
кредиту та сплати процентів, що
призвело до накопичення
заборгованості. А матеріалам справи,
виписками з особового рахунку
Відповідача, підтверджено виконання
Позивачем перед Відповідачем своїх
зобов'язань за Кредитним договором,
щодо надання Відповідачу кредитних
коштів у передбачені договором строки
та в розмірах. Щодо відмови в
задоволені позовних вимог суд першої
інстанції вказав, що відповідачем,
всупереч положенням ст. 33 ГПК України,
не надано жодного доказу фактичного
спричинення йому збитків позивачем.

Не погоджуючись з рішенням суду,
товариство з обмеженою
відповідальністю "ПВК "Будівельник"
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить задовольнити апеляційну
скаргу та скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
20.11.2013 року, винести рішення про
часткове скасування в частині
задоволених позовних вимог ПАТ «Ерде
Банк», про стягнення заборгованості
по процентах за користування кредитом
в період з вересня 2012 року по жовтень
2013 року в сумі 8 655 248,47 грн. та
задовольнити в повному обсязі позовні
вимоги ТОВ «ПВК «Будівельник» до ПАТ
«Ерде Банк», про стягнення збитків
нанесених простроченням кредитора та
стягнення збитків, у вигляді
нанесення шкоди ділової репутації ТОВ
«ПВК «Будівельник» в сумі 86 000,00 грн. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказав на те, що суд першої
інстанції помилково дійшов висновку,
що відповідачем було подано до суду
копії листів ТОВ «ПВК Будівельний» до
ПАТ «Ерде Банк» за № 273 від 14.11.2012 року
та № 276 від 21.11.2012 року, про не
проведення платежу на погашення
заборгованості по відсоткам, а тому
висновок суду, про належне зарахування
відповідачем коштів у рахунок
погашення заборгованості по кредиту,
не відповідають дійсності. Апелянт
зазначає, що посилання суду на те, що в
подальшому блоковані суми були
проведені і зараховані як погашення
заборгованості по кредиту, не можуть
бути взяті до уваги, оскільки йдеться
про строки, порушення яких тягне за
собою застосування штрафних санкцій,
щодо сторони яка припустила таке
прострочення. Внаслідок блокування ПАТ
«Ерде Банк» господарських розрахунків
, ТОВ «ПВК «Будівельник» було нанесено
як матеріальні збитки.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 20.12.2013 року
було прийнято до розгляду апеляційну
скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю "ПВК "Будівельник" та
призначено розгляд справи на 29.01.2014 р.

В судове засідання 29.01.2014 року
з'явились представники сторін, та
надали свої пояснення у справі.

Представник публічного акціонерного
товариства "Ерде Банк" просить рішення
суду першої інстанції залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Представник товариства з обмеженою
відповідальністю "ПВК "Будівельник"
підтримав вимоги своєї апеляційної
скарги та просив її задовольнити,
рішення скасувати, в частині відмови в
задоволенні зустрічних позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, вивчивши матеріали справи,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
дослідивши письмові докази, долучені
до матеріалів справи, виходячи з вимог
чинного законодавства, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно ст. 101 Господарського
процесуального кодексу апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
12.10.2011 між Позивачем за первісним
позовом та Відповідачем за первісним
позовом було укладено Кредитний
договір № 180/11-KЛ (Кредитний договір) (т.1
а.с.15).

За умовами Кредитного договору,
сторони визначили, що кредит надається
у формі кредитної лінії з максимальним
лімітом кредитування в сумі 43000000 грн., з
терміном остаточного повернення
кредиту по 11 жовтня 2013 року включно, та
з процентною ставкою в 17% річних (розділ
1 Кредитного договору). Кредитодавець
надає Позичальнику в тимчасове
користування на умовах забезпеченості,
повернення, строковості, платності та
цільового характеру використання
грошові кошти на умовах, визначених цим
договором та додатковими
договорами/угодами до нього, що
складають невід'ємну частину договору.(
п. 1.1 Кредитного договору). Позивач
зобов'язався надавати Відповідачу
транші на підставі його письмових заяв
на строк та в сумі, попередньо
погодженій з Позивачем, та відповідно
до умов цього договору. (п.п. 3.1.1 п. 3.1
Кредитного договору).

Розділом 2 Кредитного договору
передбачені строки та порядок
нарахування процентів. Проценти,
нараховані за місяць відповідно до
умов договору, Відповідач зобов'язаний
сплачувати не пізніше останнього
календарного числа місяця, наступного
за тим, за який вони нараховані на
рахунок № 2068.8.04375.003.( п.п. 2.7.1 п. 2.7
договору)

З матеріалів справи вбачається, що
29.12.2011 та 04.01.2012 між сторонами
укладались додаткові договори до
Кредитного договору, відповідно до
яких ліміт кредитної лінії
збільшувався, та був зафіксований у
сумі 47033000 грн. (т.1 а.с.22,23)

Як було вірно встановлено судом першої
інстанції, відповідачем свої
зобов'язання за Кредитним договором,
щодо повернення суми кредиту та сплати
процентів, виконувались неналежним
чином та не в повному обсязі, що
призвело до накопичення
заборгованості, а виписки з особового
рахунку Відповідача, які містяться в
матеріалах справи, підтверджують
виконання Позивачем перед
Відповідачем своїх зобов'язань за
Кредитним договором, щодо надання
Відповідачу кредитних коштів у
передбачені договором строки та в
розмірах.

Відповідно до п.п. 2.9.1 п. 2.9. Кредитного
договору, у разі наявності
простроченої заборгованості за
кредитом, нарахованими процентами,
комісіями та штрафними санкціями,
Кредитодавець має право вимагати
дострокового погашення заборгованості
у повному обсязі. Кредитодавець має
право у разі невиконання Позичальником
будь-якого із зобов'язань, визначених
цим договором, вимагати погашення
кредиту, сплати процентів за фактичний
час користування кредитом, комісій та
штрафних санкцій, а Позичальник
зобов'язаний виконати цю вимогу за
реквізитами та у день, що вказані
Кредитодавцем у письмовій вимозі.( п. 4.4
Кредитного договору)

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України,
статтею 193 ГК України зобов'язання
мають виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається.

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Задовольняючи первісний позов з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог, суд першої інстанції
прийшов до висновку про те, що станом
на 01.11.2013 заборгованість Відповідача з
не повернутого кредиту складає 44510000
грн. та по несплаченим відсоткам з
вересня 2012 року по жовтень 2013 року
(включно) в сумі 8655248,47 грн., до винесення
оскарженого рішення, вказані суми
заборгованостей не були погашені.
Матеріалами справи, а саме виписками
банку з особового рахунку відповідача,
підтверджується належне списання і
зарахування Позивачем, сум коштів у
рахунок погашення заборгованості по
Кредитному договору.

Також, відповідно до постанови
Правління Національного банку України
від 09.01.2013 № 4 "Про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
Публічного акціонерного товариства
"Ерде Банк" у Банку з 09.01.2013 було
відкликано банківську ліцензію та
розпочато, щодо останнього
ліквідаційну процедуру.

Процедура ліквідації банків визначена
у розділі VIII (статті 44-54) Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб".

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що у
випадку наявності у ТОВ «ПВК
«Будівельник» будь-яких подальших
грошових вимог до ПАТ «Ерде Банк» з
09.01.2013 з приводу невиконання останнім
своїх зобов'язань, в тому числі по
договорам банківського
обслуговування, ТОВ «ПВК «Будівельник»
не позбавлений права звернутися до
Уповноваженої особи Фонду з
вищевказаними вимогами до ПАТ «Ерде
Банк», в установленому законом порядку,
в межах ліквідаційної процедури, і у
випадку виникнення будь-якого спору,
щодо акцептування цих вимог ТОВ «ПВК
«Будівельник», останній отримає право
(враховуючи положення частини 4 статті
49 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
вирішити цей спір у судовому порядку.

Колегія суддів вважає доводи
апеляційної скарги, стосовно
блокування господарських розрахунків
ПАТ «Ерде Банк» внаслідок чого ТОВ «ПВК
«Будівельник» нібито було нанесено як
матеріальні так і не матеріальні
збитки, є необґрунтованими та не
доведеними з огляду на вищевикладене.
Відповідачем не надано до матеріалів
справи доказів блокування ПАТ «Ерде
Банк» господарських розрахунків у
заявлений період (з 31.08.2012 по 14.11.2012).
Отже, судом першої інстанції
правомірно були задоволені позовні
вимоги про стягнення з відповідача
заборгованості по неповернутому
кредиту в сумі 44510000 грн. та по
несплаченим відсоткам з вересня 2012
року по жовтень 2013 року (включно) в сумі
8655248,47 грн.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних
позовних вимог, суд першої інстанції
прийшов до висновку про те, що ТОВ «ПВК
«Будівельник» не надано жодних доказів
фактичного спричинення йому збитків,
не надано доказів блокування ПАТ «Ерде
Банк» господарських розрахунків ТОВ
«ПВК «Будівельник» у заявлений період
(з 31.08.2012 по 14.11.2012), не надано доказів, що
дії ПАТ «Ерде Банк» спричинили
ненадання ТОВ «ПВК «Будівельник»
товарних кредитів та відмову від його
послуг клієнтів ПАТ «Ерде Банк», та не
надано обґрунтованого розрахунку
заявленого розміру збитків в розмірі
80000 грн. і доказів протиправної
поведінки ПАТ «Ерде Банк», і її
причинно-наслідкового зв'язку з
заподіяннями ТОВ «ПВК «Будівельник»
цієї суми збитків.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Також, відповідно до ст. 224 ГК України,
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, за
приписами ч. 1 ст. 225 ГК України
включається, зокрема неодержаний
прибуток (втрачена вигода), на який
сторона, яка зазнала збитків, мала
право розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною, та матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Для застосування такої міри
відповідальності як стягнення збитків
необхідною є наявність усіх елементів
складу цивільного правопорушення, а
саме: протиправної поведінки, збитків,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками, вини.
За відсутності хоча б одного із цих
елементів цивільно-правова
відповідальність не настає (постанова
Верховного Суду України від 22.01.2013 №
3-72гс12).

Відповідно до ст. 217 ГК України
відшкодування збитків є різновидом
господарської санкції за вчинення
правопорушення у сфері господарювання.

Виходячи зі змісту ст. ст. 218, 219 ГК
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання,
зокрема, невиконання або неналежне
виконання господарського зобов'язання
чи порушення правил здійснення
господарської діяльності.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів, вважає доводи апелянта
стосовно заявлених спричинених
збитків, необґрунтованими та
недоведеними, оскільки ТОВ «ПВК
«Будівельник» не надано жодних
доказів фактичного спричинення йому
збитків ПАТ «Ерде Банк».

Колегія суддів, вважає
необґрунтованими доводи відповідача
про те, що ПАТ «Ерде Банк» було допущено
порушення його зобов'язань з
розрахунково -касового обслуговування
ТОВ «ПВК «Будівельник», а саме протягом
з 31.09.2012 року по 14.11.2012 року, не було
проведено жодного платежу ТОВ «ПВК
«Будівельник» та зазначають, що факт не
проведення розрахункових платежів
підтверджується листами: № 224 від
18.09.2012; №226 від 20.09.2012 ; №232 від 28.09.2012; № 238
від 28.09.2012., оскільки до суду зазначені
докази не надавались.

Стосовно вимог апеляційної
скарги, щодо стягнення з ПАТ «Ерде
Банк» 86000 грн. збитків, з яких 80000 грн. не
отриманого прибутку та 6000 грн. завдання
шкоди діловій репутації, колегія
суддів зазначає наступне.

Мотивуючи апеляційну скаргу, апелянт
посилається на спричинення йому
збитків у вигляді упущеної вигоди в
розмірі 80000 грн., оскільки від його
послуг відмовилась значна частина
клієнтів, так як ПАТ «Ерде Банк» не міг
виконувати свої зобов'язання перед
ними внаслідок втрати товарних
кредитів, що призвело до неотримання
запланованих прибутків. А також ТОВ
«ПВК «Будівельник» посилається на
завдання шкоди його діловій репутації,
як надійного бізнес-партнера, та
подальшої втрати долі на ринку, та
зниження кредитного рейтингу, та ці
збитки він оцінює розмірі 6000 грн.

Колегія суддів, вважає вищезазначені
доводи скаржника необґрунтованими та
недоведеними, оскільки ТОВ «ПВК
«Будівельник» не надано доказів
блокування ПАТ «Ерде Банк»
господарських розрахунків ТОВ «ПВК
«Будівельник» у заявлений період (з
31.08.2012 по 14.11.2012), не надано доказів, що
дії ПАТ «Ерде Банк» спричинили
ненадання ТОВ «ПВК «Будівельник»
товарних кредитів та відмову від його
послуг клієнтів ТОВ «ПВК
«Будівельник», та не надано
обґрунтованого розрахунку заявленого
розміру збитків в розмірі 80000 грн. і
доказів протиправної поведінки ПАТ
«Ерде Банк» і її причинно-наслідкового
зв'язку з заподіяннями ТОВ «ПВК
«Будівельник» цієї суми збитків.

Відносно доводів апеляційної скарги
про те, що дії ПАТ «Ерде Банк» в межах
правовідносин, які є предметом даного
судового розгляду, спричинили шкоду
діловій репутації ТОВ «ПВК
«Будівельник», та що в подальшому
призвело до втрати долі на ринку, та
зниження кредитного рейтингу ТОВ «ПВК
«Будівельник», і також суду не надано
обґрунтованого розрахунку заявленого
розміру збитків в розмірі 6000 грн.,
доказів протиправної поведінки ПАТ
«Ерде Банк» і її причинно-наслідкового
зв'язку з заподіяннями ТОВ «ПВК
«Будівельник» цієї суми збитків, суду
не надано.

Таким чином, скаржником не доведено
порушення ПАТ «Ерде Банк» прав або
охоронюваних законом інтересів ТОВ
«ПВК «Будівельник» в межах
правовідносин, що склалися при
виконанні Кредитного договору. В свою
чергу, судом першої інстанції вірно
було встановлено, що з наданих ПАТ
«Ерде Банк» доказів вбачається повне
виконання ПАТ «Ерде Банк» перед ТОВ
«ПВК «Будівельник» своїх зобов'язань
за Кредитним договором, щодо надання
кредитних коштів у передбачені
договором строки та розмірах, тому
зустрічні позовні вимоги про
стягнення 86000 збитків, правомірно були
залишені без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що ТОВ «ПВК «Будівельник» не надав
належних та допустимих доказів, які б
свідчили про обґрунтованість доводів
апеляційної скарги, щодо неврахування
ПАТ «Ерде Банк» деяких його оплат
(списання з належному йому рахунку) при
здійсненні розрахунку заборгованості,
таким чином, судом першої інстанції
було вірно встановлено, що матеріалами
справи, а саме виписками з особового
рахунку ТОВ «ПВК «Будівельник»
підтверджується належне списання і
зарахування ПАТ «Ерде Банк» сум коштів
у рахунок погашення заборгованості по
Кредитному договору, і наведені у цих
виписках відомості не спростовані ТОВ
«ПВК «Будівельник» належними засобами
доказування.

Скаржник в апеляційній скарзі також
зазначає, що судом першої інстанції
було порушено норми процесуального
права , а саме що оскаржуване рішення
суду було прийнято без участі
уповноваженого представника
відповідача, а також те що судом першої
інстанції було безпідставно відхилено
клопотання про призначення експертизи.

Колегія суддів дослідивши матеріали
справи, дійшла висновку, що судом
першої інстанції при винесенні рішення
не були порушенні норми процесуального
права, оскільки ТОВ «ПВК «Будівельник»
був належним чином повідомлений, про
час та місце слухання справи, та не був
позбавлений можливості направити для
участі у судовому засіданні іншого
уповноваженого представника. Стосовно
відмови суду у задоволенні клопотання
про призначення експертизи, колегія
суддів зазначає, що відповідно до ч. 2
ст. 79 ГПК України, господарський суд має
право за клопотанням сторони чи за
своєю ініціативою зупинити
провадження у справі та призначити
експертизу. Отже, відповідно до чинного
законодавства, задовольняти
клопотання про призначення експертизи,
це право суду, а не обов'язок.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції, що
ТОВ «ПВК «Будівельник» всупереч ст. 41
ГПК України не доведено, що перелічені
у клопотанні питання (про розмір сум
заборгованостей за тілом кредиту,
процентами, нарахованій пені,
наявності оплат з боку ТОВ «ПВК
«Будівельник» та щодо того, в якому
порядку (по яким формулам) здійснюються
їх нарахування), потребують для свого
вирішення спеціальних знань експерта,
та не можуть бути встановлені судом з
наданих сторонами письмових доказів, у
співвідношенні з умовами Кредитного
договору № 180/11-КЛ від 12.10.2011 та згідно
положень чинного законодавства.

Отже, колегія суддів вважає, що
судом першої інстанції при винесенні
оскарженого рішення, не були порушенні
норми чинного законодавства, та
винесено законне, обґрунтоване
рішення.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги, не
спростовують висновку місцевого
господарського суду, з огляду на
вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі,
апеляційний суд робить висновок, що суд
першої інстанції дав належну оцінку
доказам по справі та виніс законне
обґрунтоване рішення, яке відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що скаржник не довів
обґрунтованість своєї апеляційної
скарги, докази на підтвердження своїх
вимог суду не надав, апеляційний суд
погоджується із рішенням
господарського суду міста Києва від
20.11.2013 року у справі № 5011-35/18309-2012, отже
підстав для його скасування або зміни
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "ПВК
"Будівельник" на рішення
господарського суду міста Києва від
20.11.2013 року у справі № 5011-35/18309-2012
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста
Києва від 20.11.2013 року у справі №
5011-35/18309-2012 залишити без змін.

Матеріали справи № 5011-35/18309-2012
повернути до місцевого господарського
суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через суд
апеляційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Головуючий суддя
М.А. Руденко

Судді
М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко