КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2014 р.
Справа№ 910/15755/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Куксова В.В.

Гончарова С.А.

За участю представників:

від позивача: Гаркавенко С.В. -
представник за довіреністю,

від відповідача: представник не
з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна організація-103
Голосіївського району»

на рішення Господарського суду м. Києва
від 13.11.2013р.

у справі №910/15755/13 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Київенерго»

до Комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна організація-103
Голосіївського району»

про стягнення 101 391,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2013р. Публічне акціонерне
товариство «Київенерго» (далі-позивач)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом про стягнення з
Комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна організація-103
Голосіївського району»
(далі-відповідач) 97 061,84 грн. - основного
боргу, 3 159,89 грн. - 3% річних, 1 169,43 грн. -
пені, 2 027,82 грн. - судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання щодо повноти та
своєчасності оплати вартості спожитої
теплової енергії у гарячій воді згідно
умов Договору № 8021045 на постачання
теплової енергії у гарячій воді від
01.01.2004 року.

Рішенням Господарського суду м.Києва
від 13.11.2013р. у справі №910/15755/13 позов
задоволено повністю. Присуджено до
стягнення з Комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційна організація-103
Голосіївського району" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" 97 061,84 грн. - основного
боргу, 3 159,89 грн. - 3% річних, 1 169,43 грн. -
пені, 2 027,82 грн. - судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 13.11.2013р., відповідач
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить його скасувати та прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин господарським судом, що мають
значення для справи та порушення
останнім норм матеріального та
процесуального права.

Позивач не скористався своїм правом
згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав
суду відзив на апеляційну скаргу, що
згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає
перегляду рішення суду першої
інстанції.

Учасники процесу були належним чином
повідомлені про час та місце судового
засідання про що свідчать наявні в
матеріалах справи поштові
повідомлення про вручення ухвали суду).
Однак, відповідач наданим йому
процесуальним правом не скористався та
в судове засідання не з'явився, своїх
повноважних представників не направив,
про причини своєї неявки суд не
повідомив.

Враховуючи те, що матеріали справи
містять докази повідомлення учасників
судового процесу про дату, час та місце
судового засідання з розгляду
апеляційної скарги, судова колегія
вважає за можливе розглянути подану
апеляційну скаргу за відсутності
представника відповідача.

Судова колегія, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представника позивача,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення суду, дійшла до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції не
підлягає скасуванню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
01.01.2004 року між Акціонерною
енергопостачальною компанією
"Київенерго" (перейменовано в Публічне
акціонерне товариство "Київенерго"), як
енергопостачальною організацією, та
Комунальним підприємством
«Голосіїво-житло», як абонентом, був
укладений Договір № 8021045 на постачання
теплової енергії у гарячій воді
(далі-Договір), відповідно до п. 1.1 якого
предметом цього Договору є постачання,
користування та своєчасна сплата в
повному обсязі спожитої теплової
енергії у гарячій воді, на умовах,
передбачених цим Договором.

17.11.2005р. між позивачем та відповідачем
було укладено додаткову угоду до
Договору, відповідно до якої преамбулу
Договору викладено в новій редакції.

Відповідно до п.8.1 Договору він набуває
чинності з дня його підписання та діє
до 31.12.2004 року.

Договір вважається пролонгованим на
кожний наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії про його
припинення не буде письмово заявлено
однією із сторін (п. 8.4 Договору).

В матеріалах справи відсутні докази
припинення дії Договору.

Згідно із п. 2.2.1 Договору
енергопостачальна організація
зобов'язується постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води на
потреби: опалення та вентиляцію - в
період опалювального сезону; гарячого
водопостачання - протягом року; в
кількості та в обсягах згідно з
Додатком №1 до цього Договору.

Згідно із п. 2.3.1 Договору абонент
зобов'язується додержуватися
кількості споживання теплової енергії
по кожному параметру в обсягах, які
визначені у Додатку №1 до Договору, не
допускаючи їх перевищення, та
своєчасно сплачувати вартість
спожитої теплової енергії.

У відповідності до п.5.1 Договору облік
споживання абонентом теплової енергії
проводиться по приладах обліку,
розрахунковим методом.

Згідно з п. 5 Додатку № 4 до Договору
"Порядок розрахунків за теплову
енергію" (далі-Додаток № 4) абонент
щомісяця з 12 по 15 число самостійно
отримує у Районному відділі теплозбуту
№ 7 за адресою: вул. Горького, будинок 29,
розрахункова група, тел. 227-86-84,
табуляграму фактичного споживання
теплової енергії за попередній період,
акт звірки на початок розрахункового
періоду (один примірник оформленого
акту звірки "Абонент" повертає в РВТ).

Однак, як слідує з матеріалів справи,
внаслідок порушення відповідачем
зобов'язання щодо сплати вартості
спожитої теплової енергії відповідно
до умов Договору у останнього за період
з 01.01.2012 року по 01.07.2013 року (спірний
період) перед позивачем виникла
заборгованість за спожиту теплову
енергію у розмірі 97 061,84 грн.

На підтвердження своїх позовних вимог
позивач надав суду копії облікових
карток (табуляграм) за спірний період
(копії табуляграм містяться в
матеріалах справи), за спожиту теплову
енергію за Договором.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
Договір, укладений між сторонами є
договором енергопостачання.

Згідно із ст.275 Господарського кодексу
України за договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 ст. 276 Господарського
кодексу України встановлено, що
розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється відповідно до умов
договору. Договір може передбачати
попередню оплату, планові платежі з
наступним перерахунком або оплату, що
проводиться за вартість прийнятих
ресурсів.

Відповідно до частин 1, 2 та 7 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526
Цивільного кодексу України.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим до виконання
сторонами.

Відповідачем відповідно до вимог ст.
ст. 33, 34 ГПК України не надано належних
та допустимих доказів на спростування
наявності вказаної вище
заборгованості.

Факт наявності боргу у відповідача
перед позивачем в сумі 97 061,84 грн.
належним чином доведений,
документально підтверджений і
відповідачем не спростований, тому
позовні вимоги в частині стягнення
основного боргу, судовою колегією
визнаються обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача пені, судова колегія також
погоджується з висновком суду першої
інстанції в цій частині, виходячи з
наступного.

Пунктом 7 Додатку № 4 встановлено, що
Абоненту на суму боргу на початок
кожного розрахункового періоду
(місяця) Енергопостачальною
організацією нараховується пеня в
розмірі 0,5% за кожний день, до моменту
його повного погашення, але не більше
суми обумовленої чинним
законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Згідно із ч.1, 2, 3 ст.549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно із п.6 ст.232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи вищевикладене та
перевіривши розрахунок позивача,
судова колегія дійшла до висновку, що
вимоги позивача в частині стягнення
пені за несвоєчасне виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань в розмірі 1 169,43 грн. є
обґрунтованими, нараховані відповідно
до законодавства, тому підлягають
задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення
з відповідача 3% річних, судова колегія
також погоджується з висновком суду
першої інстанції в цій частині,
виходячи з наступного.

Згідно із ст. 614 Цивільного кодексу
України особа, яка порушила
зобов'язання несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Частина 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила ст. 614 Цивільного
кодексу України, що закріплює принцип
вини як підставу відповідальності
боржника.

З огляду на вищезазначені правові
норми боржник не звільняється від
відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Враховуючи встановлене вище
прострочення відповідачем грошового
зобов'язання, положення вказаних
правових норм та перевіривши
розрахунок позивача, з останнього
судом першої інстанції правомірно
стягнуто 3% річних в розмірі 3 159,89 грн.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доказів, які б спростовували вище
встановлені обставини, сторонами не
надано.

Доводи, наведені відповідачем в
апеляційній скарзі, судовою колегією
до уваги не приймаються з огляду на те,
що вони є необґрунтованими та такими,
що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія
вважає, що рішення суду першої
інстанції, яким задоволено позовні
вимоги, відповідає чинному
законодавству та матеріалам справи.
Судова колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування чи зміні оскаржуваного
рішення.

Судові витрати покладаються на
підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційна
організація-103 Голосіївського району»
на рішення Господарського суду м. Києва
від 13.11.2013р. у справі №910/15755/13 залишити
без задоволення.

2.Рішення Господарського суду м.Києва
від 13.11.2013 року у справі №910/15755/13
залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/15755/13 повернути
до Господарського суду м.Києва.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту
постанови 03.02.2014р.

Головуючий суддя
П.В. Авдеєв

Судді
В.В. Куксов

С.А. Гончаров