ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2014 р.Справа № 922/5201/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Френдій Н.А.

при секретарі судового засідання
Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Автодистриб"юшн
КАРГО ПАРТС", вул. Закревського, 16, м.
Київ, 02660, ; до
приватної фірми "ХарьковАгрозапчасть",
провулок Радянський, буд. 6, с. Хролі,
Харківський район, Харківська область,
62480, ; про стягнення
5965,16грн. за участю представників:

позивача - не з"явився;

відповідача - не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Автодистриб"юшн
КАРГО ПАРТС" звернулося до
господарського суду Харківської
області з позовом до приватної фірми
"ХарьковАгрозапчасть" про стягнення
заборгованості за поставлений товар в
сумі 1896,12грн., пені в сумі 3431,98грн., 36%
річних в сумі 637,09грн., а всього 5965,16грн.

Свої вимоги мотивує неналежним
виконанням відповідачем зобов"язань за
договором поставки №2846-22/2011 від 04.01.2011р.
в частині повної та своєчасної оплати
товару, поставленого позивачем, в
зв"язку з чим, окрім суми основного
боргу, нараховано пеню на підставі п. 5.2.
договору та 36% річних на підставі п.5.3.
договору, в якості правових підстав
позову вказує на норми ст.ст. 526, 610, 611, 625
ЦК України.

Позивач свого повноважного
представника у судове засідання
28.01.2014р. не направив, але звернувся до
суду з клопотанням б/н від 23.01.2014р.
(вх.№2795 від 27.01.2014р.) про долучення до
матеріалів справи доказів, поданих на
виконання ухвали суду від 14.01.2014р., у
тому числі на вимогу суду щодо надання
доказів на підтвердження того, що
поставка товару за накладною №КВSI510469
від 05.12.2012р. здійснювалася саме на
виконання умов договору поставки
№2846-22/2011 від 04.01.2011р., позивачем надано
пояснення про відсутність інших
господарських договорів між сторонами
та податкову накладну №28884 від 05.12.2012р.,
де у графі вид цивільно-правового
договору вказано договір поставки
№2846-22/2011 від 04.01.2011р. Також позивачем
надано акти звірки взаємних
розрахунків: за період січень 2012р. -
листопад 2013р., за період 01.01.2012р. -
22.01.2014р., та докази направлення їх
відповідачу.

Відповідач в судове засідання свого
повноважного представника не направив,
своїм конституційним правом на захист
не скористався, відзив на позов та
докази, витребувані ухвалою суду про
порушення провадження у справі, не
надав, хоча про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується відміткою на
поштовому повідомленні про вручення
судової ухвали про порушення
провадження у справі відповідачу
27.12.2013р.

За висновками суду у матеріалах справи
достатньо документів, які мають
значення для правильного вирішення
спору та є необхідними для прийняття
повного і обґрунтованого судового
рішення, внаслідок чого справа
розглядається відповідно до норм ст. 75
ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, суд встановив наступне.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Зокрема, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 174
Господарського кодексу України
господарський договір є підставою
виникнення господарських зобов'язань.

Враховоючи ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, зміст договору складається з
умов, які визначаються на розсуд та за
погодженням сторін, та умов, які є
обовязковими відповідно до актів
цивільного законодавства, договір
укладений (підписаний сторонами) є
обовязковим для виконання кожної із
сторін.

Між товариством з обмеженою
відповідальністю "Автодистриб"юшн
КАРГО ПАРТС" (постачальник) та
приватною фірмою "ХарьковАгрозапчасть"
(покупець) укладено договір поставки
№2846-22/2011 від 04.01.2011р., згідно умов якого
постачальник зобов'язався в порядку та
на умовах, визначених цим договором,
поставляти покупцю визначені цим
договором запчастини та
експлуатаційні матеріали (товар), а
покупець зобов"язався в порядку та на
умовах, визначених цим договором,
приймати товар та оплачувати його (п.1.1.
договору).

Номенклатура, найменування, одиниця
виміру, походження товару, загальна
кількість, ціна за одиницю товару, що
підлягає поставці за цим договором,
термін та умови поставки визначаються
у рахунках-фактурах та товарних
накладних, або інших передбачених
чинним законодавством документах на
товар, які є невід"ємною частиною
договору та остаточно узгоджується
сторонами на кожну окрему партію
товару (п.1.2. договору).

За змістом п.8.2. договору він набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами і діє до 31.12.2011р. на протязі
одного року, а щодо розрахунків та
гарантійних зобов'язань - до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань.

Як вбачається зі змісту
вищезазначеного договору, останній по
своїй правовій природі є договором
поставки, і на підставі ст. 712 ЦК України
до нього застосовуються загальні
положення про купівлю - продаж.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

У відповідності до статті 193
Господарського кодексу України суб'єкт
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До вимог господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
врахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Поставка товару за накладною №КВSI510469
від 05.12.2012р. здійснювалася на виконання
умов договору поставки №2846-22/2011 від
04.01.2011р., що підтверджено поясненнями
позивача про відсутність інших
господарських договорів між сторонами,
не спростовано відповідачем,
податковою накладною №28884 від 05.12.2012р.,
наданою позивачем для долучення до
матеріалів справи, де у графі вид
цивільно-правового договору вказано
договір поставки №2846-22/2011 від 04.01.2011р.

Слід зазначити, що відповідач прийняв
вказаний в накладних товар без
заперечень, чим погодився із
найменуванням, кількістю, ціною за
одиницю товару, що свідчить про
дотримання сторонами вимог
законодавство щодо письмової форми
узгодження ціни товару.

Позивач стверджує, що відповідач свої
зобовязання щодо оплати вартості
отриманого товару виконав несвоєчасно
та не в повному обсязі, не провівши
повної оплати за отриманий ним у
власність товар в повному обсязі,
внаслідок чого станом на 22.01.2014р. (що
відображено в акті звірки взаємних
розрахунків наданому позивачем до
суду) за накладною №КВSI510469 від 05.12.2012р.
неоплаченим залишився товар на суму
1896,12грн., вартість якого мала бути
сплачена до 12.12.2012р. (а.с.12).

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний сплатити товар після його
прийняття, якщо договором або актом
цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

В силу ст. 33 ГПК України кожна із сторін
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог чи заперечень. Відповідно до ст. 34
ГПК України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Зважаючи на встановлені факти та
вимоги вищезазначених норм, а також
враховуючи, що відповідач в
установленому порядку обставини, які
повідомлені позивачем не спростував,
господарський суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення боргу нормативно та
документально доведені, а тому
підлягають задоволенню в повному
обсязі - в сумі 1896,12грн.

Окрім вимоги про стягнення основного
боргу, позивачем заявлено вимоги про
стягнення з відповідача 3431,98грн. пені
нарахованої за 362 дні, починаючи з
15.12.2012р. та 36% річних в сумі 637,09грн. за 336
днів з 10.01.2013р.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання
грошового зобов'язання кредитор має
право стягнути, а боржник повинен
сплатити, крім основного боргу, також
втрати від інфляційних процесів та
річні відсотки за весь час
прострочення виконання зобов'язання.

Приймаючи до уваги встановлений факт
прострочення відповідачем виконання
основного грошового зобов'язання, те,
що п.5.3. договору передбачено, що у разі
прострочення виконання грошового
зобов"язання строком більше 30
календарних днів (що відповідає
обставинам справи) боржник на вимогу
кредитора зобов"язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 36 відсотків
річних від простроченої суми за кожен
день прострочення, вимоги про
стягнення з нього 36 процентів річних,
за період з 10.01.2013р. по 16.12.2013р. (336 днів за
розрахунком позивача, а.с. 5), заявлені
позивачем обґрунтовано, доведені
матеріалами справи, вірно нараховані
та підлягають задоволенню в сумі
637,09грн.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з
наслідків порушення зобов'язань є
сплата неустойки, розмір якої
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Враховуючи, що згідно ст.ст. 526, 530 ЦК
України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору і у
встановлений строк, відповідачем дані
строки порушені, в зв'язку з чим він
повинен нести відповідальність,
передбачену умовами п. 5.2. договору, у
вигляді сплати пені.

Разом з тим за приписами статей 1,3
Закону України „Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", якими передбачено, що
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Сторонами встановлено у п.5.2. договору,
що в разі прострочення виконання
грошового зобов"язання строком більше
3-х календарних днів, покупець сплачує
пеню у розмірі 0,5% від суми
заборгованості за кожний день
прострочення платежу.

Тобто, визначена сторонами редакція
вказаного пункту не передбачає
можливості нарахування пені понад
шестимісячний термін, встановлений у ч.
6 ст. 232 ГК України, в зв"язку з чим
позивачем безпідставно нараховано
пеню на кількість днів, що перевищує 183
дні, отже з перевищенням
шестимісячного терміну.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши
розрахунок позивача по пені, наведений
у позовній заяві (а.с.4-5), суд приходить
до висновку про часткове задоволення
позову в цій частині, а саме: позовні
вимоги про стягнення пені підлягають
частковому задоволенню, у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
період з 15.12.2012р. по 16.06.2013р. в сумі
142,64грн., в решті позовних вимог в цій
частині суд відмовляє, як у таких, що
невідповідають нормам ст.1 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" та ч.6 ст. 232 ГК України.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судові
витрати з цієї справи покладаються на
відповідача пропорційно задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 22, 32, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватної фірми
"ХарьковАгрозапчасть" (провулок
Радянський, буд. 6, с. Хролі, Харківський
район, Харківська область, 62480, ) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
"Автодистриб"юшн КАРГО ПАРТС" (вул.
Закревського, 16, м. Київ, 02660, ) заборгованість за поставлений
товар в сумі 1896,12грн., пеню в сумі
142,64грн., 36% річних в сумі 637,09грн. та 771,78
грн. судового збору.

2.1. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити повністю.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу, а
прокурор апеляційне подання протягом
десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 31.01.2014 р.

Суддя Френдій Н.А.