м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного акціонерного
товариства «Українська Автомобільна
до Товариства меліораторів та
водогосподарників Київської області
про стягнення 5 428, 92 грн.
Суддя Бондарчук В.В.
від позивача: Крупка М.П.
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Публічне акціонерне товариство
«Українська Автомобільна корпорація»
(надалі-позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства меліораторів та
водогосподарників Київської області
(надалі-відповідач) про стягнення
заборгованості у розмірі 5 428, 92 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань щодо оплати
виконаних робіт по технічному
обслуговуванню автомобіля «ВАЗ»,
державний номер АА 7173 НХ відповідно до
умов замовлення-наряду № ЗН - 0007291 від
15.12.2010 р. та акту виконаних робіт №
ЗА-0004849 від 17.12.2010 р.
Ухвалою Господарського суду
міста Києва від 11.12.2013 р. порушено
провадження у даній справі, призначено
її до розгляду у судовому засіданні на
26.12.2013 р. за участю представників
сторін, яких зобов'язано надати суду
Розгляд справи відкладався через
нез'явлення повноважних представників
сторін та неналежне виконання ними
вимог суду.
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився.
Суд відзначає, що відповідач
повідомлявся ухвалою суду про час та
місце розгляду даної судової справи,
проте відзиву на позовну заяву не
подав, в судове засідання своїх
представників не направляв, заявлені
позовні вимоги не заперечив.
Частиною 2 ст. 17 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» визначено,
що в Єдиному державному реєстрі
містяться відомості щодо юридичної
особи про місцезнаходження юридичної
З наявного в матеріалах справи витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
станом на 03.02.2014 р. вбачається, що
Ухвали Господарського суду міста Києва
від 11.12.2013р. та від 26.12.2013 р. судом
направлено на зазначену у витязі з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
адресу відповідача, що підтверджується
копією реєстру згрупованих поштових
відправлень від 30.12.2013 р. При цьому, до
суду повернулися конверти з відміткою:
«не знаходиться», «вибули».
Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» за змістом
зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Доказом такого повідомлення в разі
неповернення ухвали підприємством
зв'язку може бути й долучений до
матеріалів справи та засвідчений самим
судом витяг з офіційного сайту
Українського державного підприємства
поштового зв'язку "Укрпошта" щодо
відстеження пересилання поштових
відправлень, який містить інформацію
про отримання адресатом відповідного
поштового відправлення, або засвідчена
копія реєстру поштових відправлень
суду.
Приймаючи до уваги, що представник
відповідача був належним чином
повідомлений про дату та час судового
засідання, враховуючи, що матеріали
справи містять достатньо документів
для розгляду справи по суті, суд вважає,
що неявка у судове засідання
представників відповідача не є
перешкодою для прийняття рішення у
даній справі.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 03.02.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач в особі Філії «Автоцентр на
Теремках» відповідно до умов
замовлення-наряду № ЗН-0007291 від 15.12.2010 р.
виконав роботи по технічному
обслуговуванню автомобіля «ВАЗ»,
державний номер АА 7173 НХ, що належить
Товариству меліораторів та
водогосподарників Київської області,
загальна вартість робіт становить 5 428,
92 грн.

Акт виконаних робіт № ЗА-0004849 від 17.12.2010
р. підписаний головою Товариства
меліораторів та водогосподарників
Київської області Семенченком А.В. на
підставі довіреності №569557 від 15.12.2010 р.

20.09.2011 р. позивачем було направлено на
адресу відповідача претензію № 312, в
якій позивач просить розрахуватися за
виконані роботи по технічному
обслуговуванню автомобіля «ВАЗ»,
державний номер АА 7173 НХ у розмірі 5 428, 92
грн., що підтверджується фіскальним
чеком №3131 від 20.09.2011 р. та описом
вкладення у цінний лист (копії у
матеріалах справи).

Відповідач на вищезазначену претензію
відповіді не надав.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
зазначає, що відповідач неналежним
чином виконує свої зобов'язання щодо
оплати виконаних робіт, в результаті
чого за останнім утворилась
заборгованість у розмірі 5 428, 92 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, в силу якого
один суб'єкт (зобов'язана сторона, у
тому числі боржник) зобов'язаний
вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. Основними видами
господарських зобов'язань є
майново-господарські зобов'язання та
організаційно-господарські
зобов'язання.

Статтею 174 Господарського кодексу
передбачено, що господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 175 Господарського кодексу
України майново-господарськими
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом.
Якщо майново-господарське зобов'язання
виникає між суб'єктами господарювання
або між суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами, зобов'язаною та
управненою сторонами зобов'язання є
відповідно боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 179 Господарського
кодексу України майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ст. 181 Господарського кодексу
України господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в
силу вимог ст. 181 Господарського
кодексу України, між позивачем та
відповідачем було укладено
господарський договір у спрощений
спосіб.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Отже, позивач, укладаючи із
відповідачем господарський договір у
спрощений спосіб, мав на меті виконати
певну роботу та отримати за неї кошти, а
відповідач - прийняти та оплатити
виконану роботу.

Разом з тим, умови договору свідчать
про те, що за своєю правовою природою
вищевказаний договір є договором
підряду.

Згідно з частиною першою статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного
кодексу України передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на день прийняття рішення по
справі відповідач за виконані
позивачем роботи не розрахувався,
доказів зворотного суду не надав.

Як встановлено частиною 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем було
порушено умови договору підряду, а
також положення ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України, а тому позовні вимоги
про стягнення 5 428, 92 грн. підлягають
задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Українська
Автомобільна корпорація»
задовольнити.

2. Стягнути з Товариства меліораторів
та водогосподарників Київської
області (03022, м. Київ, вул.
Васильківська, буд. 37, ідентифікаційний
код - 16400026), з будь-якого рахунку,
виявленого державним виконавцем під
час виконання судового рішення, на
користь Публічного акціонерного
товариства «Українська Автомобільна
корпорація» (03187, м. Київ, проспект
Академіка Глушкова, буд. 67,
ідентифікаційний код - 26502064) 5 428 (п'ять
тисяч чотириста двадцять вісім) грн. 92
коп. - заборгованості та 1 720 (одну тисячу
сімсот двадцять) грн. 50 коп. - судового
збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 05.02.2014 р.

Суддя
Бондарчук
В.В.