ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2014 р.
Справа №917/2367/13

За позовом Приватного підприємства
"Полагропром", вул. Новий Базар, 2,
м.Полтава, 36024

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

про стягнення 19 108,16 грн.

Суддя
Киричук О. А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, (адвокат)
посвідчення НОМЕР_2 від 18.03.10 р.,

від відповідача: ОСОБА_3 дов. б/н від
18.12.13 р.

Розглядається позовна заява про
стягнення заборгованості за договором
поставки № 23/13 від 01 лютого 2013 року в
сумі 19 108,16 грн., з яких: 17 202,16 грн.
основного боргу, 1570,00 грн. пені та 336,00
грн. 3% річних.

Позивач в обґрунтування позову вказує,
що відповідач не виконав належним
чином свої зобов'язання по оплаті за
поставлений товар, внаслідок чого
утворилась заборгованість.

Позивач через канцелярію суду надав
заяву про зменшення позовних вимог (вх.
250 від 14.01.14 р.), а саме просить стягнути
з відповідача 17 202,16 грн. - суми
основного боргу, 394,49 грн. - 3% річних,
1237,55 грн. - пені та 4 500 грн. - за послуги
адвоката.

Відповідно до постанови Пленуму ВГСУ
від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
передбачені частиною четвертою статті
22 ГПК права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Згідно з частиною
третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач. Отже, у разі прийняття судом
зміни (в бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір.

З урахуванням поданої заяви про
зменшення розміру позовних вимог,
судом розглядаються вимоги про
стягнення 17 202,16 грн. - суми основного
боргу, 394,49 грн. - 3% річних, 1237,55 грн. -
пені та 4 500 грн. - за послуги адвоката.

Відповідачем через канцелярію суду
подано відзив на позовну заяву ( вх. №
18444 від 24.12.13 р.) та додаткові письмові
пояснення (вх. № 842 від 24.01.14 р.).
Відповідач не визнає обставини, на які
посилається позивач, спростовуючи факт
підписання договору та отримання
товару.

Позивачем через канцелярію суду надано
підтверджений розрахунок видаткових
накладних (вх. № 1130 від 30.01.14 р.).

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
встановив:

01.02.13 року між Приватним підприємством
"Полагропром", в особі директора
Якименко А. А. (далі - позивач, продавець)
та фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1 (
далі - відповідач, покупець) було
укладено договір поставки № 23/13 (далі -
договір). Сторонами також підписано
протокол розбіжностей №1 до договору
поставки №23 від 01.02.2013 р. (далі протокол
розбіжностей №1). Зазначений договір
підписано сторонами та засвідчено
печатками сторін.

Відповідно до умов даного договору
позивач зобов'язався передати товар у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язався прийняти товар і сплатити
за нього певну грошову суму ( ціна
кожної партії товару вказується в
накладних).

Відповідно до пункту 3.1 договору, ціни
на товар, кількість і загальна сума
відпущеного товару встановлюється
окремо на кожну партію товару згідно з
накладними.

Розділом 3 договору визначено умови та
порядок розрахунків за поставлений
товар. Так, відповідно до пунктів 3.2 - 3.4
договору та протоколу розбіжностей №1,
розрахунок проводиться у
безготівковій формі або готівковій
формі через реєстратори розрахункових
операцій в національній грошовій
одиниці. Оплату за товар покупець
проводить продавцю протягом 21
календарного дня з дня отримання
кожної партії товару. Днем здійснення
платежу вважається день, в який сума,
що підлягає сплаті, зараховується на
рахунок продавця.

Як зазначає позивач, на виконання умов
договору ним було здійснено поставку
товару відповідачу згідно видаткових
накладних: № ЦП-0015008 від 08.02.2013 р., №
ЦП-0015011 від 08.02.2013 р., № ЦП-0015042 від 08.02.2013
р., № ЦП-0015970 від 11.02.2013 р., № ЦП-0015976 від
11.02.2013 р., № ЦП-0016569 від 12.02.2013 р., № ЦП-0016577
від 12.02.2013 р., № ЦП-0016589 від 12.02.2013 р., №
ЦП-0016583 від 12.02.2013 р., № ЦП-0017456 від 13.02.2013
р., № ЦП-0017463 від 13.02.2013 р., № ЦП-0018395 від
14.02.2013 р., № ЦП-0020315 від 19.02.2013 р., № ЦП-0020321
від 19.02.2013 р., № ЦП-0020315 від 19.02.2013 р., №
ЦП-0020324 від 19.02.2013 р., № ЦП-0020327 від 19.02.2013
р., №ЦП-0021394 від 20.02.2013 р. , №ЦП-0021944 від
21.02.2013 р., №ЦП-0021953 від 21.02.2013 р. , №ЦП-0022622
від 22.02.2013 р. , №ЦП-0022622 від 22.02.2013 р.,
№ЦП-0023171 від 25.02.2013 р., №ЦП-0023189 від 25.02.2013
р., №ЦП-0023193 від 25.02.2013 р., №ЦП-0023197 від
25.02.2013 р., №ЦП-0023200 від 25.02.2013 р., №ЦП-0024316
від 26.02.2013 р., №ЦП-0024324 від 26.02.2013 р.,
№ЦП-0025135 від 27.02.2013 р., №ЦП-0025853 від 28.02.2013
р., №ЦП-00265206 від 01.03.2013 р., №ЦП-0027474 від
04.03.2013 р., №ЦП-0028193 від 05.03.2013 р., №ЦП-0028198
від 05.03.2013 р., №ЦП-0028208 від 05.03.2013 р.,
№ЦП-0028967 від 06.03.2013 р., №ЦП-0028982 від 06.03.2013
р., №ЦП-0029354 від 07.03.2013 р., №ЦП-0029389 від
07.03.2013 р., №ЦП-0030775 від 11.03.2013 р., №ЦП-0030782
від 11.03.2013 р., №ЦП-0031342 від 12.03.2013 р.,
№ЦП-0031349 від 12.03.2013 р., №ЦП-0031351 від 12.03.2013
р., №ЦП-0032556 від 13.03.2013 р., №ЦП-0033146 від
14.03.2013 р., №ЦП-0033556 від 15.03.2013 р., №ЦП-0033708
від 15.03.2013 р., №ЦП-0034542 від 18.03.2013 р.,
№ЦП-0034557 від 18.03.2013 р., №ЦП-0034965 від 19.03.2013
р., №ЦП-0034969 від 19.03.2013 р., №ЦП-0034987 від
19.03.2013 р., №ЦП-0036792 від 21.03.2013 р., №ЦП-0037223
від 22.03.2013 р. Оригінали оглянуті судом у
засіданні, копії долучені до
матеріалів справи.

Як стверджує позивач, свої зобов'язання
за договором відповідач не виконав і
станом на день подачі позову розмір
заборгованості відповідача за
поставлену продукцію складає 17 202,16 грн.
04.11.13 р. він звертався до відповідача з
претензією (вих. № 322/3), відповідно до
якої він повідомляв про утворення та
збільшення заборгованості за
поставлений товар та просив її
погасити. Але дана претензія була
залишена без задоволення.

Відповідач, заперечуючи проти
задоволення позовних вимог, вказує, що
більшість накладних не мають ніякого
відношення до договору № 23/13, у
декількох накладних на суму 4477,75 грн.
підписи уповноважених осіб не
співпадають з підписами в кільцевій
довіреності, а в інших накладних в
місці підпису осіб, відповідальних за
отримання товару стоять прізвища осіб,
які не зазначені в кільцевій
довіреності.

Встановлюючи обставини отримання
відповідачем товару, суд приймає до
уваги видаткові накладні, підписаними
зі сторони відповідача лише особами,
які зазначені у кільцевій довіреності.
Так, до матеріалів справи надана
кільцева довіреність (додаток до
договору поставки № 23від 01 лютого 2013
року), в якій зазначені прізвища
працівників, яких уповноважено на
отримання товару. Довіреність
підписана відповідачем та засвідчена
печаткою.

За даних обставин, факт отримання
товару відповідачем на загальну суму
6518,09 грн. підтверджується за наступними
накладними: №ЦП-0023193, №ЦП-0023200, №
ЦП-0024324, № ЦП-0028982, № ЦП-0030775, № ЦП-0032556,
№ЦП-0023171, № ЦП-0022622, №ЦП-0020321, №ЦП-0020315,
№ЦП-0018395, №ЦП-0017456, № ЦП-0016583, № ЦП-0016589,
№ ЦП-0016577, № ЦП-0016569, № ЦП-0015011, № ЦП-0033708,
№ ЦП-0033556, № ЦП-0014998, №ЦП-0036792, №ЦП-0030778.

Згідно із ст. 174 ГК України господарські
зобов'язання можуть виникати: з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

В статті 193 ГК України зазначається, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до п.1 ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення заборгованості у розмірі
6518,09 грн. є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача заборгованості у розмірі
10684,07 грн., слід зазначити наступне.

Позивачем не надано належних доказів
на підтвердження отримання саме
відповідачем товару відповідно до
договору № 23/13 за всіма іншими
видатковими накладними, які були
надані позивачем.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Таким чином, суду не надано доказів, які
б свідчили про виникнення у
відповідача відповідного обов'язку по
сплаті 10 684,07 грн.

За даних обставин, заявлені вимоги в
частині стягнення суми основного боргу
в розмірі 10 684,07 грн. не підлягають
задоволенню.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, крім
всього іншого і сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею), відповідно
до ст. 549 Цивільного кодексу України, є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення божником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 Цивільного
кодексу України, право на неустойку
виникає незалежно від наявності у
кредитора збитків, завданих
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання. Предметом
неустойки, згідно зі ст. 551 Цивільного
кодексу України, може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Пунктом 7.2 договору та протоколом
розбіжностей № 1 передбачено, що за
порушення строків оплати поставленого
товару покупець сплачує продавцю пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України за кожен
день прострочення оплати, а також інші
штрафні санкції, передбачені діючим
законодавством України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Позивачем, згідно наданого ним
розрахунку при подачі позову,
нараховані пеня та 3 % річних.

З урахуванням часткового задоволення
позову за вимогами щодо стягнення
основного боргу, позовні вимоги про
стягнення пені та 3 % річних підлягають
задоволенню частково.

Так, обґрунтованими є вимоги про
стягнення пені та 3% річних за
прострочення виконання грошових
зобов'язань за накладними: №ЦП-0023193,
№ЦП-0023200, № ЦП-0024324, № ЦП-0028982, № ЦП-0030775,
№ ЦП-0032556, №ЦП-0023171, № ЦП-0022622, №ЦП-0020321,
№ЦП-0020315, №ЦП-0018395, №ЦП-0017456, № ЦП-0016583, №
ЦП-0016589, № ЦП-0016577, № ЦП-0016569, № ЦП-0015011, №
ЦП-0033708, № ЦП-0033556, № ЦП-0014998, №ЦП-0036792,
№ЦП-0030778.

Після здійсненого судом перерахунку, з
урахуванням положення п. 6 ст.232 ГК
України, обґрунтованими є вимоги про
стягнення пені у розмірі 402,77 грн. та 3%
річних у розмірі 148,73 грн.

Заперечення відповідача, які викладені
у відзиві на позовну заяву не
спростовують обставини, які
встановлені при вирішенні спору.

Щодо стягнення судових витрат у
вигляді оплати послуг адвоката,
пов'язаних з розглядом справи у суді, у
сумі 4 500грн., слід зазначити наступне.

Як свідчать надані суду докази, а саме -
договір про участь адвоката у
господарському процесі 22.10.2013 року між
позивачем та адвокатом, свідоцтво про
право на заняття адвокатською
діяльністю № 1324, ордер серія ПТ № 002169,
квитанція б/н від 14.11.13 р., відповідачем
понесено витрати на оплату послуг
адвоката в сумі 4 500 грн.

Статтею 44 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що до складу судових
витрат входить оплата послуг адвоката.
В контексті цієї норми, судові витрати
за участь адвоката при розгляді справи
підлягають сплаті лише в тому випадку,
якщо вони сплачені адвокату стороною,
котрій такі послуги надавались, та їх
сплата підтверджується відповідними
фінансовими документами.

Відповідно до частини третьої статті
48 ГПК витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом
України "Про адвокатуру". Дія
названого Закону поширюється тільки на
осіб, які є адвокатами. Таким чином,
судові витрати за участь адвоката у
розгляді справи підлягають оплаті
лише в тому випадку, якщо вони сплачені
адвокату стороною, котрій такі послуги
надавались, а їх сплата
підтверджується відповідними
фінансовими документами.

Відповідно до п. 6.5 Постанови Пленуму
ВГС України від 21.02.13 р. № 7 "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України", вирішуючи питання про
розподіл судових витрат, суд має
враховувати, що розмір відшкодування
судових витрат, не пов'язаних зі
сплатою судового збору, не повинен бути
неспіврозмірним, тобто явно завищеним
порівняно з ціною позову. У зв'язку з
цим суд з урахуванням конкретних
обставин, зокрема ціни позову, може
обмежити даний розмір з огляду на
розумну необхідність судових витрат
для даної справи.

У зв'язку із викладеним, з урахування
суми, яка підлягає стягнення на користь
позивача, суд дійшов висновку про те, що
судові витрати у вигляді оплати послуг
адвоката підлягають до відшкодування
в сумі 500 грн.

Судовий збір, згідно ст. 49 ГПК України,
покладається на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

(АДРЕСА_1, код ДРФО НОМЕР_1
р/р НОМЕР_3 Полтавське ГРУ ПАТ КБ
"Приватбанк", МФО 331401) на користь
Приватного підприємства "Полагропром"
(36024, м. Полтава, вул. Новий базар, 2, , розрахунковий рахунок
7243 ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023, ІПН №
45) суму основного боргу в розмірі 6
518,09 грн., 402,77 грн. - пені, 148,73 грн. - 3%
річних, 500 грн. - судових витрат на
оплату послуг адвоката та 645,80 грн.
витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено _____________

Суддя
О. А. Киричук