РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року
Справа № 903/1085/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя
Філіпова Т.Л. , суддя Грязнов В.В.

при секретарі Сливінський О.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Дягель В.М. (дов. №б/н від
08.01.14р.)

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача на рішення господарського
суду Волинської області від 16.12.13 р. у
справі № 903/1085/13 (суддя О.Г. Сур`як)

за позовом Приватного підприємства
"ВіО"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "УА БРУК"

про стягнення 62 558, 30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Віо" (надалі -
позивач) звернулось в господарський
суд Волинської області з позовною
заявою (а.с. 2-3) до Товариства з
обмеженою відповідальністю "УА - Брук"
(надалі -відповідач), в якій просить
стягнути 62558,30 грн.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 16.12.13 р. (а.с. 72-73)
позов задоволено.

В обґрунтування свого рішення суд
першої інстанції вказав, що твердження
відповідача про те, що дизельне паливо
згідно накладних № РН-0000122 та № РН-0000123
ним не отримувались та в матеріалах
справи відсутні довіреності до цих
накладних, оцінює критично, оскільки в
матеріалах справи містяться докази
часткової оплати відповідачем за
отримане паливо згідно даних
накладних.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
відповідач звернувся із апеляційною
скаргою, в якій просить його скасувати
та відмовити в задоволенні позову.

Скаржник зокрема зазначає, що при
укладенні договору керівництвом ТОВ
"УА Брук" було перевищено повноваження
передбачені установчими документами
на підписання оскаржуваного договору,
а відтак оскаржуваний договір є
недійсним.

Автоматизованою системою
документообігу суду визначено колегію
суддів для розгляду справи № 903/1085/13 у
складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б.,
суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В.

До початку розгляду апеляційної скарги
по суті, розпорядженням голови суду від
30.01.14 р. внесені зміни до складу колегії
суддів та визначено колегію суддів у
складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б.,
суддя Грязнов В.В., суддя Філіпова Т.Л.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу,
а також його повноважний представник в
судовому засіданні, проти апеляційної
скарги заперечив, оскільки вважає, що
посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, є безпідставними
та необґрунтованими.

Представник відповідача не реалізував
процесуальне право на участь у
судовому засіданні суду апеляційної
інстанції, хоча про час та місце його
проведення був повідомлений належним
чином, про що свідчить повідомлення про
вручення поштового відправлення.
Жодних клопотань про відкладення
розгляду справи від відповідача не
надходило.

Враховуючи приписи статті 102
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів визнала за
можливе здійснити розгляд апеляційної
скарги за відсутності представника
відповідача за наявними в матеріалах
справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду у
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши матеріали та
обставини справи, апеляційну скаргу,
відзиви на апеляційну скаргу,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
місцевим господарським судом при
винесенні рішення норм матеріального
та процесуального права, колегія
суддів Рівненського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що в задоволенні апеляційної скарги
слід відмовити, а оскаржуване рішення
залишити без змін, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій
та вбачається з матеріалів справи
18.05.2012р. між ПП "ВіО" (продавець) та ТОВ
"УА Брук" (Покупець) укладено договір №69
поставки нафтопродуктів.

Згідно п.1.1 Договору продавець
зобов'язується передати у власність
покупця, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити нафтопродукти
(товар).

Пунктами 3.1 та 3.2 Договору встановлено,
що кількість товару, що постачається по
договору, визначається сторонами у
рахунках і які є невід'ємною частиною
даного договору. поставка товару
здійснюється партіями по заявках
покупця.

Відповідно до п. 5.1 Договору покупець
здійснює оплату за товар шляхом
перерахування коштів на поточний
рахунок продавця на протязі двох
банківський днів з моменту отримання
товару. Оплата здійснюється на
підставі виставленого Продавцем
рахунку (п.5.2 договору).

З матеріалів справи вбачається, що свої
обов'язки по договору поставки позивач
виконав належним чином, поставивши
відповідачу товар на загальну суму
161629,60грн., що підтверджується
видатковими накладними наявними в
матеріалах справи (а.с. 13, 15, 16, 17,19).

На виконання п. 5.2 Договору, позивачем
виставлено відповідачу
рахунки-фактури №СФ-0000144 від 12.06.2012р,
№СФ-0000149 від 19.06.2012р., №СФ-0000127 від
25.05.2012р. та №СФ-0000133 від 29.05.2012р..

Однак відповідач частково оплатив
отриманий від позивача товар на суму
99071,30грн., про що свідчать банківські
виписки наявні в матеріалах справи за
період з 18.05.2012р. по 21.06.2012р.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідач
свої зобов'язання по оплаті товару
належним чином не виконав, внаслідок
чого, утворилась заборгованість перед
позивачем за отриманий товар в сумі
62558,3 грн.

Аналізуючи встановлені обставини
справи, Рівненський апеляційний
господарський суд вважає за необхідне
враховувати наступні положення
чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно ст. 622 ЦК України, продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі - продажу.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

У відповідності до статей 525, 526
Цивільного кодексу України, 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Видаткові накладні № РН-0000114 від 18.05.12 р.
на суму 44071,30 грн., № РН-0000122 від 25.05.12 р.
на суму 22431,50 грн., № РН-0000123 від 29.05.12 р.
на суму 47793,05 грн., № РН-0000140 від 12.06.12 р.
на суму 42743,75 грн., № РН-0000148 від 19.06.12 р.
на суму 4591 грн. є первинним документом,
який фіксує факт здійснення
господарської операції та факт
встановлення договірних відносин, а
тому є всі підстави для покладення на
відповідача обов'язку по проведенню
розрахунків за отриманий товар.

Враховуючи вищенаведені норми чинного
законодавства України та умови
оскаржуваного договору, колегія суду
погоджується з висновком
господарського суду першої інстанції,
щодо стягнення з відповідача на
користь позивача заборгованості за
поставлений товар в сумі 62558,3 грн.

Водночас, апеляційний суд не бере до
уваги доводи відповідача, викладені в
апеляційній скарзі про не підписані
видаткові накладні № РН-0000122 від 25.05.12 р.
на суму 22431,50 грн., № РН-0000123 від 29.05.12 р.
на суму 47793,05 грн. та неотримання
поставленого товару по даним
накладним, виходячи з наступного.

Як вбачається з банківських виписок,
наявних в матеріалах справи,
відповідач частково розрахувався за
поставлений товар на підставі
виставлених позивачем рахунків по
підписаних видаткових накладних.

При цьому суд звертає увагу, що
відповідачем самостійно визначалися
підстави проведення оплати. Так з
матеріалів справи вбачається, що
відповідач частково здійснив оплату за
поставлений товар, що підтверджується
рахунками-фактур від 25.05.2012р. на суму
22431,50 грн. та від 29.05.2012р. на суму 47793,05грн.

Будучи власником коштів при проведенні
оплати власник (відповідач) самостійно
ними розпоряджається, в даному випадку
шляхом визначення підстави платежів, а
відтак відповідачем погоджено оплату
за товар, що поставлявся позивачем.

Крім того, дії відповідача по оплаті
виставлених позивачем рахунків,
свідчать про прийняття поставленого
товару, а тому заперечення відповідача
про неотримання поставленого товару по
накладним № РН-0000122 від 25.05.12 р. на суму
22431,50 грн., № РН-0000123 від 29.05.12 р. на суму
47793,05 грн., суд оцінює критично.

Водночас, колегія суддів не бере до
уваги твердження відповідача
викладені в апеляційній скарзі, щодо
недійсності правочину, виходячи з
наступного.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.13р. "Про деякі питання визнання
право чинів (господарських договорів)
недійсними", наступне схвалення
юридичною особою правочину, вчиненого
від її імені представником, з
перевищенням повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (ст. 241 ЦК України).

Відтак, отримання товару згідно
спірного договору, видача довіреності
на отримання товару згідно
оскаржуваного договору, здійснення
оплати за поставлений товар,
розцінюється в даному випадку судом, як
схвалення спірного правочину, а тому
факт підписання оскаржуваного
договору представником з перевищенням
повноважень не є в даному випадку
підставою для визнання такого
правочину недійсним.

Водночас, твердження скаржника
викладені в апеляційній скарзі, щодо
зупинення провадження у справі суд
оцінює критично.

Оцінюючи докази, що містять в
матеріалах справи в їх сукупності,
апеляційний суд залишає без змін
рішення господарського суду
Волинської області про стягнення з
відповідача 62558,3 грн. заборгованості за
поставлений товар.

Таким чином, колегія суддів вважає
посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, безпідставними,
документально необґрунтованими,
такими, що належним чином досліджені
судом першої інстанції при розгляді
спору. Відтак, скаржник, в порушення
вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, не довів
тих обставин, на які він посилався як на
підставу для відмови в задоволенні
позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи і дав їм правильну юридичну
оцінку. Порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права при розгляді
спору судом першої інстанції, судовою
колегією не встановлено, тому мотиви, з
яких подана апеляційна скарга, не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення, а наведені
в ній доводи не спростовують висновків
суду.

Судові витрати зі сплати судового
збору за розгляд апеляційної скарги
покладаються на відповідача згідно ст.
49 ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "УА БРУК" на
рішення господарського суду
Волинської області від 16.12.13 р. у справі
№ 903/1085/13 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Волинської області від 16.12.13 р. у справі
№ 903/1085/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №903/1085/13 повернути
господарському суду Волинської
області.

Головуючий суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Філіпова Т.Л.

Суддя
Грязнов В.В.