ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2014 р.
Справа № 911/4289/13

Господарський суд Київської
області у складі судді Лилака Т.Д.,
розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м. Київ до
Національного університету державної
податкової служби України, Київська
обл., м. Ірпінь про стягнення 44 143,82
грн.,за участю представників:

позивача:Станішевський І.С.,
довіреність № 14-69 від 22.03.2013
року;відповідача:Казанська Л.М.,
довіреність № 284/01-12 від 29.01.2014 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2013 року позивач звернувся
до господарського суду Київської
області з позовною заявою до
відповідача про стягнення 8 210,34 грн.
основного боргу, 520,52 грн. інфляційної
складової боргу, 13 365,84 грн. пені, 18 619,95
грн. штрафу, 3 427,17 грн. 3% річних, а
загалом 44 143,82 грн. у зв'язку з
неналежним виконанням останнім
зобов'язання з оплати переданого
природного газу за договором № 12/251-ТЕ-17
купівлі-продажу природного газу від
24.09.2012 року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 18.11.2013 року порушено
провадження у справі та призначено
справу до розгляду на 05.12.2013 року.

03.12.2013 року через канцелярію суду
відповідач надав відзив на позовну
заяву, в якому проти позову
заперечував, та просив суд відмовити в
задоволені позову.

У судовому засіданні 05.12.2013 року
оголошувалася перерва на 12.12.2013 року.

У судовому засіданні 12.12.2013 року
представниками сторін було подано
клопотання про продовження строку
вирішення спору.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 12.12.2013 року суд продовжив
строк вирішення спору.

У судовому засіданні 12.12.2013 року
оголошувалася перерва на 16.01.2014 року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 16.01.2014 року розгляд справи
було відкладено на 30.01.2014 року.

30.01.2014 року через канцелярію суду
позивач надав письмові пояснення у
справі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24.09.2012 року між позивачем (продавець) та
відповідачем (покупець) укладено
договір № 12/251-ТЕ-17 купівлі-продажу
природного газу, за умовами якого
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у 2012 році природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ (газ), на умовах цього
договору.

Цей договір набуває чинності з дати
його підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, поширює
свою дію на відносини, що фактично
склалися між сторонами з 01.09.2012 року і
діє в частині поставки газу до 31.12.2012
року, а в частині розрахунків - до їх
повного здійснення (п. 11.1 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Поясненнями позивача, підписаними
сторонами актами передачі-приймання
природного газу підтверджується факт
передачі позивачем відповідачу в
період з вересня 2012 року по грудень 2012
року природного газу на суму 380 807,00 грн.
та наявності у останнього
заборгованості з оплати отриманого
газу у сумі 8 210,34 грн. після часткової
оплати відповідачем отриманого газу.

Доказів сплати відповідачем
зазначеної суми боргу суду не надано.

Отже, позивач виконав взяті на себе
зобов'язання за договором з передання
відповідачу газу протягом вересня 2012
року ? грудня 2012 року, а відповідач не
виконав належним чином взяті на себе
зобов'язання з своєчасної та в повному
обсязі оплати отриманого у цей період
газу та має перед позивачем
заборгованість у сумі 8 210,34 грн.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

За таких обставин, позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача боргу в сумі 8 210,34 грн. є
обґрунтованими, і тому підлягають
задоволенню.

Посилання відповідача на затримки в
оформленні актів приймання-передачі
газу не може бути підставою для
звільнення від відповідальності,
оскільки п. 6.1 договору не пов'язує
обов'язок оплати отриманого газу з їх
підписанням. Наявність актів є
обов'язково лише для проведення
остаточного розрахунку, який включає
можливі розбіжності та коригування.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 11.07.2013 року у справі №
5021/1407/12.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи, що відповідач прострочив
виконання зобов'язання з оплати
поставленого газу, з нього на користь
позивача на підставі ст. 625 ЦК України
підлягає стягненню 3 427,17 грн. 3% річних,
які нараховані позивачем відповідно до
вимог закону.

Предметом розгляду даної справи є
також вимога про стягнення з
відповідача інфляційної складової
боргу за зобов'язаннями листопада та
грудня 2012 року.

Як зазначено у п. 18 Листа Вищого
господарського суду України від
11.04.2005р. № 01-8/344 господарський суд у
розгляді справи не зобов'язаний
здійснювати «перерахунок» замість
позивача розрахованих останнім сум
штрафних санкцій, річних тощо. Однак з
огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК
щодо прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК стосовно всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого позивачем нарахування
таких сум, і в разі, якщо їх обчислення
помилкове - зобов'язати позивача
здійснити перерахунок відповідно до
закону чи договору або зробити це
самостійно.

Суд, перевіривши обґрунтованість і
правильність здійсненого позивачем
нарахування інфляційної складової
боргу за зобов'язаннями листопада 2012
року встановив, що він є арифметично
вірним.

Що стосується розрахунку інфляційної
складової боргу, за зобов'язаннями
грудня 2012 року слід зазначити наступне.

Судом встановлено дату (14.01.2013 року), в
строк до якої відповідач повинен був
здійснити оплату за поставлений в
грудні 2012 року газ, а тому розрахунки
інфляційних втрат за зобов'язаннями
грудня 2012 року здійснюються судом
починаючи з 15.01.2013 року, але в межах
кінцевої дати нарахування інфляційної
складової бору, визначеної позивачем.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення інфляційних сум (за
зобов'язаннями листопада та грудня) є
обґрунтованими, однак підлягають
стягненню частково в розмірі 239,00 грн.,
які нараховані судом відповідно до
вимог закону та умов договору.

В іншій частині позовних вимог про
стягнення інфляційних сум в позові
слід відмовити.

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених ГК України, іншими
законами та договором (частина друга
статті 193, частина перша статті 216 та
частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено штраф та пеню (частина перша
статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено частиною третьою статті 549
ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК
України, статтями 1, 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та
частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання
господарських зобов'язань чинне
законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень передбачати в договорі
одночасне стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою статтею 627 ЦК України,
коли сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі
невиконання покупцем пункту 6.1 умов
цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 відсотків
від суми простроченого платежу.

Враховуючи вищевикладені норми закону
та умови договору, позивачем у зв'язку з
простроченням виконання зобов'язання з
оплати отриманого газу нараховано 13
365,84 грн. пені та 18 619,95 грн. штрафу
відповідно до наданого розрахунку,
який відповідає вимогам закону.

Таким чином, позов в частині стягнення
пені в розмірі 13 365,84 грн. та штрафу в
розмірі 18 619,95 грн., які нараховано
позивачем відповідно до вимог чинного
законодавства та умов договору, у
зв'язку з простроченням відповідачем
виконання взятих на себе зобов'язань з
оплати поставленого газу за вказаним
договором є обґрунтованим, і тому
підлягає задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
27.04.2012 року у справі № 06/5026/1052/2011.

Судовий збір у розмірі 1 709,49 грн.
відповідно до положень статті 49 ГПК
України підлягає стягненню з
відповідача пропорційно задоволених
вимог.

Згідно статті 4 Закону України «Про
судовий збір» судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року , в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»
станом на 1 січня 2013 року мінімальна
заробітна плата у місячному розмірі
становить 1 147,00 грн.

Згідно п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру справляється
судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат, а із позовних заяв
немайнового характеру - 1 розмір
мінімальної заробітної плати.

Таким чином, розмір судового збору за
розгляд позовних заяв поданих у 2013 році
в господарському суді майнового
характеру становить не менше
1 720,50 грн. та не більше 68 820,00 грн.

Оскільки позивачем пред'явлено позовні
вимоги про стягнення 44 143,82 грн., то
судовий збір мав бути сплачений в
розмірі 1 720,50 грн.

Проте, позивачем подане платіжне
доручення № 1008834 від 31.10.2013 року, з якого
вбачається, що судовий збір сплачено в
розмірі 3 415,11 грн., тобто у більшому
розмірі ніж передбачено законом.

Пункт 1 ст. 7 Закону України «Про судовий
збір» встановлює, що сплачена сума
судового збору повертається в разі
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, зайво сплачений позивачем
судовий збір в сумі 1 694,61 грн. підлягає
поверненню позивачу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Національного університету
державної податкової служби України
(08201, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Карла
Маркса, 31, код 02973089) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6, код 20077720) 8 210 ( вісім
тисяч двісті десять) 34 коп. основного
боргу, 13 365 (тринадцять тисяч триста
шістдесят п'ять) грн. 84 коп. пені, 18 619
(вісімнадцять тисяч шістсот
дев'ятнадцять) грн. 95 коп. штрафу, 3 427
(три тисячі чотириста двадцять сім) грн.
17 коп. 3% річних, 239 (двісті тридцять
дев'ять) грн. 00 коп. інфляційної
складової боргу, 1 709 (одну тисячу сімсот
дев'ять) грн. 49 коп. судового збору.

В іншій частині в позові відмовити.

Повернути Публічному акціонерному
товариству «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (01001, м.
Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) з
Державного бюджету України зайво
сплачений судовий збір в розмірі 1 694
(одна тисяча шістсот дев'яносто чотири)
грн. 61 коп., що перерахований платіжним
дорученням № 1008834 від 31.10.2013 року.
Оригінал платіжного доручення № 1008834
від 31.10.2013 року залишити в матеріалах
справи господарського суду Київської
області № 911/4289/13.

Після вступу рішення в законну силу
видати накази.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 03.02.2014 р.

Суддя
Т.Д. Лилак