ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року Справа № 924/917/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого - судді
Карабаня В.Я.,

суддів
Жаботиної Г.В., Ковтонюк Л.В.

у відкритому судовому засіданні за
участю представників сторін:

від позивача: Мацегрін А.О.

від відповідача: Семенов С.В.

розглянувши касаційну скаргу
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України"

на постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
25.11.2013р.

у справі № 924/917/13 Господарського суду
Хмельницької області

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства
"Міськтепловоденергія"

про стягнення 105 185,63грн., з яких 43
801,10грн. - пеня, 57 926,44грн. - інфляційні
втрати, 3 458,09 - 3% річних

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Хмельницької області від 07.10.2013р.
(судді: Танасюк О.Є., Олійник Ю.П.,
Димбовський В.В.), залишеним без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 25.11.2013р. (судді:
Миханюк М.В., Павлюк І.Ю., Сініцина Л.М.),
позов Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" до Комунального
підприємства "Міськтепловоденергія"
про стягнення 105185,63грн., з яких: 43801,10грн.
- пеня, 57926,44грн. - інфляційні втрати,
3458,09грн. - 3% річних задоволено частково.
Стягнуто з Комунального підприємства
„Міськтепловоденергія" на користь
Дочірньої компанії „Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" 21900,55грн. пені,
3458,09грн. - 3% річних, 2251,80грн. інфляційних
втрат, 990,36грн. витрат по оплаті
судового збору. В решті позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
рішенням та постановою в частині
відмови у стягненні у повному обсязі
сум інфляційних втрат та судового
збору, Дочірня компанія "Газ України
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулася з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить їх скасувати в названій
частині та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги щодо
стягнення інфляційних втрат та суми
судового збору в повному обсязі.

У відзиві на касаційну скаргу
Комунальне підприємство
„Міськтепловоденергія" просить
оскаржені судові рішення залишити без
змін як законні та обґрунтовані, а
касаційну скаргу - без задоволення як
безпідставну.

Розглянувши касаційну скаргу,
перевіривши правильність застосування
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Господарськими судами встановлено:

20.12.2010р. між Дочірньою компанією „Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"
(Постачальник) та Комунальним
підприємством „Міськтепловоденергія"
(Покупець) укладено договір № 06/10-2621
БО-34 про закупівлю природного газу за
державні кошти, за умовами якого
Постачальник зобов'язується поставити
Покупцеві імпортований природний газ,
а Покупець зобов'язується прийняти і
оплатити природний газ в обсязі,
зазначеному у п. 1.2. цього Договору.

Газ, що постачається за цим Договором,
використовується Покупцем виключно
для вироблення теплової енергії для
потреб установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання.

Розділом ІІІ договору сторони погодили
ціну за 1000куб.м. газу, яка в подальшому
змінювалась додатковими угодами.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що
розрахунки проводяться шляхом
поетапної оплати у такому порядку:

- перша оплата в розмірі 34% від
вартості запланованих місячних
обсягів постачання газу проводиться не
пізніше 10 числа місяця поставки;

- подальші оплати проводяться
плановими платежами по 33% від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу до 20 та 30 (31) числа
місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично
спожиті обсяги газу здійснюється на
підставі акта приймання-передачі газу
до 10 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Пунктом 2.2. додатку до цього Договору
визначено, що приймання-передача газу,
поставленого Постачальником Покупцеві
у відповідному місяці поставки,
оформляється актом приймання-передачі
газу, в якому зазначаються фактичні
обсяги спожитого газу, його ціна та
вартість. Акт приймання-передачі газу
складається на підставі технічних
актів приймання-передачі газу між
газотранспортним підприємством та
Покупцем, з урахуванням планового
обсягу поставки, наданого
Постачальником.

Відповідно до п.7.3.1. Договору, у разі
порушення Покупцем умов п. 4.1. цього
Договору, Покупець зобов'язується (крім
суми заборгованості) сплатити пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Цей Договір набирає чинності з дати
підписання та скріплення печатками
Сторін, але не раніше ніж через 14 днів
(п'ять робочих днів у разі застосування
процедури закупівлі з підстав,
визначених п. 3 ч. 2 Закону України „Про
здійснення державних закупівель") з дня
опублікування у державному офіційному
друкованому виданні з питань державних
закупівель відомостей про рішення
Уповноваженого органу про погодження
процедури закупівлі в одного учасника,
поширює дію на відносини, що фактично
склалися між сторонами з 01 січня 2011р. і
діє у частині поставки газу до 31 грудня
2011р. включно, а у частині розрахунків за
газ - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору протягом
січня - липня 2011 року Дочірня компанія
„Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" передала, а Комунальне
підприємство „Міськтепловоденергія"
прийняло природний газ на загальну
суму 12286372,92грн., про що сторонами
складені відповідні акти
приймання-передачі природного газу із
зазначенням обсягу отриманого газу та
його вартості.

Однак, в порушення умов договору,
відповідач несвоєчасно здійснював
оплату за поставлений газ, остаточно
заборгованість була погашена лише
29.07.2011р.

У зв'язку з несвоєчасною оплатою за
поставлений природний газ, позивачем
було нараховано по кожному акту
приймання - передачі пеню, загальний
розмір якої становить 43801,10грн. а також
відповідно до ст. 625 ЦК України
нараховано 57926,44грн. інфляційних втрат
за період з лютого 2011р. по серпень 2011р.,
3458,09грн. 3 % річних за період з 11.02.2011р. по
31.08.2011р. Подані позивачем розрахунки
сум пені та річних суди попередніх
інстанцій визнали правильними.

Поряд з цим, відповідач просив суд
зменшити заявлений до стягнення
розмір пені.

Суди попередніх інстанцій розглянули
вказане клопотання відповідача,
встановивши наявність підстав
передбачених ст. 233 Господарського
кодексу України, ст. 551 Цивільного
кодексу України для зменшення розміру
штрафних санкцій та правомірно
зменшили заявлений до стягнення розмір
пені до 21900,55грн., з чим погоджується і
суд касаційної інстанції.

З урахуванням встановлених судами
попередніх інстанцій обставин щодо
порушення відповідачем при здійсненні
платежів строків, встановлених
договором для розрахунку за отриманий
природний газ та з урахуванням
положень ст. 193 Господарського кодексу
України, ст.ст. 526, 549, 611,625, 629 Цивільного
Кодексу України, господарські суди
правомірно стягнули з відповідача на
користь позивача 21900,55грн. пені, 3458,09грн.
- 3% річних.

Перевіряючи правильність розрахунку
суми інфляційних втрат, господарські
суди попередніх інстанцій
досліджували дату погашення
заборгованості по кожному акту -
приймання передачі та враховуючи умови
договору про те, що остаточний
розрахунок повинен здійснюватись до 10
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу, встановили, що при
нарахуванні інфляційних втрат
позивачем не враховано тривалість
існування сум заборгованості, яка
повинна проіснувати не менш як один
місяць з моменту її виникнення. Тобто
позивачем при проведенні розрахунку
залишено поза увагою те, що
відповідачем частково сплачувалася
заборгованість протягом базового
місяця (одного місяця з моменту
виникнення заборгованості), отже певні
суми заборгованості існували менше
одного місяця, тому визначення розміру
інфляційних втрат із суми
заборгованості, що існувала станом на 15
число кожного місяця є неправильним,
оскільки такий порядок здійснення цих
нарахувань позивачем дещо не
узгоджується із приписами листа
Верховного Суду України „Рекомендації
щодо порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ"
від 03.04.1997 № 62-97р.

При цьому, господарські суди також
виходили з того, що індекс інфляції,
який характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги,
визначається Держкомстатом за період,
який становить один місяць, а розмір
боргу з урахуванням індексу інфляції
обчислюється виходячи з суми боргу, що
мав місце на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений Держкомстатом, за період
прострочки.

Таким чином, господарські суди дійшли
висновку, з яким погоджується судова
колегія касаційної інстанції, що
нарахування індексу інфляції можливе
лише на суму простроченої
заборгованості, яка існувала не менше
як на один місяць. Крім того, як
правильно відзначили суди попередніх
інстанцій, сума боргу з урахуванням
індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція).

За розрахунком судів попередніх
інстанцій сума інфляційних втрат, що
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача становить 2251,80грн.

Вищезазначене спростовує доводи
касаційної скарги щодо порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при встановленні розміру суми
інфляційних втрат, яка була стягнута з
відповідача на користь позивача.

Щодо доводів касаційної скарги
стосовно вирішення питання про
стягнення з відповідача на користь
позивача витрат зі сплати судового
збору, то судова колегія касаційної
інстанції виходить з наступного.

За приписами ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 4.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
21.02.2013р. "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
роз'яснено, що у разі коли
господарський суд на підставі пункту 3
статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки
(штрафу, пені), витрати позивача,
пов'язані зі сплатою судового збору,
відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

З встановлених судом обставин
вбачається, що позивачем до стягнення
обґрунтовано заявлено наступні суми:

43801,10грн. пені, 3458,09грн. - 3% річних,
2251,80грн. інфляційних втрат - всього 49510,99
грн. і саме виходячи із загального
розміру обґрунтовано заявленої суми,
суди попередніх інстанцій обрахували
розмір суми судового збору, яка
підлягала стягненню з відповідача на
користь позивача.

З урахуванням викладеного, касаційна
інстанція, перевіривши відповідно до
частини 2 статті 111-5 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у оскаржених
рішенні та постанові, дійшла висновку
про відсутність підстав для їх
скасування.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, ст. 111-9, 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" залишити
без задоволення, а постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 25.11.2013р. у
справі № 924/917/13 без змін.

Головуючий суддя Карабань В.Я.
Судді Жаботина Г.В.
Ковтонюк Л.В.