ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.02.2014
Справа № 905/8584/13

Господарський суд Донецької області у
складі судді Мирошниченка Я.С., при
секретарі судового засідання
Татьковій Н.Г., розглянув у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом: Відкритого акціонерного
товариства "Мелітопольський
верстатобудівний завод ім. 23 Жовтня" м.
Мелітополь, Запорізької області

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю мале підприємство
"Азовмашпром", м.Маріуполь, Донецької
області

про стягнення основного боргу у
розмірі 100006,92грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Відкрите акціонерне товариство
"Мелітопольський верстатобудівний
завод ім. 23 Жовтня" м. Мелітополь,
Запорізької області (далі-Позивач)
звернулось до господарського суду
Донецької області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю мале підприємство
"Азовмашпром", м.Маріуполь, Донецької
області (далі-Відповідач) про стягнення
основного боргу у розмірі 100006,92грн.

В обґрунтування позовних вимог,
Позивач посилається на неналежне
виконання Відповідачем зобов'язань за
Договором №1/16-34/142-02 від 30.08.2002р., в
частині розрахунків за виконані
роботи, внаслідок чого утворилась
заборгованість - 100006,92грн.

Нормативно свої вимоги Позивач
обґрунтовує посиланням на ст.ст.11, 16, 257,
264, 526, 837, 854 Цивільного кодексу України,
ст.ст.1, 2 Господарського процесуального
кодексу України.

На підтвердження позовних вимог,
Позивач надав суду (у копіях): Договір
поставки товарів №1/16-34/142-02 від 30.08.2002р.;
правоустановчі документи, Ухвалу
господарського суду Запорізької
області від 17.05.2011р. у справі №16/68/07,
відповідно до якої ліквідатором
Відкритого акціонерного товариства
"Мелітопольський верстатобудівний
завод ім. 23 Жовтня" м. Мелітополь
Запорізької області призначено
арбітражного керуючого Смирнову С.Г.;
накладні на загальну суму 506 493,72грн.,
рахунки, довіреність №73 від 08.04.2010р.,
претензію №20/22-3 від 22.03.2012р., докази
направлення претензії Відповідачу,
виписки з банківського рахунку
Позивача про зарахування часткових
оплат.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 06.12.2013р. позовну заяву
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі. Справу
призначено до розгляду на 25.12.2013р.

25.12.2013р. Позивач надав докази часткових
оплат відповідачем заборгованості;
лист №01-15/307 від 24.12.2013р. у якому
підтверджує, що у провадженні
господарського суду або іншого органу,
який в межах своєї компетенції вирішує
спори, немає справи зі спору між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав та не має рішення цих органів з
такого спору; акт звіряння взаємних
розрахунків від 28.11.2013р. підписаний та
скріплений печаткою підприємства з
боку Позивача; докази направлення акту
звіряння взаємних розрахунків
Відповідачу.

У зв'язку з нез'явленням Відповідача,
ненаданням сторонами витребуваних
документів в повному обсязі, розгляд
справи відкладався судом з 25.12.2013р. на
22.01.2014р.

22.01.2014р. Позивач надав клопотання про
розгляд справи без його участі та надав
Витяг з ЄДР №748160 від 14.01.2014р.

У зв'язку з нез'явленням Відповідача,
ненаданням сторонами витребуваних
документів в повному обсязі та
необхідністю витребування нових
доказів, розгляд справи відкладався
судом з 22.01.2014р. на 05.02.2014р.

Представник Позивача у судове
засідання не з'явився.

Представник Відповідача у судові
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив, витребуваних документів
не надав, своїми процесуальними
правами, передбаченими статтею 22
Господарського процесуального кодексу
України, не скористався.

Враховуючи вищенаведене, суд визнав за
можливе розглянути справу за
відсутності представника Відповідача
за наявними в справі матеріалами
відповідно до ст.75 Господарського
процесуального кодексу України.

Представник Позивача клопотання щодо
фіксації судового процесу не заявляв, у
зв'язку з чим, розгляд справи
здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для вирішення справи, суд

ВСТАНОВИВ:

30 серпня 2002р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю мале
підприємство "Азовмашпром",
м.Маріуполь, Донецької області
(Замовник) та Відкритим акціонерним
товариством "Мелітопольський
верстатобудівний завод ім. 23 Жовтня"
м.Мелітополь, Запорізької області
(Виконавець) укладено Договір №1/16-34/142-02
(далі-Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору, Виконавець
зобов'язаний здійснити механічну
обробку обладнання, іменованого надалі
Вироби, зазначеного у Специфікаціях
(надалі Додатках) до Договору, а
Замовник прийняти та оплатити готові
Вироби.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що
номера креслення Виробів, кількість,
вартість та строки виконання послуг
зазначені у Додатках до Договору, які
складають його невід'ємну частину.

Згідно п.1.3 Договору, загальна вартість
Договору складається з сум підписаних
Додатків до Договору.

Відповідно до п.3.1 Договору,
Виготовлення та поставка Виробів
здійснюється не пізніше строків
зазначених у Додатках.

Згідно п.7.6 Договору, строк дії Договору
з моменту підписання до 31.12.2003р.

Згідно зі ст.33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим (ст.43 Господарського
процесуального кодексу України).

Оцінивши зміст зазначеного договору,
суд дійшов висновку, що укладений
правочин за своїм змістом та правовою
природою є договором про надання
послуг, який підпадає під правове
регулювання статей 901-907 Цивільного
кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.901 Цивільного кодексу
України, за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно ст.903 Цивільного кодексу
України, якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором. У
разі неможливості виконати договір про
надання послуг, що виникла не з вини
виконавця, замовник зобов'язаний
виплатити виконавцеві розумну плату.
Якщо неможливість виконати договір
виникла з вини замовника, він
зобов'язаний виплатити виконавцеві
плату в повному обсязі, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні», накладні є
первісними звітними документами, на
підставі яких проводиться звіт
господарської діяльності.

Відповідно до «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року №88 та
інших підзаконних нормативних актів,
які регулюють порядок ведення
бухгалтерського обліку на
підприємствах, у бухгалтерському
обліку повинні відображатися
господарські операції, що впливають на
стан майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів на підставі
первинних документів, які повинні мати
крім обов'язкових реквізитів додаткові
в залежності від характеру операції,
зокрема підставу для здійснення
господарських операцій. Тобто, в якості
доказу первинні документи мають
містити повні дані про конкретні
господарські операції та підставу їх
здійснення.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

На виконання умов Договору, Позивачем
були надані послуги по обробці та
поставці Виробів Відповідачу, за
видатковими накладними на загальну
суму 100006,92грн. (а.с.36-56), підписані
уповноваженими представниками сторін
та скріпленими печатками підприємств.

Доказів наявності заперечень, з боку
Відповідача, щодо надання послуг у
належний спосіб та інших зауважень
суду не надано.

На виконання вимог статті 43
Господарського процесуального кодексу
України щодо всебічного та повного
розгляду справи, перевірено в межах
яких договорів здійснювалась обробка
та поставка, чи відповідали надані
послуги тим, які сторони визначили у
вказаному вище договорі, чи укладались
між сторонами будь-які інші договори,
зокрема, за яким здійснювали обробку та
поставку товару на підставі видаткових
накладних, наявних в матеріалах справи.

У судовому засіданні 25.12.2013р. Позивач
зазначив, що спірні правовідносини
виникли виключно з Договору.

Відповідач не скористався своїми
правами, та не надав доказів, які
спростовують зазначені обставини.

Суд вважає, що надані Позивачем
первинні документи є належним доказом
здійснення ним своїх обов'язків по
наданню послуг за Договором в межах
Договору.

Зазначені обставини у порядку статей
32-36 Господарського процесуального
кодексу України не спростовані.

Договором передбачено (п.4.1), що
розрахунок з Виконавцем здійснюється у
гривнях. Замовник сплачує послуги з
обробки партії Виробів шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок Виконавця протягом п'яти
банківських днів після отримання
партії Виробів відповідно до
виставленого рахунку.

Як вбачається з фактичних обставин
справи, Відповідач грошове
зобов'язання перед Позивачем в частині
розрахунку за надані послуги, виконав
частково (у розмірі 406108,00грн.), вартість
товару у сумі 100006,92грн. Відповідачем у
встановлені Договором строки не
сплачена.

Часткове виконання Відповідачем своїх
зобов'язань підтверджується копіями
платіжних доручень та звітів про
операції за рахунком Позивача, у яких
зазначено про операції по
перерахуванню Відповідачем Позивачу
грошових коштів, згідно Договору
№1/16-34/142-02 від 30.08.2002р. на загальну суму
406108,00грн. (а.с.69-76).

Відповідачу було пред'явлено Претензію
№20/22-3 від 22.03.2012р., у якій Позивач
просить погасити заборгованість, яка
на той момент складала 120426,78грн. Докази
направлення Претензії №20/22-3 від
22.03.2012р. містяться в матеріалах справи.

Відповідач, у встановлений строк не
відреагував на вимогу Позивача.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.202 Господарського
кодексу України та ст.599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняються виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідач доказів погашення суми
боргу у сумі 100006,92грн. не надав, тому суд
вважає позовні вимоги Позивача
доведеними, обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на Відповідача.

Керуючись ст.ст.32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Відкритого
акціонерного товариства
"Мелітопольський верстатобудівний
завод ім. 23 Жовтня" м. Мелітополь,
Запорізької області до Товариства з
обмеженою відповідальністю мале
підприємство "Азовмашпром",
м.Маріуполь, Донецької області про
стягнення основного боргу у розмірі
100006,92грн. - задовольнити в повному
обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю мале підприємство
"Азовмашпром" (87523, Донецька область,
м.Маріуполь, вул. Монтажна, будинок, 5,
) на користь Відкритого
акціонерного товариства
"Мелітопольський верстатобудівний
завод ім. 23 Жовтня" (72312, Запорізька
область, м. Мелітополь, вулиця
Дзержинського, будинок 77, ) основний борг у розмірі 100006,92грн.
та витрати по сплаті судового збору у
розмірі 2000,14грн.

У судовому засіданні 05 лютого 2014 року
проголошено та підписано вступну та
резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та
підписано 10 лютого 2014 року.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

Суддя
Я.С.
Мирошниченко

Надруковано 3 примірника:

1-до справи;

1-позивачу;

1-відповідачу.