ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2014 р.
Справа № 911/4361/13

Господарський суд Київської області у
складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Седна-Агро»,
Черкаська область, м. Монастирище

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Колос»,
Київська область, Сквирський район, с.
Пустоварівка

про стягнення 168648,73 грн.

секретар судового засідання Колісник
Ю.І.

за участю представників:

від позивача: Кушнір С.В. (довіреність
№279 від 27 листопада 2013 року);

від відповідача: Паламарчук М.М.
(довіреність №534 від 7 грудня 2013 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Седна-Агро» (далі -
позивач) звернулось до господарського
суду Київської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Колос»
(далі - відповідач) про стягнення 168648,73
грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем умов договору поставки
насіння в кредит 2013 №045-АК від 16 квітня
2013 року, а саме, відповідач не повністю
сплатив грошові кошти за отриманий
товар, в результаті чого за ним
утворилась заборгованість в розмірі
157981,94 грн. Додатково, за прострочення
виконання зобов'язання позивач
нарахував пеню в розмірі 1744,06 грн., 30%
річних в розмірі 4025,29 грн. та 0,1% за
користування кредитом в розмірі 4897,44
грн.

Провадження у справі порушено
відповідно до ухвали господарського
суду Київської області від 25 листопада
2013 року та призначено справу до
розгляду на 10 грудня 2013 року.

Відповідно до ухвали суду від 10 грудня
2013 року розгляд справи на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України відкладено на 21 січня 2014 року.

17 грудня 2013 року через канцелярію суду
представником позивача подано заяву
про зменшення розміру позовних вимог.

З урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог, позивач
просить суд стягнути з відповідача 1744,06
грн. пені, 4025,29 грн. 30% річних та 4897,44 грн.
0,1% за користування кредитом.

21 січня 2014 року через канцелярію суду
представником позивача подано
остаточну заяву про збільшення розміру
позовних вимог.

З урахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог, позивач
просить суд стягнути з відповідача 2587,96
грн. пені, 5973,01 грн. 30% річних та 7267,16 грн.
0,1% за користування кредитом.

На підставі статті 22 Господарського
процесуального кодексу України судом
прийнято до розгляду заяву про
збільшення розміру позовних вимог,
подальший розгляд справи здійснюється
з урахуванням зазначеної заяви.

Представник відповідача просив суд
зменшити розмір штрафних санкцій.

5 лютого 2014 року відповідно до ч. 2 ст. 85
ГПК України у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (за договором -
постачальник) та відповідачем (за
договором - покупець) 16 квітня 2013 року
укладено договір поставки насіння в
кредит 2013 за №045-АК.

Пунктом 1.1 договору встановлено, що
постачальник зобов'язується продати та
поставити у строки покупцеві насіння
рослин (товар), а покупець
зобов'язується приймати зазначений
товар і оплачувати його вартість
згідно встановленого цим договором
порядку.

Згідно пункту 3.2 договору остаточна
ціна договору визначається виходячи із
загальної вартості замовленого і
поставленого товару, згідно підписаних
сторонами специфікацій та видаткових
накладних на товар в період дії цього
договору.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що
оплата товару покупцем здійснюється у
безготівковій формі, за ціною та у
строки, вказані в специфікації,
видаткових накладних шляхом
перерахування вартості товару на
поточний банківський рахунок
постачальника в терміни зазначені в
специфікаціях до цього договору.
Остаточний розрахунок за весь
поставлений по цьому договору товар
покупець зобов'язаний здійснити не
пізніше як до 30 серпня 2013 року.

Відповідно до пункту 5.2 договору
приймання-передача товару
здійснюється уповноваженими
представниками сторін та оформлюється
шляхом підписання відповідних
видаткових накладних на товар. Датою
поставки товару вважається дата,
вказана у видаткових накладних на
відпуск товару.

Згідно пункту 7.3 договору у разі
прострочення строків оплати товару
відповідно до п. 4.1 договору покупець
сплачує постачальнику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла в період нарахування пені, від
суми заборгованості за кожен день
прострочки.

Пунктом 7.5 договору встановлено, що
відповідно до вимог ст. 625 Цивільного
кодексу України за порушення грошового
зобов'язання, покупець зобов'язується
сплатити суму боргу, з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочки та 30% річних від
простроченої (неоплаченої) суми.

Відповідно до пункту 7.6 договору
продавець має право, а покупець
погоджується з тим, що відповідно до
вимог ст. 536, ч. 5 ст. 694 ЦК України, у разі
порушення покупцем строків оплати,
вказаних в договорі (або додатках,
специфікаціях до договору), товар
вважається проданим на умовах
товарного кредиту. У такому разі
продавець нараховує покупцеві
відсотки за користування товарним
кредитом (користування чужими
грошовими коштами), без додаткового
погодження з покупцем, за період від
дня, коли товар мав бути оплачений, до
дня його фактичної оплати у розмірі 0,1%
в день від вартості переданого, але не
оплаченого товару.

Пунктом 7.8 договору передбачено, що
строк нарахування штрафних санкцій
(неустойки) за цим договором не
обмежується строком, встановленим ч. 6
ст. 232 Господарського кодексу України.
Штрафні санкції за прострочення
виконання зобов'язань за цим договором
нараховуються до моменту належного
виконання відповідного зобов'язання.
До вимог про стягнення штрафних
санкцій за цим договором не
застосовується строк спеціальної
позовної давності, передбачений п. 1 ч. 2
ст. 258 Цивільного кодексу України.
Кредитор за зобов'язанням, що порушене,
може звернутись до суду з вимогою про
стягнення штрафних санкцій за цим
договором в межах строку загальної
позовної давності, встановленого ст. 257
Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 10.1 договору
договір вважається укладеним з дати
його підписання уповноваженими
представниками сторін та діє до 31
грудня 2013 року включно, але в будь-якому
випадку до повного виконання сторонами
зобов'язань за цим договором.

Специфікаціями №№1-4 від 16 квітня 2013
року сторонами погоджено найменування,
кількість, ціна а також термін оплати
(том 1, а.с. 21-24).

На виконання умов договору позивач
поставив відповідачу товар на загальну
суму 315963,88 грн., що підтверджується
накладними, які наявні в матеріалах
справи (том 1, а.с. 25-30).

Факт отримання товару відповідачем
підтверджується довіреностями №303 від
30 квітня 2013 року та №304 від 28 квітня 2013
року.

До порушення провадження у справі
відповідач частково розрахувався за
отриманий товар, в результаті чого за
ним утворилась заборгованість у
розмірі 157981,94 грн.

В процесі розгляду справи №911/4361/13
відповідач сплатив наявну
заборгованість у розмірі 157981,94 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№5815 від 6 грудня 2013 року (том 1, а.с. 109), у
зв'язку з чим позивачем до суду було
подано заяву про зменшення розміру
позовних вимог.

Судом оглянуто оригінали документів,
залучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Враховуючи викладене, судом
встановлено, а відповідачем не
заперечується факт порушення
відповідачем договірних зобов'язань,
що полягає у несвоєчасній оплаті
поставленого позивачем товару.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями у Господарському кодексі
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
№543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Розмір пені, нарахованої позивачем у
сумі 2587,96 грн., є обґрунтованим та
підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Оскільки, за порушення строків оплати
отриманого товару пунктом 7.5 договору
встановлено відповідальність у
вигляді сплати 30% річних від суми боргу,
позовна вимога в частині стягнення з
відповідача 30% річних у розмірі 5973,01
грн. є обґрунтованою та підлягає
задоволенню.

За приписами ст. 536 ЦК України, за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 5 ст. 694 ЦК України,
якщо покупець прострочив оплату
товару, то на прострочену суму
нараховуються проценти відповідно до
статті 536 цього Кодексу від дня, коли
товар мав бути оплачений, до дня його
фактичної оплати.

Розмір 0,1% за користування товарним
кредитом (користування чужими
грошовими коштами), визначений
позивачем, становить 7267,16 грн., є
обґрунтованим та підлягає стягненню з
відповідача.

Під час судового розгляду
представником відповідача було
заявлено клопотання щодо зменшення
розміру штрафних санкцій.

Судом відмовлено в задоволені
зазначеного клопотання з огляду на
наступне.

Як зазначалось вище, відповідно до ст.
611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно зі ст.ст. 546, 549 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, у тому числі,
неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено,
що штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Відповідно до підпункту 3.17.4 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року №18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

З урахуванням викладеного та фактичних
обставин справи суд вважає, що
відповідачем належними та допустимими
доказами у розумінні згадуваних вище
приписів ст.ст. 33, 34 ГПК України не
доведено суду наявності у спірному
правовідношенні виняткових випадків,
які є підставою для зменшення
нарахованої позивачем пені, а також
невідповідності розміру стягуваної
пені таким наслідкам у спірному
правовідношенні.

Клопотання ж відповідача про зменшення
розміру 30% річних та 0,1% за користування
товарним кредитом в порядку ст. 233 ГК
України задоволенню не підлягає з
огляду на наступне.

Статтею 625 ЦК України передбачено право
кредитора вимагати сплати боргу та
процентів річних, який є способом
захисту його майнового права та
інтересу, суть якого полягає у
отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Отже, в силу ст. 625 ЦК України проценти
річних, є самостійною формою
цивільно-правової відповідальності за
порушення грошових зобов'язань, які не
відносяться до штрафних санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
16 травня 2006 року у справі №10/557-26/155.

Оскільки, приписами ст. 83 ГПК України,
ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України
передбачено право суду зменшувати у
виняткових випадках лише розмір
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання, у той час як 30% річних та
0,1% за користування товарним кредитом
за своєю правовою природою не є
неустойкою, суд дійшов висновку про
відсутність передбачених законом
підстав для зменшення розміру
заявлених позивачем до стягнення 30%
річних та 0,1% за користування товарним
кредитом.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача витрати, пов'язані з
оплатою послуг адвоката в розмірі 5500,00
грн.

Відповідно до ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при задоволенні позову -
на відповідача.

Поняття особи, котра є адвокатом,
наводиться в статті 2 Закону України
«Про адвокатуру».

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
порядок обчислення гонорару
(фіксований розмір, погодинна оплата),
підстави для зміни розміру гонорару,
порядок його сплати, умови повернення
тощо визначаються в договорі про
надання правової допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи,
правовідносини між позивачем та
адвокатом Кушніром Сергієм
Володимировичем підтверджуються
договором №30 про надання правової
допомоги та веденні справи в
господарському суді від 25 жовтня 2013
року.

У відповідності зі Свідоцтвом про
право на заняття адвокатською
діяльністю №345, виданим 19 жовтня 2009
року, Кушнір С.В. має право на заняття
адвокатською діяльністю.

Згідно з п. 1.2 договору №30 про надання
правової допомоги від 25 жовтня 2013 року,
виконавець приймає на себе обов'язки
представляти права та законні інтереси
замовника в господарському суді
Київської області, апеляційному
господарському суді, згідно з умовами
цього договору з усіма правами
представника, які передбачені
Господарським процесуальним кодексом
України, у зв'язку із зверненням
замовника до господарського суду
Київської області із позовом до ТОВ
«Агрофірма «Колос» про стягнення боргу
за поставлений товар та санкцій».

Пунктом 3.2 договору сторони погодили,
що розмір оплати послуг виконавця
(гонорар) за даним договором становить
5500,00 грн.

Між ТОВ «Седна-Агро» та адвокатом
Кушніром Сергієм Володимировичем
підписано акт прийому-передачі
виконаних робіт №1 за договором №30 від
25 жовтня 2013 року про надання правової
допомоги та ведення справи в
господарському суді Київської області
за позовом ТОВ «Седна-Агро» до ТОВ
«Агрофірма «Колос», з визначеною
вартість послуг в сумі 5500,00 грн.

Сплата позивачем вартості
адвокатських послуг за вказаним
договором підтверджується наявним в
матеріалах справи платіжним
дорученням №5017 від 28 листопада 2013 року
на суму 5500,00 грн.

Відповідно до пункту 6.3 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 21 лютого 2013 року за №7 «Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
витрати позивачів та відповідачів,
третіх осіб, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49
ГПК. Відшкодування цих витрат
здійснюється господарським судом
шляхом зазначення про це у рішенні,
ухвалі, постанові за наявності
документального підтвердження витрат,
як-от: угоди про надання послуг щодо
ведення справи у суді та/або належно
оформленої довіреності, виданої
стороною представникові її інтересів у
суді, платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій. У разі неподання
відповідних документів у
господарського суду відсутні підстави
для покладення на іншу сторону
зазначених сум. За змістом частини
третьої статті 48 та частини п'ятої
статті 49 ГПК у їх сукупності можливе
покладення на сторони у справі як
судових витрат тільки тих сум, які були
сплачені стороною за отримання послуг
саме адвоката (у розумінні пункту 1
статті 1 та частини першої статті 6
Закону України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність»), а не
будь-якої особи, яка надавала правову
допомогу стороні у справі. Аналогічну
правову позицію викладено у Рішенні
Конституційного Суду України від 11
липня 2013 року №6-рп/2013 у справі №1-4/2013.

Враховуючи викладене, господарський
суд дійшов висновку про кваліфікацію
зазначених Товариством з обмеженою
відповідальністю «Седна-Агро» витрат
по оплаті за договором про надання
правової допомоги в сумі 5500,00 грн. в
якості витрат на оплату послуг
адвоката в розумінні ст. 44 ГПК України,
які підлягають покладенню на
відповідача.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Колос» (09051, Київська область,
Сквирський район, с. Пустоварівка,
площа Ватутіна, 18а, код 03754120) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Седна-Агро» (19100,
Черкаська область, м. Монастирське, вул.
Леніна, 3, код 33143734) - 2587 (дві тисячі
п'ятсот вісімдесят сім) грн. 96 коп. пені,
5973 (п'ять тисяч дев'ятсот сімдесят три)
грн. 01 коп. 30% річних, 7267 (сім тисяч
двісті шістдесят сім) грн. 16 коп. 0,1% за
користування товарним кредитом, 3372 (три
тисячі триста сімдесят дві) грн. 97 коп.
судового збору та 5500 (п'ять тисяч
п'ятсот) грн. 00 коп. витрат на послуги
адвоката.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 7 лютого 2014
року

Суддя
Заєць Д.Г.