РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р.
Справа № 902/1339/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Миханюк М.В.

судді
Василишин А.Р. ,

судді
Савченко Г.І.

при секретарі судового засідання
Кушніруку Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Вінницягаз" на рішення
господарського суду Вінницької
області від 03.12.13 р. у справі №902/1339/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України "

до Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Вінницягаз"

про стягнення 1209289,62 грн.
заборгованості

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Дідичук А.В. (дов. №05/14-Д
від 30.12.2013 року)

Представнику відповідача роз'яснено
права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,
22, 28, ГПК України. Клопотання про
здійснення технічної фіксації
судового процесу заявлено не було.
Заяви про відвід суддів не надходило.

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 03.12.2013 року у
справі №902/1339/13 (суддя Яремчук Ю.О.)
частково задоволено позов Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Публічного акціонерного товариства
по газопостачанню та газифікації
"Вінницягаз" про стягнення в сумі 1209289,62
грн. Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Вінницягаз" (пров.Щорса, 24, м.Вінниця,
21012, ) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (вул.Б.Хмельницького,
6, м.Київ, 01001, ) 3% річних в
сумі 915329,29 грн. та інфляційні втрати в
сумі 125249,72 грн. та 20811,58 грн. витрат зі
сплати судового збору. В решті позову
відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
відповідач неналежним чином виконував
взяті на себе за договором №14/2081/11
купівлі-продажу природного газу від
30.09.2011 року обов'язки, позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню в
сумі 915329 грн. 29 коп. виходячи з
розрахунку позивача щодо 3% річних та
відповідача щодо інфляційних втрат в
сумі 125249 грн. 72 коп.

Не погоджуючись з даним рішенням
Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Вінницягаз" звернулося до
Рівненського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Вінницької області від 03.12.2013 року у
справі №902/1339/13 та прийняти нове
рішення, яким в позові Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
відмовити.

Скаржник вважає рішення суду першої
інстанції таким, що прийняте з
порушенням норм матеріального права. В
обґрунтування викладеного в
апеляційній скарзі скаржник зазначає,
що ухвалою господарського суду
Вінницької області від 29.12.2012 року у
справі №5/75/2012/5003 порушено провадження
у справі про банкрутство відносно
відповідача - Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Вінницягаз». Даною
ухвалою введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів
відповідача, який діє і на даний час.
Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, податків і зборів
(обов'язкових платежів). Таким чином, з
врахуванням викладеного в апеляційній
скарзі вважає, що інфляційні втрати та
3% річних нарахуванню не підлягають,
відтак просить скасувати рішення
господарського суду Вінницької
області від 03.12.2013 року у даній справі
та прийняти нове, яким в позові
відмовити.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 26.12.2013 року у
складі колегії суддів: головуючий
суддя Миханюк М.В., суддя Павлюк І.Ю.,
суддя Савченко Г.І. апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Вінницягаз» прийнято до провадження
та призначено до розгляду.

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду від
24.01.2014 року, у зв'язку із тимчасовою
непрацездатністю судді Павлюк І.Ю.,
внесено зміни до складу колегії суддів,
окрім заміни головуючого судді та
визначено для розгляду даної справи
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Миханюк М.В., суддя Василишин А.Р.,
суддя Савченко Г.І.

В судовому засіданні 27.01.2014 року,
враховуючи клопотання представника
скаржника про надання можливості
сторонам укласти додаткову угоду та
внести зміни до договору
купівлі-продажу, для мирного
врегулювання судового спору, колегією
суддів Рівненського апеляційного
господарського суду оголошено перерву
до 03.02.2013 року до 14:15 год.

До початку розгляду апеляційної скарги
по суті в судовому засіданні 03.02.2014 року
представник скаржника звернувся до
суду з усним клопотанням про
відкладення розгляду скарги для
надання можливості сторонам укласти
додаткову угоду та внести зміни до
договору купівля-продажу.

Колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
розглянувши вказане клопотання вважає,
що дане клопотання задоволенню не
підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 77 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.

Такими обставинами, зокрема, є:

1) нез'явлення в засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу;

11) виникнення технічних проблем, що
унеможливлюють участь особи у судовому
засіданні в режимі відеоконференції,
за наявності ухвали суду про таку
участь, крім випадків, коли відповідно
до цього Кодексу судове засідання може
відбутися без участі такої особи;

2) неподання витребуваних доказів;

3) необхідність витребування нових
доказів;

4) залучення до участі в справі іншого
відповідача, заміна неналежного
відповідача;

5) необхідність заміни відведеного
судді, судового експерта.

Як зазначалося вище, клопотання
відповідача про відкладення розгляду
апеляційної скарги мотивоване тим, що
сторони мають намір укласти додаткову
угоду та внести зміни до договору
купівлі-продажу природного газу
№14/2081/11 від 30.09.2011 року. Проте,
відповідачем не наведено обставин, за
яких апеляційну скаргу не може бути
розглянуто в даному судовому
засіданні. Посилання відповідача, як на
підставу відкладення розгляду
апеляційної скарги у даній справі, на
можливе укладення додаткової угоди та
внесення змін до договору є
необгрунтованим, оскільки укладення
такої угоди та внесення змін до
договору ніяким чином не можуть
вплинути на правомірність рішення,
прийнятого судом першої інстанції у
даній справі та яке оскаржене в
апеляційному порядку.

В судовому засіданні 03.02.2014 року
скаржник доводи, викладені в
апеляційній скарзі підтримав в повному
обсязі та зазначив, що протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів не нараховуються неустойка
(штраф, пеня), не застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
податків і зборів (обов'язкових
платежів). Таким чином, вважає, що
інфляційні втрати та 3% річних
нарахуванню не підлягають, відтак
просить скасувати рішення
господарського суду Вінницької
області від 03.12.2013 року у даній справі
та прийняти нове, яким в позові
відмовити.

Позивач не забезпечив явку свого
уповноваженого представника в
призначене на 03.02.2014 року судове
засідання, відзив на апеляційну скаргу
не подав, причини неявки суду не
повідомив, хоч про час та місце
розгляду скарги був повідомлений у
встановленому порядку, що
підтверджується розпискою до
протоколу судового засідання від 27.01.2014
року (арк. справи 87).

Проте, така неявка представника
позивача не перешкоджає розгляду
скарги, оскільки явка представників
сторін не визнавалась судом
обов'язковою, а матеріали справи дають
можливість розглянути скаргу по суті.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
скаржника, вивчивши матеріали справи,
наявні в ній докази, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, Рівненський
апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

30.09.2011р. між Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (Продавець)
та Публічним акціонерним товариством
по газопостачанню та газифікації
"Вінницягаз" (Покупець) укладено
договір №14/2081/11 купівлі-продажу
природного газу. (далі Договір, арк.
справи 13).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у четвертому кварталі 2011р. та у
2012 року природний газ, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
газ на умовах договору.

Згідно із п.п. 2.1 Договору Продавець
передає Покупцеві з 01.10.2011 року по 31.12.2012
року газ в обсязі до 891 055,000 тис. куб.
м., у тому числі по місяцях кварталів, а
саме:

жовтень-грудень 2011 року 210 455,000 тис.
куб.м.;

січень-березень 2012 року 333 400,000 тис.
куб.м.;

квітень-червень 2012 року 87 400,00 тис.
куб.м.;

липень-вересень 2012 року 46 100,000 тис.
куб.м.;

жовтень-грудень 2012 року 213 700,000 тис.
куб.м.

Відповідно до п.2.1.1. Договору обсяги
газу, що планується передати за
договором можуть змінюватись
сторонами протягом місяця продажу в
установленому порядку.

Приймання-передача газу, переданого
Продавцем Покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу (підпункт 3.3
Договору).

Згідно із п.п. 5.1. Договору ціни
визначені відповідно до затверджених
НКРЕ граничних рівнів роздрібних цін
на природний газ.

Відповідно до п.п. 5.2. Договору ціна за
1000 куб.м. природного газу без
урахування ПДВ, збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за врегульованим
тарифом становить:

Газ, який використовується населенням
за умови, що споживання не перевищує
2500 куб.м на рік:

- при наявності газових лічильників
267,1154 гривень, крім того ПДВ 20% ;

- при відсутності газових лічильників
325,2885 гривень, крім того ПДВ 20%;

Газ, який використовується населенням
за умови, що споживання не перевищує 6000
куб.м. на рік:

- при наявності газових лічильників
565,6731 гривень крім того ПДВ 20% ;

- при відсутності газових лічильників
653,6538 гривень, крім того ПДВ 20%;

Газ, який використовується населенням
за умови, що споживання не перевищує 12000
куб.м. на рік:

- при наявності газових лічильників
1487,3077 гривень крім того ПДВ 20% ;

- при відсутності газових лічильників
1667,5962 гривень, крім того ПДВ 20%;

Газ, який використовується населенням
за умови, що споживання перевищує 12000
куб.м. на рік:

- при наявності газових лічильників
1837,7855 гривень крім того ПДВ 20% ;

- при відсутності газових лічильників
2052,9327 гривень, крім того ПДВ 20%;

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 Договору оплата
за газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки.
Оплата за газ здійснюється з поточного
рахунка із спеціальним режимом
використання покупця на поточний
рахунок із спеціальним режимом
використання продавця відповідно до
вимог Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу"
кожного банківського дня
розрахункового місяця згідно з
алгоритмом розподілу коштів,
установленим відповідною постановою
НКРЕ, та зараховується як оплата за газ,
поставлений продавцем покупцю в тому ж
місяці, у якому надійшли кошти.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 10-го
числа наступного за місяцем поставки
газу з поточних рахунків покупця. За
наявності заборгованості за попередні
періоди покупець перераховує кошти з
поточного рахунка на поточний рахунок
із спеціальним режимом використання
продавця.

Згідно із п. 7.1 Договору за не виконання
або неналежне виконання договірних
зобов'язань сторони несуть
відповідальність у випадках,
передбачених чинним законодавством
України, а також договором.

Цей Договір набирає чинності з дати
його укладення і діє в частині
реалізації газу з 01 жовтня 2011 року до 31
грудня 2012р., а в частині розрахунків за
газ - до повного погашення
заборгованості.

Договір підписаний представниками
сторін та скріплений їх печатками.

Як вбачається з матеріалів справи
Додатковими угодами №1 від 30.09.2011 року
(арк. справи 14) та №2 від 31.01.2012 року (арк.
справи 15) сторони виклали відповідно з
01.10.2011 року та 01.01.2012 року п.5.2 статті 5
«Ціна газу» у новій редакції. Решта
умов цього Договору залишено
незмінними і обов'язковими для
виконання сторонами.

Судом встановлено, що на виконання
взятих на себе договірних зобов'язань
Постачальником (позивачем) передано
Покупцю (відповідачу) протягом
жовтня-грудня 2011 року та січня - лютого
2012 року, а відповідачем прийнято
природний газ в обсязі 455 937 765 куб.м.
на загальну суму 181 825 144,39 грн.,
що підтверджується скріпленими
підписами та печатками сторін актами
приймання-передачі природного газу:

- акт від 21.12.2011 року приймання-передачі
природного газу на суму 19793667,47 грн. (арк.
справи 16);

- акт від 30.11.2011 року приймання-передачі
природного газу на суму 32926421,09 грн. (арк.
справи 17);

- акт від 31.12.2011 року приймання-передачі
природного газу на суму 36223346,87 грн. (арк.
справи 18);

- акт від 31.01.2012 року приймання-передачі
природного газу на суму 41608654,94 грн. (арк.
справи 19);

- акт від 30.06.2012 року приймання-передачі
природного газу на суму 51273054,02 грн. (арк.
справи 20).

Натомість, відповідач, в свою чергу,
свої зобов'язання за Договором
купівлі-продажу природного газу не
виконав належним чином, за поставлений
газ розрахувався невчасно, з
порушенням строків, встановлених
Договором, що підтверджується
бухгалтерською відомістю (арк. справи
22-26) .

Зважаючи на те, що відповідачем свої
договірні зобов'язання за договором
купівлі-продажу природного газу не
виконано належним чином (за
поставлений природний газ
розрахувався в повному обсязі лише
15.02.2013 року), позивачем заявлено до
стягнення з нього 3% річних в сумі 915
329,29 грн. та інфляційні втрати в сумі 293
960,33 грн.

Перевіривши дотримання місцевим судом
вимог чинного законодавства при
постановленні оскаржуваного рішення,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Вінницягаз» на рішення
господарського суду Вінницької
області від 03.12.2013 року у справі №902/1339/13
задоволенню не підлягає, з огляду на
наступне.

Місцевим господарським судом
встановлено, що позивачем зобов'язання
по Договору виконані в повному обсязі
та поставлено відповідачу природного
газу в обсязі 455937765 куб.м на суму 181825144
грн. 39 коп. Даний факт відповідач не
заперечує.

Як зазначалося вище оплата за газ,
відповідно до умов Договору,
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки.
Оплата за газ здійснюється з поточного
рахунка із спеціальним режимом
використання покупця на поточний
рахунок із спеціальним режимом
використання продавця відповідно до
вимог Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу"
кожного банківського дня
розрахункового місяця згідно з
алгоритмом розподілу коштів,
установленим відповідною постановою
НКРЕ, та зараховується як оплата за газ,
поставлений продавцем покупцю в тому ж
місяці, у якому надійшли кошти.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 10-го
числа наступного за місяцем поставки
газу з поточних рахунків покупця.

Як вбачається з розрахунку, наданого
позивачем, 3% річних та інфляційних
втрат по договору №14/2081/11 від 30.09.2011
року станом на 10.07.2013 року інфляційні
втрати нараховані позивачем складають:

- за період з 16.10.2011 року по 15.11.2011
року 7372,35 грн.;

- за період з 16.11.2011 року по 15.12.2011
року 36754,08 грн.;

- за період з 16.12.2011 року по 15.01.2012
року 35632,95 грн.;

- за період з 16.01.2012 року по 15.02.2012
року 63319,51 грн.;

- за період з 16.02.2012 року по 15.03.2012
року 150881,45 грн.

Колегією суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
встановлено, що суд першої інстанції
приймаючи рішення, в частині
інфляційних втрат, виходив з
розрахунку, що наданий відповідачем.

Так, суд першої інстанції
задовільняючи частково позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія»
«Нафтогаз України», а саме в частині
стягнення інфляційних втрат, в сумі
125093 грн. 72 коп., врахував те, що певна
сума заборгованості існувала не повний
місяць, а лише кілька днів, відтак
інфляційні втрати мають бути
обраховані лише за січень та лютий 2012
року.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, при
цьому вважає за необхідне зазначити
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
зобов'язання по сплаті вартості
природного газу, отриманого
відповідачем в жовтні 2011 року мали бути
виконані до 10 листопада 2011 року, а
виконані повністю в період з 04.10.2011 року
по 25.11.2011 року; зобов'язання по сплаті
вартості природного газу, отриманого
відповідачем в листопаді 2011 року мали
бути виконані до 10 грудня 2011 року, а
виконані повністю в період з 25.11.2011 року
по 23.12.2011 року; зобов'язання по сплаті
вартості природного газу, отриманого
відповідачем в грудні 2011 року мали бути
виконані до 10 січня 2011 року, а виконані
повністю в період з 23.12.2011 року по 27.01.2012
року; зобов'язання по сплаті вартості
природного газу, отриманого
відповідачем в січні 2012 року мали бути
виконані до 10 лютого 2012 року, а виконані
повністю в період з 02.02.2012 року по 14.03.2012
року; зобов'язання по сплаті вартості
природного газу, отриманого
відповідачем в лютому 2012 року мали бути
виконані до 10 березня 2012 року, а
виконані повністю в період з 15.02.2012 року
по 15.03.2012 року.

Положеннями ст. ст.525, 526 ЦК України, ст.193
ГК України встановлено, що зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання і
одностороння зміна умов договору не
допускається.

Судом першої інстанції враховано те,
що приписами частин 1 та 2 статті 193
Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання, в тому числі
підприємці, повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до Закону, інших
правових актів, договору; кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов'язання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання)
стаття 610 ЦК України визначає, як
порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст.612 ЦК України встановлено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відтак, вірним є висновок місцевого
господарського суду, що відповідач
допустив порушення зобов'язань за
договором на закупівлю природного газу
за державні кошти щодо своєчасної
оплати вартості природного газу.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3%
річних в розмірі 915329 грн. 29 коп.
Нарахування 3% річних здійснено по
кожному періоду наявності
заборгованості з урахуванням розміру
боргу за вказаний період.

Проаналізувавши поданий позивачем
розрахунок, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що позивачем
правомірно нараховані відповідачу 3%
річних в розмірі 915329 грн. 29 коп.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів Рівненського апеляційного
господарського суду.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем заявлено до стягнення
інфляційні втрати за період: жовтень 2011
року - березень 2012 року в розмірі 293960,33
грн.

При обрахунку заявлених до стягнення
позивачем інфляційних втрат, місцевим
господарським судом враховано, що
відповідно до змісту ст.625 ЦК України,
зобов'язання сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, є втратами, пов'язаними з
інфляційними процесами в державі за
час прострочення виконання
зобов'язання боржником, а три процента
річних є за своєю правовою природою
платою за користування коштами, що не
були своєчасно сплачені боржником.

Із наявного у матеріалах справи
розрахунку інфляційних втрат,
вбачається, що нарахування інфляційних
втрат здійснювалося позивачем на ту
суму заборгованості, яка існувала у
відповідача станом на 15 число кожного
поточного місяця.

Колегією суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
встановлено, що позивач нараховував
інфляційні втрати починаючи з 16 числа
кожного місяця, незважаючи при цьому на
те, що відповідно до п.6.2 Договору,
остаточний термін платежу за фактично
спожитий природний газ встановлений
до 10-го числа місяця наступного за
місяцем поставки, тому прострочка
платежу за зобов'язаннями кожного
місяця виникає з 11 числа наступного
місяця за місяцем поставки.

Відтак, при нарахуванні інфляційних
втрат позивачем не враховано
тривалість існування сум
заборгованості, яка повинна
проіснувати не менш як один місяць з
моменту її виникнення.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач нарахував інфляційні втрати за
періоди значно менші одного місяця.

По наявних у справі матеріалам
вбачається, що відповідачем частково
сплачувалася заборгованість протягом
базового місяця (одного місяця з
моменту виникнення заборгованості),
тому суми заборгованості існували
менше одного місяця, отже визначення
розміру інфляційних втрат із суми
заборгованості, що існувала станом на 15
число кожного місяця є неправильним,
оскільки такий порядок здійснення цих
нарахувань позивачем дещо не
узгоджується із приписами листа
Верховного Суду України „Рекомендації
щодо порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ"
від 03.04.1997 №62-97р.

Індекс інфляції, який
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги,
визначається Держкомстатом за період,
який становить один місяць, а розмір
боргу з урахуванням індексу інфляції
обчислюється виходячи з суми боргу, що
мав місце на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений Держкомстатом, за період
прострочки.

Таким чином, нарахування індексу
інфляції можливе лише на суму
простроченої заборгованості, яка
існувала не менше як на один місяць та у
порядку відповідальності боржника за
порушення грошового зобов'язання.

Крім того, сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція).

Згідно листа Верховного Суду України
„Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.1997
№62-97р., індекс розраховується не на
кожну дату місяця, а в середньому на
місяць і здійснюється шляхом множення
суми заборгованості на момент її
виникнення на сукупний індекс інфляції
за період прострочення платежу. При
цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по
15 день відповідного місяця,
індексується з врахуванням цього
місяця, а якщо сума боргу сплачується з
16 по 31 день місяця, розрахунок
починається з наступного місяця.

Якщо погашення заборгованості
здійснено з 1 по 15 день відповідного
місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця. Така ж
позиція викладена в Інформаційному
листі Вищого господарського суду
України 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про
практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права".

Відтак, за результатами здійснення
перерахунку інфляційних нарахувань,
місцевим господарським судом
встановлено, що правомірно заявленими
є лише інфляційні втрати в сумі 125093 грн.
72 коп., тому у позові в частині
стягнення з відповідача 168866 грн. 61 коп.
інфляційних витрат судом першої
інстанції відмовлено.

Колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
повністю погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

Щодо тверджень скаржника, що судом
першої інстанції при прийнятті рішення
у даній справі не враховано те, що
ухвалою господарського суду
Вінницької області від 29.12.2012 року у
справі №5/75/2012/5003 порушено провадження
у справі про банкрутство відносно
відповідача - Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Вінницягаз» та даною
ухвалою введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів
відповідача, який діє і на даний час.
Таким чином, інфляційні втрати та 3%
річних нарахуванню не підлягають,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
зазначає наступне.

Як встановлено колегією суддів суду
апеляційної інстанції ухвалою
господарського суду Вінницької
області від 29.12.2012 року за заявою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Єврогаз-Інвест Груп» порушено
провадження про банкрутство
Відкритого акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Вінницягаз». Цією ж ухвалою введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів боржника відповідно до ст.12
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції, що діяла на момент
порушення провадження у справі про
банкрутство відповідача) мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
провадження у справі про банкрутство,
про що зазначається в ухвалі
господарського суду.

Згідно з п. 2 ч.4 ст.12 вищевказаного
Закону, протягом дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів:
забороняється стягнення на підставі
виконавчих документів та інших
документів, за якими здійснюється
стягнення відповідно до законодавства;
не нараховуються неустойка (штраф,
пеня), не застосовуються інші санкції
за невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів).

Відповідно до приписів п. 17 Постанови №
15 від 18 грудня 2009 року Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про банкрутство", за
змістом ст. 12 Закону мораторій не
зупиняє виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), які виникли після введення
мораторію; їх виконання для боржника є
обов'язковим, але пеня, штраф та інші
фінансові санкції за невиконання чи
неналежне виконання зобов'язань зі
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), що застосовуються до
платника податків за порушення
податкового законодавства, не
нараховується, оскільки ця норма
визначає конкретний проміжок часу,
який відповідає строку дії мораторію
на задоволення вимог кредиторів, але не
пов'язаний із його суттю.

За змістом вказаної Постанови Пленуму
Верховного Суду України протягом дії
мораторію не нараховується пеня, штраф
та інші фінансові санкції за неналежне
виконання як зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів) так і грошових зобов'язань.

Відповідно до пункту 3.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань»
інфляційні нарахування на суму боргу,
сплата яких передбачена частиною
другою статті 625 Цивільного кодексу
України, не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті.

Відповідно до п.4.1 вказаної Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №14 від 17.12.2013 року сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Таким чином, законодавством не
передбачено нарахування, зокрема, пені
та штрафу за невиконання чи неналежне
виконання боржником грошових
зобов'язань в період дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів, проте
дія мораторію не поширюється на
інфляційні нарахування та 3 % річних.

Враховуючи викладене, доводи
скаржника, викладені в апеляційній
скарзі є безпідставними та не
обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення
господарського суду Вінницької
області від 03.12.2013р. у даній справі
прийняте з повним з'ясуванням всіх
обставин, що мають значення для справи,
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Підпунктом 4 п.2 ч.2 ст.4 Закону України
"Про судовий збір" передбачено, що
судовий збір за подання апеляційної на
рішення суду сплачується у розмірі 50
відсотків ставки, що підлягає сплаті
при поданні позовної заяви, а у разі
подання позовної заяви майнового
характеру - 50 відсотків ставки,
обчисленої виходячи з оспорюваної
суми.

Згідно п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про
судовий збір", сплачена сума судового
збору повертається за ухвалою суду в
разі зменшення розміру позовних вимог
або внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

З матеріалів апеляційної скарги
вбачається, що Публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації "Вінницягаз» при поданні
апеляційної скарги сплачено судовий
збір згідно платіжного доручення №8588
від 12.12.2013р. в сумі 12092 грн. 90 коп., однак,
розмір судового збору, який підлягав до
сплати відповідачем за подання
апеляційної скарги на рішення
господарського суду Вінницької
області від 03.12.2013р. у справі №902/1339/13
становив 10405 грн. 79 коп., тобто
скаржником надлишково сплачено 1687
грн. 11 коп. судового збору, який колегія
суддів вважає за необхідне йому
повернути на підставі ст.7 Закону
України "Про судовий збір", про що
винести відповідну ухвалу.

Керуючись, ст.ст.49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Вінницької області від 03.12.2013 року у
справі №902/1339/13 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Вінницягаз» на рішення
господарського суду Вінницької
області від 03.12.2013 року у справі №902/1339/13
залишити без задоволення.

3. Матеріали справи №902/1339/13 повернути
до господарського суду Вінницької
області.

4. Винести ухвалу про повернення
Публічному акціонерному товариству по
газопостачанню та газифікації
«Вінницягаз» зайво сплаченого
судового збору в сумі 1687 грн. 11 коп.

5. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Миханюк М.В.

Суддя
Василишин А.Р.

Суддя
Савченко Г.І.