м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 5011-2/9208-2012 28.01.14Суддя Мудрий
С.М., розглянувши справу

за позовом приватного акціонерного
товариства з іноземними інвестиціями
"Страхова компанія "К"ЮБІ І Україна"

до 1)приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Уніка"
2)фізичної
особи-підприємця Куш Миколи
Васильовича

3) підприємства з іноземними
інвестиціями "Панальпіна Уорлд
Транспорт ЛТД"

третя особа товариство з обмеженою
відповідальністю "Цепелін Україна ТОВ"

про стягнення 124 337,14 грн.

Представники:

від позивача: Басовська К.О. -
представник за довіреністю № б/н від
02.09.2013 року;

від відповідача-1: Мельник О.П. -
представник за довіреністю № 2900 від
03.09.2013 року;

від відповідача-2: не з'явився;

від відповідача-3: Сидоренко Р.В. -
представник за довіреністю № б/н від
25.01.2013 року;

від третьої особи: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство з
іноземними інвестиціями "Страхова
компанія "К"ЮБІ І Україна" подало на
розгляд господарського суду міста
Києва позов до приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Уніка",
фізичної особи-підприємця Куш Миколи
Васильовича про стягнення 124 337,14 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 17.08.2010 року між ним
та фірмою "Zeppelin International AG" укладений
договір добровільного страхування
вантажів № CRG0009294.

04.12.2009 року між фірмою "Zeppelin International AG" та
підприємством з іноземними
інвестиціями "Панальпіна Уорлд
Транспорт ЛТД" укладений
договір-доручення №182/09 про надання
транспортно-експедиційних послуг,
відповідно до предмету якого
експедитор за плату та за рахунок фірми
"Zeppelin International AG" зобов'язується
організувати виконання
транспортно-експедиційних послуг
пов'язаних з перевезенням вантажу
фірми "Zeppelin International AG".

Експедитором до виконання договірних
зобов'язань було залучено фізичну
особу-підприємця Марчевського С. С, що
діяв на підставі укладеного договору з
експедитором на
транспортно-експедиційне
обслуговування № 123/10 від 01.12.2010 р.. В
свою чергу фізична особа-підприємець
Марчевський С.С. до виконання
договірних зобов'язань залучив фізичну
особу-підприємця Куша М.В., уклавши з
ним договір № 1 про надання
транспортних послуг від 22.11.2010 року.

21.12.2012 року в Київський області в селищі
Петропавловська Борщагівка на вул.
Антонова стався страховий випадок: під
час розвантажувальних робіт водій
Пінчук О.В., який знаходився за кермом
автомобіля Volvo д.н. ВК 3836 AT, на якому
перевозив вантаж (дизель-генераторна
установка Caterpillar С18), здійснив наїзд на
дизель-генераторну установку, чим
задав механічних пошкоджень.

Оскільки вантаж був застрахований у
позивача, тому він виплатив фірмі "Zeppelin
International AG" страхове відшкодування в
розмірі 124 337,14 грн.

Відповідальність за втрачений вантаж
несе фізична особа-підприємець Куш М.В,
відповідальність якого застрахована у
ПрАТ «Страхова компанія «Уніка».

У зв'язку з вищезазначеним, позивач
звернувся до суду з позовом в якому
просив стягнути солідарно з приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Уніка» та фізичної
особи-підприємця Куша М.В. грошові
кошти в розмірі 124 337,14 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва
порушено провадження у справі
№5011-1/5549-2012.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 25.05.2012 року справу №5011-1/5549-2012
надіслано до господарського суду
Рівненської області.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 26.06.2012 року
справу №5011-1/5549-2012 надіслано до
господарського суду м. Києва.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 06.07.2012 року суддя Домнічева І.О.
прийняла справу до свого провадження
та присвоїла №5011-2/9208-2012.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 25.09.2012 року
№5011-1/5549-2012 апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця Куш Миколи
Васильовича на ухвалу господарського
суду Рівненської області від 26.06.2012
року у справі №5011-1/5549-2012 - задоволено.
Ухвалу господарського суду
Рівненської області від 26.06.2012 року про
передачу справи №5011-1/5549-2012 за
підсудністю до господарського суду м.
Києва скасовано. Справу №5011-1/5549-2012
передано на розгляд господарському
суду Рівненської області.

Постановою Вищого господарського суду
України від 13.11.2012 року касаційну
скаргу приватного акціонерного
товариства з іноземними інвестиціями
"Страхова компанія "К"ЮБІ І Україна"
задоволено, постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
25.09.2012 року скасовано, а ухвалу
господарського суду Рівненської
області у справі №5011-1/5549-2012 залишено
без змін. Справу №5011-1/5549-2012 надіслано
до господарського суду м. Києва.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 11.12.2012 року №5011-2/9208-2012 залучено до
участі у розгляді справи в якості
третьої особи без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача 1 -
товариство з обмеженою
відповідальністю "Цеппелін Україна
ТОВ".

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 06.02.2013 року справу №5011-2/9208-2012
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: Домнічева І.О.
(головуюча), Літвінова М.Є. та
Трофименко Т.Ю.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 19.03.2013 року залучено до участі у
справі в якості іншого відповідача -
підприємство з іноземними
інвестиціями "Панальпіна Уорлд
Транспорт ЛТД".

Рішенням господарського суду м. Києва
від 09.07.2013 року в задоволені позову
відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 02.09.2013 року
рішення господарського суду м. Києва
від 09.07.2013 року у справі №5011-2/9208-2012
залишено без змін, а апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства з
іноземними інвестиціями "Страхова
компанія "К"ЮБІ І Україна" - без
задоволення.

Постановою Вищого господарського суду
України від 05.11.2013 року касаційну
скаргу приватного акціонерного
товариства з іноземними інвестиціями
"Страхова компанія "К"ЮБІ І Україна"
задоволено частково, рішенням
господарського суду м. Києва від 09.07.2013
року та постанова Київського
апеляційного господарського суду від
02.09.2013 у справі №5011-2/9208-2012 скасовані, а
справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Розпорядження керівника апарату
господарського суду м. Києва від 13.11.13
року, відповідно д п. 2.10. рішення зборів
господарського суду м. Києва від 03.02.11 р.
(оформленого протоколом № 1 від 03.02.11 р.)
та п. 3.1.13. Положення про автоматизовану
систему документообігу суду було
призначено повторний автоматичний
розподіл справи №5011-2/9208-2012.

В результаті зазначеного
автоматичного розподілу справу
№5011-2/9208-2012 передано на новий розгляд
судді Мудрому С.М.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 15.11.2013 року прийнято справу до
провадження та призначено розгляд
справи на 02.12.2013 року.

02.12.2013 року до загального відділу
діловодства господарського суду м.
Києва представник позивача подав
додаткові пояснення.

В судове засідання 02.12.2013 року
представники відповідача 2 та третьої
особи не з'явилися, про поважні причини
неявки суд не повідомили, хоча про час
та дату судового засідання були
повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення № 014.

Представник відповідача-3 подав
пояснення.

Представником відповідча-3 заявлено
усне клопотання про залучення до
участі у справі водія автомобіля
Пінчука О.В. в якості третьої особи, що
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору.

Представник позивача заперечував
проти задоволення клопотання
відповідача-3.

Представник відповідча-1 заперечував
проти задоволення клопотання
відповідача-3.

Судом розглянуто та відмовлено в
задоволенні клопотання відповідача-3.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 02.12.2013 року розгляд справи
відкладено на 16.12.2013 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 16.12.2013 року розгляд справи
відкладено на 14.01.2014 року.

19.12.2013 року до загального відділу
діловодства господарського суду м.
Києва відповідач 1 подав пояснення по
справі.

27.12.2013 року до загального відділу
діловодства господарського суду м.
Києва позивач подав заяву про
уточнення розміру позовних вимог.

13.01.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду м.
Києва відповідач 3 подав клопотання про
залучення співвідповідача до участі у
справі та доповнення до відзиву.

У судове засідання 14.01.2014 року
представники відповідача 2 та третьої
особи не з'явилися, про поважні причини
неявки суд не повідомили, хоча про час
та дату судового засідання були
повідомлені належним чином.

Представник відповідача 3 підтримав
клопотання про залучення
співвідповідача до участі у справі.

Представники позивача та відповідача 1
заперечували проти даного клопотання.

Суд відмовив у задоволені клопотання
відповідача 3 про залучення
співвідповідача до участі у справі.

Представник позивача подав клопотання
про продовження строку розгляду спору
на п'ятнадцять днів.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 14.01.2014 року задоволено клопотання
про продовження строку розгляду справи
на п'ятнадцять днів, продовжено строк
розгляду справи на п'ятнадцять днів,
розгляд справи відкладено на 27.01.2014
року.

24.01.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду м.
Києва позивач подав заяву про
уточнення розміру позовних вимог.

В судове засідання 27.01.2014 року
представники відповідача 2 та третьої
особи не з'явилися, про поважні причини
неявки суд не повідомили, хоча про час
та дату судового засідання були
повідомлені належним чином.

Представник позивача підтримав подану
заяву про уточнення позовних вимог,
відповідно до якої просив суд стягнути
з приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Уніка» грошові
кошти в розмірі 116 344,14 грн., стягнути з
підприємства з іноземними
інвестиціями «Панальпіна Уорлд
Транспорт ЛТД» грошові кошти в розмірі
7 993,00 грн. та стягнути пропорційно з
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Уніка» та
підприємства з іноземними
інвестиціями «Панальпіна Уорлд
Транспорт ЛТД» судові витрати.

У відповідності до статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог. До
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

Згідно з пунктом 3.11. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18
Господарським процесуальним кодексом,
зокрема статтею 22 цього Кодексу, не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як: - подання іншого (ще
одного) позову, чи - збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи-
об'єднання позовних вимог, чи- зміну
предмета або підстав позову.

Подана позивачем заява про уточнення
позовних вимог розцінюється судом як
заява про зменшення позовних вимог та
приймається до розгляду, позовні
вимоги розглядаються з урахуванням
поданої заяви.

Судом оголошено перерву до 28.01.2014 року.

В судове засідання 28.01.2014 року
представники відповідача 2 та третьої
особи не з'явилися, про поважні причини
неявки суд не повідомили, хоча про час
та дату судового засідання були
повідомлені належним чином.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив суд задовольнити
позов.

Представник відповідача-1 заперечував
проти позову та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача-2 заперечував
проти позову та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до спеціального витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
станом на 16.12.2013 року (за електронним
запитом від 16.12.2013 за №17788146), фізична
особа-підприємець Куш Микола
Васильович припинив свою
підприємницьку діяльність (дата запису
- 16.08.2013).

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позовні вимоги позивача
підлягають частковому задоволенню.

17.08.2010 року між приватним акціонерним
товариством з іноземними інвестиціями
"Страхова компанія "К"ЮБІ І Україна"
(страховик по договору) та фірмою "Zeppelin
International AG" (страхувальник по договору)
укладений договір добровільного
страхування вантажів № CRG0009294, за яким
страховик застрахував майнові
інтереси страхувальника, пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням застрахованим
вантажем.

Відповідно до ч.1 статті 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно з ч.1 статті 16 Закону України
«Про страхування» договір страхування
- це письмова угода між страхувальником
і страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

04.12.2009 року між фірмою "Zeppelin International AG"
(клієнт) та підприємством з іноземними
інвестиціями "Панальпіна Уорлд
Транспорт ЛТД" (експедитор) укладений
договір-доручення № 182/09 про надання
транспортно-експедиційних послуг,
відповідно до предмету якого
експедитор за плату та за рахунок
клієнта зобов'язався організувати
виконання транспортно-експедиційних
послуг, пов'язаних з перевезенням
вантажу фірми "Zeppelin International AG" в
міжнародних та внутрішніх сполученнях
автомобільним та/або морським
транспортом, а клієнт зобов'язався
сплатити ці послуги.

Відповідно до ч.1 статті 929 ЦК України за
договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного
експедирування може бути встановлено
обов'язок експедитора організувати
перевезення вантажу транспортом і за
маршрутом, вибраним експедитором або
клієнтом, зобов'язання експедитора
укласти від свого імені або від імені
клієнта договір перевезення вантажу,
забезпечити відправку і одержання
вантажу, а також інші зобов'язання,
пов'язані з перевезенням.

Відповідно до п. 1.2. вищезазначеного
договору, безпосереднє виконання
експедитором своїх зобов'язань
здійснюється на підставі заявки
клієнта, що є невід'ємною частиною
договору.

06.12.2010р. на адресу відповідача-3 від
клієнта надійшла заявка на виконання
перевезення його вантажу -
дизель-генераторної установки Caterpillar C
18 по маршруту ВЕ-2010 Antwerp/Belgium - Київ,
Україна на умовах поставки СІР Кіеv,
Ukraine (Інкотермс 2000). Згідно заявки
адреса вивантаження вантажу клієнта:
Київська область, Петропавловська
Борщагівка, вул. Антонова, 5, (склад
"Чайка").

Відповідно до п. 8.2 договору-доручення
№ 182/09, експедитор має право залучати до
виконання своїх зобов'язань третіх
осіб.

Користуючись цим правом, відповідач 3
(експедитор-замовник) уклав з фізичною
особою-підприємцем Марчевським
Сергієм Станіславовичем
(експедитор-виконавець) договір №123/10
на транспортно-експлуатаційне
обслуговування від 01 грудня 2010 року.

Відповідно до п. 7.2 договір №123/10 на
транспортно-експлуатаційне
обслуговування, виконавець має право
виконати свої зобов'язання по даному
договору особисто або залучати до
виконання своїх зобов'язань інших осіб.

У зв'язку з чим, 22.11.2010 року між фізичною
особою-підприємцем Марчевським
Сергієм Станіславовичем (експедитор)
та фізичною особою-підприємцем Кушем
Миколою Васильовичем (перевізник)
укладено договір №1 про надання
транспортних послуг, предметом якого є
взаємовідносини між експедитором і
перевізником, які виникають щодо
організації перевезень вантажів
автомобільним транспортом в
міжнародному і внутрішньому
сполученні та розрахунків зі ці
перевезення.

Відповідно до ч.1 статті 909 ЦК України
за договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

21.12.2012 року в Київський області в селищі
Петропавловська Борщагівка на вул.
Антонова стався страховий випадок:
пошкодження застрахованого майна -
дизель-генераторної установки Caterpillar
С18 внаслідок наїзду на неї автомобіля
Volvo, д.н. ВК 3836 AT, під керуванням водія
Пінчука О.В., який і здійснював
перевезення вказаної установки. За
взаємною згодою сторін (страхувальника
та водія автомобіля Volvo) працівники ДАІ
на місце події не викликались, проте
складено Акт огляду та проведено
оцінку пошкоджень, результати якої
викладені в звіті про незалежну оцінку
вартості матеріальних засобів (ТОВ
"Інтер Тран Сервіс Україна" експертна
компанія).

Відповідно до п. 3 договору
добровільного страхування вантажів,
укладеного між позивачем та фірмою
"Zeppelin International AG" та п.4.3.1. "Стандартних
умов" до вказаного договору - дія
страхового покриття по відношенню до
окремого застрахованого перевезення
починається з моменту початку
навантаження на транспортний засіб у
пункті відправлення, та закінчується
після завершення розвантаження у
кінцевому пункті призначення.

Згідно статті 20 Закону України "Про
страхування", страховик зобов'язаний
при настанні страхового випадку
здійснити страхову виплату або виплату
страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про
страхування" визначено, що страховою
виплатою є грошова сума, яка
виплачується страховиком відповідно
до умов договору страхування при
настанні страхового випадку. При цьому,
розмір страхової суми та (або) розміри
страхових виплат визначаються за
домовленістю між страховиком та
страхувальником під час укладання
договору страхування або внесення змін
до договору страхування, або у
випадках, передбачених чинним
законодавством. Вказаною статтею також
визначено, що страхове відшкодування -
страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договорами майнового страхування і
страхування відповідальності при
настанні страхового випадку. Страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник.

На виконання умов договору
добровільного страхування вантажів
позивач визнав зазначений випадок
страховим та відповідно до акту-релізу
про врегулювання усіх вимог на
відшкодування №1 від 13.01.2011 року
та на підставі заяви фірми "Zeppelin International
AG" виплатив страхове відшкодування за
пошкодження вантажу шляхом
перерахування коштів на рахунок фірми
"Zeppelin International AG" в розмірі 124 337,14 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ від 20.01.2011 року.

Статтею 993 Цивільного кодексу України
та статтею 27 Закону України "Про
страхування" визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Таким чином, після виплати своєму
страхувальнику страхового
відшкодування за шкоду, завдану водієм
автомобіля Volvo, д.н. ВК 3836 AT, Пінчуком О.В.
майну страхувальника -
дизельно-генераторній установці, до
позивача у даній справі перейшло право
вимоги відшкодування збитків, яке
страхувальник мав до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч.2 статті 308 ГК України
відповідальність перевізника за
збереження вантажу виникає з моменту
прийняття вантажу до перевезення.

Відповідно до статті 924 ЦК України
перевізник відповідає за збереження
вантажу, багажу, пошти з моменту
прийняття їх до перевезення та до
видачі одержувачеві, якщо не доведе, що
втрата, нестача, псування або
пошкодження вантажу, багажу, пошти
сталися внаслідок обставин, яким
перевізник не міг запобігти та
усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату,
нестачу, псування або пошкодження
прийнятих до перевезення вантажу,
багажу, пошти у розмірі фактичної
шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з
його вини.

Відповідно до ч.3 статті 314ГК України за
шкоду, заподіяну при перевезенні
вантажу, перевізник відповідає:

у разі втрати або нестачі вантажу - в
розмірі вартості вантажу, який
втрачено або якого не вистачає;

у разі пошкодження вантажу - в розмірі
суми, на яку зменшилася його вартість;

у разі втрати вантажу, зданого до
перевезення з оголошенням його
цінності, - у розмірі оголошеної
цінності, якщо не буде доведено, що вона
є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Згідно з ч. 1 статті 17 Конвенції про
договір міжнародного автомобільного
перевезення вантажів від 19.05.1956р.,
учасником якої з 01.08.2006р. є Україна,
перевізник несе відповідальність за
повну або часткову втрату вантажу чи за
його пошкодження, що відбулось в
проміжок часу між прийняттям вантажу
до перевезення та його передачею.

Пунктом 133 статуту автомобільного
транспорту Української РСР
затвердженого постановою Ради
Міністрів Української РСР №401 від
27.06.1969 р., передбачено, що
автотранспортні підприємства або
організації несуть відповідальність
за збереження вантажу з моменту
прийняття його до перевезення і до
видачі вантажоодержувачу або до
передачі згідно з Правилами іншим
підприємствам, організаціям,
установам, якщо не доведуть, що втрата,
недостача, псування або пошкодження
вантажу сталися через обставини, яким
вони не могли запобігти і усунення яких
від них не залежало, зокрема внаслідок:

а) вини вантажовідправника
(вантажоодержувача);

б) особливих природних властивостей
вантажу, який перевозиться;

в) дефектів тари або упаковки, які не
могли бути виявлені по зовнішньому
вигляду при прийманні вантажу до
перевезення, або застосування тари, що
не відповідає властивостям вантажу або
встановленим стандартам, при
відсутності слідів пошкодження тари у
дорозі;

г) здачі вантажу до перевезення без
вказівки в товарно-транспортних
документах на його особливі
властивості, що вимагають особливих
умов або застережних заходів для
збереження вантажу при перевезенні або
зберіганні;

д) здачі до перевезення вантажу,
вологість або температура якого
перевищують встановлені норми.

Відповідно до п. 134 вищезазначеного
статуту, автотранспортне підприємство
або організація звільняються від
відповідальності за втрату, недостачу,
псування або пошкодження вантажу в
разі, коли:

а) вантаж прибув у справному автомобілі
(контейнері) за справними пломбами
вантажовідправника, а штучний вантаж -
з справними захисною маркіровкою,
бандеролями, пломбами
вантажовідправника або виготовлювача;

б) недостача, псування або пошкодження
сталися внаслідок природних причин,
зв'язаних з перевезенням вантажу на
відкритому рухомому складі;

в) вантаж перевозився у супроводі
експедитора вантажовідправника
(вантажоодержувача);

г) недостача вантажу не перевищує норм
природних втрат.

В зазначених випадках автотранспортне
підприємство або організація несе
відповідальність за незбереження
вантажу, якщо пред'явник претензії
доведе, що втрата, недостача, псування
або пошкодження вантажу сталися з вини
автотранспортного підприємства або
організації.

Згідно п. 45 статуту за договором
перевезення вантажу автотранспортне
підприємство або організація
зобов'язуються доставити ввірений їм
вантажовідправником вантаж до пункту
призначення і видати його
уповноваженій на одержання вантажу
особі (вантажоодержувачу).

Відповідно до статті 9 Конвенції, п. 47
Статуту, статті 9 Закону України "Про
транспортно-експедиторську
діяльність" та статті 6 Закону України
"Про транзит вантажів" основним
супровідним документом на перевезення
вантажів автомобільним транспортом у
міжнародному сполученні, що
підтверджує факт надання послуги з
перевезення, є міжнародна
товарно-транспортна (автомобільна)
накладна (CMR).

Згідно з п. 53 Статуту час прибуття
автомобіля під розвантаження
обчислюється з моменту пред'явлення
шофером товарно-транспортної
накладної в пункті розвантаження.
Вантаження і розвантаження вважаються
закінченими після вручення шоферу
відповідно оформлених
товарно-транспортних документів на
навантажений або вивантажений вантаж.

Пунктом 72 Статуту передбачено, що
одержання вантажу засвідчується
підписом і печаткою (штампом)
вантажоодержувача в трьох примірниках
товарно-транспортної накладної, два з
яких залишаються у шофера-експедитора,
а один вручається вантажоодержувачу.
Вантажоодержувач може відмовитися від
прийняття вантажу лише в тому випадку,
коли якість вантажу внаслідок псування
або пошкодження, за які
автотранспортне підприємство або
організація несе відповідальність,
змінилася настільки, що виключається
можливість повного або часткового
використання його за прямим
призначенням. Вантажоодержувач
зобов'язаний зробити запис у
товарно-транспортній накладній про
відмовлення прийняти вантаж і завірити
цей запис підписом та печаткою
(штампом).

Згідно з ст. 13 Конвенції після прибуття
вантажу до пункту призначення,
вантажоодержувач має право вимагати
передачі йому другого екземпляру
накладної та передачі вантажу, причому
ним видається відповідна розписка про
прийняття.

З огляду на викладені норми чинного
законодавства, слід зазначити, що
наявність підпису особи, уповноваженої
на прийняття вантажу, засвідчений
печаткою вантажоодержувача на
товарно-транспортній накладній є
свідченням прийняття вантажу у
належному стані або неналежному стані
після належної перевірки, а моментом
закінчення перевезення вантажу є
отримання перевізником від
вантажоотримувача належно оформлених
товарно-транспортних накладних, з
підписом особи, уповноваженої на
прийняття вантажу, засвідченого
печаткою вантажоотримувача.

Як вбачається з міжнародної
товарно-транспортної (автомобільної)
накладної (CMR) №603 від 09.12.2011 року, на ній
21.12.2010 року зроблено відмітку про
пошкодження водієм Пінчуком
дизель-генераторної установки.

Також, за фактом пошкодження вантажу
між перевізником (ПП Куш в особі
Пінчука Олега) та вантажоодержувачем
було складено акт огляду техніки від
21.12.2010 року, в якому зазначено, що водій
автомобіля Пінчук Олег здаючи заднім
ходом на території складу «Чайка»
пошкодив кут та задню панель
генератора.

Відповідно до ст. 158 Статуту обставини,
що можуть служити підставою для
матеріальної відповідальності
автотранспортних підприємств або
організацій, вантажовідправників,
вантажоодержувачів при автомобільних
перевезеннях, стверджуються записами в
товарно-транспортних документах, а в
разі розбіжності між автотранспортним
підприємством або організацією і
вантажовідправником
(вантажоодержувачем) - актами
встановленої форми. Обставини, які
можуть служити основою для
матеріальної відповідальності
автотранспортних підприємств і
організацій та пасажирів при
автомобільних перевезеннях,
засвідчуються актами встановленої
форми.

Враховуючи вищезазначене, судом
встановлено, що складання акту огляду
техніки від 21.12.2010 року та вчинення
напису на товарно-транспортній
(автомобільній) накладній (CMR) №603 від
09.12.2011 року було здійснено в процесі
прийняття товару вантажоодержувачем,
тобто пошкодження відбулося саме під
час перевезення вантажу перевізником
(вивантаження вантажу).

03.03.2010 року, між приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія "Уніка"
(страховик) та фізичною
особою-підприємцем Кушем М.В.
(страхувальник) укладено договір
добровільного страхування
відповідальності автомобільного
перевізника №004059/3002/0000025.

Відповідно до п.1.2 договору, за цим
договором страховик зобов'язується у
разі настання страхового випадку
виплатити страхове відшкодування, а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі в розмірі
та в порядку, що передбачені цим
договором, та виконувати інші умови
цього договору.

Згідно з п.2.1. договору, предметом
договору є майнові інтереси, що не
суперечать закону: пов'язані з
відшкодуванням страхувальником шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих осіб при здійсненні
страхувальником перевезень вантажів
автомобільним транспортом; пов'язані з
витратами страхувальника, що належить
до відшкодування відповідно до умов
договору.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що
страховим випадком за цим договором є
факт виникнення цивільної
відповідальності страхувальника за
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну третіх осіб
внаслідок випадкових та
непередбачуваних подій (страхових
ризиків), що сталися протягом строку
дії цього договору при здійснені
страхувальником перевезень вантажів
автомобільним транспортом.

Відповідно до п. 3 договору, зазначені
наступні ліміти відповідальності
страховика: відповідальність за вантаж
по одному страхового випадку ліміт
відповідальності 100 000,00 USD, франшизи - 1
000,00 USD по вантажах, які не належать до
вантажів підвищеного ризику.

Для врегулювання спору мирним шляхом
позивач направив приватному
акціонерному товариству "Страхова
компанія "Уніка" претензію вих.. №L 10646
від 03.11.2011 р., про виплату страхового
відшкодування в поряду регресу.

У відповідь листом вих..№55 від 12.01.2012
року відповідач 1 відмовив позивачу у
виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до статті 9 ЗУ «Про
страхування» франшиза - частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

Вимоги позивача щодо стягнення з
приватному акціонерному товариству
"Страхова компанія "Уніка" страхового
відшкодування в розмірі 116 344,14 грн. (124
337,14 грн. (виплачене страхове
відшкодування позивачем) - 7 993,00 грн. (1
000,00 дол. США, що еквівалентно 7 993,00 грн.
станом на 23.01.2014 р. (франшиза)) в порядку
регресу є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивач про стягнення з
підприємства з іноземними
інвестиціями "Панальпіна Уорлд
Транспорт ЛТД" грошових коштів в
розмірі 7 993,00 грн., то суд зазначає
наступне.

Відповідно до п.2.2.1 договору-доручення,
експедитор зобов'язаний організувати
виконання транспортно-експедиторських
послуг, пов'язаних з перевезенням
вантажів клієнта в міжнародному
сполученні авіаційним, автомобільним
та/або морським транспортом у
відповідності із заявками клієнта,
оформлених у вигляді додатків, які
після підписання сторонами є
невід'ємними положеннями цього
договору.

Статтею 1 Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» від 01.07.2004 року за № 1955-ІV,
транспортно-експедиторська послуга -
робота, що безпосередньо пов'язана з
організацією та забезпеченням
перевезень експортного, імпортного,
транзитного або іншого вантажу за
договором транспортного
експедирування.

В свою чергу, дана ж стаття містить
визначення перевізника, так перевізник
- юридична або фізична особа, яка взяла
на себе зобов'язання і
відповідальність за договором
перевезення вантажу за доставку до
місця призначення довіреного їй
вантажу, перевезення вантажів та їх
видачу (передачу) вантажоодержувачу
або іншій особі, зазначеній у
документі, що регулює відносини між
експедитором та перевізником.

Тобто, обов'язком відповідача 3 було
організувати
транспортно-експедитерські послуги
пов'язані із перевезенням, а не саме
перевезення вантажу.

Відповідно до п. 8.2 договору-доручення,
експедитор має право залучати до
виконання своїх зобов'язань третіх
осіб.

Згідно з п. 4.4. договору-доручення,
сторона, яка залучила третю особу до
виконання своїх обов'язків по договору,
несе відповідальність перед іншою
стороною за невиконання чи неналежне
виконання обов'язків цією третьою
особою, як за особисті дії.

Так, відповідач 3 до виконання своїх
договірних зобов'язань залучив фізичну
особу-підприємця Марчевського Сергія
Станіславовича на підставі договору
№123/10 на транспортно-експлуатаційне
обслуговування від 01 грудня 2010 року.

Враховуючи вищезазначене, оскільки
підприємство з іноземними
інвестиціями «Панальпіна Уорлд
Транспорт ЛТД» відповідає перед
клієнтом за неналежне виконання своїх
зобов'язань третьою особою - ФОП
Марчевським С.С., а не неправомірні дії
перевізника - ФОП Куша М.В., тому вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача 3
грошових коштів в розмірі 7 993,00 грн. є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно п. 4.4. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
року № 7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України», у
випадках скасування рішення
господарського суду і передачі справи
на новий розгляд розподіл судового
збору у справі, в тому числі й
сплаченого за подання апеляційної
та/або касаційної скарги або заяви про
перегляд рішення за нововиявленими
обставинами, здійснює господарський
суд, який приймає рішення за
результатами нового розгляду справи,
керуючись загальними правилами
розподілу судових витрат.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Згідно статті 49 ГПК України, витрати по
сплаті судового збору покладаються на
відповідача 1 пропорційно задоволених
вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч.1
ст. 32, ч.1 ст.33, ст.ст. 34, 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Уніка"
(01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 14-В,
ідентифікаційний код 20033533) на користь
приватного акціонерного товариства з
іноземними інвестиціями "Страхова
компанія "К"ЮБІ І Україна" (04070, м. Київ,
вул. Іллінська, буд. 8, 10 під'їзд, 4 поверх,
ідентифікаційний код 25395057) страхове
відшкодування в порядку регресу в
розмірі 116 344 (сто шістнадцять тисяч
триста сорок чотири) грн. 14 коп., судовий
збір за подання позовної заяви в
розмірі 2 327 (дві тисячі триста двадцять
сім) грн. 60 коп., судовий збір за подання
апеляційної скарги в розмірі 1 163 (одна
тисячі сто шістдесят три) грн. 80 коп.,
судовий збір за подання касаційної
скарги в розмірі 1 163 (одна тисячі сто
шістдесят три) грн. 80 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 04.02.2014 року.

Суддя
С.М.Мудрий