ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 рокуСправа № 912/2142/13
Господарський суд Кіровоградської
області у складі судді Шевчук О.Б.,
розглянув у відкритому судовому
засіданні справу № 912/2142/13

за позовом приватного підприємства
"Агропромисловий комплекс "Артем",
Кіровоградська обл., Олександрійський
р-н, с. Протопопівка

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
Кіровоградська обл., Олександрійський
р-н, с. Головківка

про визнання недійсним договору,
визнання права на спільну сумісну
власність,

за участю представників сторін:

від позивача - Захарова А.С.,
довіреність б/н від 12.12.2013;

від відповідача - ОСОБА_3, довіреність
№ 1250 від 05.12.2011

Приватним підприємством
"Агропромисловий комплекс "Артем"
подано до господарського суду позов
про визнання недійсним договору № АР
08/09-11 безпроцентної зворотної
фінансової допомоги від 08.09.2011,
укладеного між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 та приватним
підприємством "Агропромисловий
комплекс "Артем" та застосування
наслідків визнання недійсним договору
у вигляді визнання за приватним
підприємством "Агропромисловий
комплекс "Артем" права на спільну
сумісну власність на нежитлове
приміщення, яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
посилається на те, що спірний договір є
удаваним та фіктивним, оскільки при
його укладенні сторони приховали інший
правочин - договір інвестування та
добудови нежитлового приміщення за
адресою: АДРЕСА_1.

Згідно доводів позивача укладенню
цього договору передувало укладення
05.03.2010 між громадянином ОСОБА_1 (сторона
1) та громадянами: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 (сторона 2) попереднього
договору купівлі-продажу нежитлового
приміщення, розташованого по АДРЕСА_1.
Як зазначає позивач, громадяни, які є
стороною 2 цього договору, надавали
кошти стороні 1 як до його підписання,
так і після.

З огляду на викладене, враховуючи
обсяги внесених інвестицій, позивач
стверджує, що після введення в
експлуатацію спірного нежитлового
приміщення після його реконструкції у
приватного підприємства
"Агропромисловий комплекс "Артем"
виникло право спільної сумісної
власності на зазначене майно.

Ухвалою від 20.12.2013 господарським судом
прийнято позовну заяву до розгляду,
порушено провадження у даній справі,
справу призначено до судового розгляду
та витребувано від сторін необхідні
докази.

Ухвалами від 14.01.2014 та від 05.02.2014
розгляд справи відкладався на підставі
статті 77 Господарського
процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 05.02.2014 представник
позивача підтримав позовні вимоги та
подав до господарського суду заяву про
залучення до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на стороні позивача
громадянина ОСОБА_5. Свою заяву позивач
обґрунтовує тим, що гр. ОСОБА_5 також
передавав ОСОБА_1 кошти з метою
отримання у спільну сумісну власність
спірного нежитлового приміщення,
підтвердженням чого є попередній
договір та розписка, що міститься в
матеріалах справи.

Крім того, представником позивача
подано клопотання про відкладення
розгляду справи на іншу дату з метою
надання можливості позивачу надати
господарському суду оригінал розписки
ОСОБА_5, яка на думку представника
приватного підприємства
"Агропромисловий комплекс "Артем", має
значення для вирішення спору у даній
справі.

Відповідач у своїх письмових
запереченнях позов не визнав, вважає їх
безпідставними. Обґрунтовуючи свої
доводи, відповідач, зокрема,
посилається на те, що договір № АР 08/09-11
безпроцентної зворотної фінансової
допомоги від 08.09.2011, укладався з метою
отримання фінансової допомоги для
погашення заборгованості перед банком
за кредитним договором. За висновком
відповідача попередній договір не має
будь-якого відношення до укладення
спірного договору. Крім того,
відповідач вважає, що у спірних
правовідносинах він діяв виключно як
фізична особа, а тому спір має
вирішуватись за правилами цивільного
судочинства.

Розглянувши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

08.09.2011 між приватним підприємством
"Агропромисловий комплекс "Артем" (далі
- ПП "Агропромисловий комплекс "Артем"
або позикодавець) та ОСОБА_1 (далі -
ОСОБА_1 або позичальник) укладено
договір № АР 08/09-11 безпроцентної
зворотної фінансової допомоги (далі -
договір № АР 08/09-11, а. с. 47-48, 108), за
умовами якого позикодавець
зобов'язався протягом 10 днів з
моменту підписання цього договору
надати позичальнику безпроцентну
фінансову допомогу в сумі 87800,00 грн.
терміном до 31.12.2012.

Відповідно до пункту 5.1. договору № АР
08/09-11 після закінчення строку,
вказаного в п. 4.1. позичальник
зобов'язався протягом 3 днів повернути
суму фінансової допомоги.

В пунктах 3.2. та 5.2. сторони договору №
АР 08/09-11 погодили, що надання та
повернення фінансової допомоги
проводиться в безготівковій формі.

28.12.2012 ПП "Агропромисловий комплекс
"Артем" та ОСОБА_1 уклали додаткову
угоду №1 до договору № АР 08/09-11
безпроцентної зворотної фінансової
допомоги від 08.09.2011 №08/09-11(а.с.109) ,
відповідно до якої пункти 4.1. та 5.2.
договору викладено в наступній
редакції: "4.1. Строк надання фінансової
допомоги позичальнику до 30.12.2014. 5.2.
Фінансова допомога повертається
безготівковими коштами шляхом їх
перерахування на розрахунковий
рахунок позикодавця або внесення
готівкових коштів в касу позикодавця."

У відповідності до пункту 6 договір №
АР 08/09-11 набирає чинності з моменту
його підписання сторонами і діє до його
повного виконання.

Умови договору № АР 08/09-11 погоджені
його сторонами в результаті вільного
волевиявлення, договір підписаний
сторонами договору та без будь-яких
доповнень чи заперечень, підпис
представника ПП "Агропромисловий
комплекс "Артем" скріплено відтиском
печатки цього підприємства.

Частиною 7 статті 179 Господарського
кодексу України передбачено, що
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Договір № АР 08/09-11 безпроцентної
зворотної фінансової допомоги за своєю
правовою природою є договором позики,
правовідносини за якими регулюються
главою 71 Цивільного кодексу України.

Згідно статті 1046 Цивільного кодексу
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Позивачем на виконання умов договору №
АР 08/09-11 платіжним дорученням №911 від
08.09.2011 (а.с. 46) було перераховано ОСОБА_1
- 87800,00 грн., які останнім було
направлено на погашення прострочених
відсотків по кредитному договору
(банківська виписка по особовому
рахунку ОСОБА_1 за 09.09.2011, а.с. 111).

Обґрунтовуючи підстави звернення з цим
позовом, позивач послався, зокрема, на
те, що спірний договір є удаваним,
оскільки насправді між сторонами
укладено інвестиційний договір, а тому
такий договір підлягає визнанню
недійсним.

Поряд з цим, позивачем не зазначено
жодної норми чинного законодавства,
яку порушено сторонами при укладенні
такого договору.

Господарський суд враховує, що правові,
економічні та соціальні умови
інвестиційної діяльності на території
України врегульовано Законом України
"Про інвестиційну діяльність".
Частинами 2, 3 статті 5 цього Закону
передбачено, що інвестори - суб'єкти
інвестиційної діяльності, які
приймають рішення про вкладення
власних, позичкових і залучених
майнових та інтелектуальних цінностей
в об'єкти інвестування. Інвестори
можуть виступати в ролі вкладників,
кредиторів, покупців, а також
виконувати функції будь-якого учасника
інвестиційної діяльності. Учасниками
інвестиційної діяльності можуть бути
громадяни та юридичні особи України,
інших держав, які забезпечують
реалізацію інвестицій як виконавці
замовлень або на підставі доручення
інвестора.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону
України "Про інвестиційну діяльність"
основним правовим документом, який
регулює взаємовідносини між суб'єктами
інвестиційної діяльності, є договір
(угода). Укладання договорів, вибір
партнерів, визначення зобов'язань,
будь-яких інших умов господарських
взаємовідносин, що не суперечать
законодавству України, є виключною
компетенцією суб'єктів інвестиційної
діяльності

Зі змісту приписів цивільного
законодавства убачається, що оскільки
при вчиненні удаваного правочину
настання його мети - приховати інший
правочин, бажають досягти обидві
сторони, то до відносин цих сторін
застосовуються правила того правочину,
якому відповідала внутрішня воля
сторін і який вони насправді вчинили.

Відповідно до частини 1 статті 235
Цивільного кодексу України удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. За удаваним
правочином сторони умисно оформляють
один правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. За
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.

Згідно з частиною 2 статті 235 Цивільного
кодексу України, якщо буде установлено,
що правочин був вчинений сторонами для
приховування іншого правочину, який
вони насправді вчинили, відносини
сторін регулюються правилами щодо
правочину, який сторони насправді
вчинили.

Визнання договору недійсним є одним із
способів захисту, який застосовується
судом у випадку та порядку, визначеному
цивільним законодавством.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу
України унормовано, що недодержання в
момент вчинення правочину стороною,
сторонами, вимог, які встановлені
частиною 1 статті 203 вказаного Кодексу,
є підставою для визнання правочину
недійсним. За частиною 1 статті 203
Цивільного кодексу України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Дослідивши усі обставини справи та
надавши оцінку зібраним в матеріалах
справи доказам, господарський суд
прийшов до висновку, що позивачем не
доведено того, що спірний договір є
удаваним правочином, оскільки за своєю
суттю цей договір є договором позики.

Позивачем не доведено та не
обґрунтовано належним чином того, яким
чином на правовідносини між сторонами
за договором № АР 08/09-11 впливають
правовідносини, що виникли між
громадянином ОСОБА_1 (сторона 1) та
громадянами: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
(сторона 2) на підставі попереднього
договору від 05.03.2010 а.с.57-58, 101), за
умовами якого сторони цього договору
зобов'язались укласти договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення, а також всіх приміщень, які
будуть добудовані при реконструкції
цього об'єкту по АДРЕСА_1.

До того ж, цей договір розірвано 15.09.2011
згідно договору про розірвання
попереднього договору (а.с.102).

Розписка щодо отримання ОСОБА_1 від
ОСОБА_5 коштів в сумі 4000000,00 грн. (а.с.60)
стосується вищезгаданого попереднього
договору, і не стосується
правовідносин, які виникли між
сторонами за договором № АР 08/09-11, тому
господарський суд не вбачає підстав
для відкладення розгляду справи з
метою витребування оригіналу такої
розписки.

Крім того, позивачем не обґрунтовано та
не доведено того, що рішення у даній
справі може вплинути на права чи
обов'язок громадянина ОСОБА_5 щодо
однієї із сторін спору у даній справі,
тому господарський суд не вбачає
підстав для задоволення заяви позивача
про залучення цієї особи до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на стороні
позивача.

З огляду на викладене господарський
суд не вбачає підстав для задоволення
позову в частині визнання недійсним
договору № АР 08/09-11 безпроцентної
зворотної фінансової допомоги від
08.09.2011, укладеного між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 та приватним
підприємством "Агропромисловий
комплекс "Артем".

Вирішуючи спір в іншій частині,
господарський суд враховує, що позивач
просить визнати за ПП "Агропромисловий
комплекс "Артем" право на спільну
сумісну власність на нежитлове
приміщення, яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, як наслідок визнання
недійсним договору.

Однак, такі правові наслідки
недійсності правочину статтею 216
Цивільного кодексу України не
передбачені. До того ж спірний договір
не підлягає визнанню недійсним.

Поряд з цим, господарський суд
враховує, що за вимогами частини 1
статті 321 Цивільного кодексу України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно з частиною 2 статті 16 цього
кодексу способом захисту цивільних
прав та інтересів може бути, зокрема,
визнання права.

Відповідно до статті 392 Цивільного
кодексу України власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

В силу вимог статті 328 цього кодексу
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Однак жодного доказу, який би
підтверджував факт набуття приватним
підприємством "Агропромисловий
комплекс "Артем" у власність спірного
майна позивачем господарському суду не
надано.

З огляду на викладене в задоволенні
позову слід відмовити в повному обсязі.

У судовому засіданні господарським
судом встановлено, що отримані за
спірним договором кошти у вигляді
безпроцентної зворотної фінансової
допомоги направлені відповідачем на
погашення кредитної заборгованості,
яка виникла у останнього у зв'язку з
придбанням у власність спірного
об'єкта нерухомості, що
використовується останнім для
здійснення підприємницької діяльності
в межах тих видів, які зазначені у
витязі з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців з інформацією щодо
відповідача (а.с.12-13), а тому
господарський суд вважає помилковими
твердження останнього про те, що у
спірних правовідносинах, він діяв
виключно як фізична особа.

Судові витрати у даній справі на
підставі статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на позивача.

Керуючись ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його підписання до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Кіровоградської
області.

Копію рішення направити позивачу за
адресою: 28000, Кіровоградська обл.,
Олександрійський р-н, с. Протопопівка,
пров. Інгульський, 2-а та відповідачу за
адресою: АДРЕСА_1.

Повне рішення складено 07.02.2014

Суддя
О.Б. Шевчук