ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2014 року
Справа № 904/8102/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А.
(доповідач),

суддів: Тищик І.В., Джихур О.В.,

секретар судового засідання: Гаврилов
О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Гарькавий А.Г.
представник, довіреність №14-293юр від
02.12.13;

від відповідача: Матвєєва Т.В.
представник, довіреність №52-16/45 від
23.01.14;

розглянувши апеляційну скаргу
відкритого акціонерного товариства
«Південний гірничо - збагачувальний
комбінат»

на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 26.11.2013
року у справі № 904/8102/13

за позовом публічного акціонерного
товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»,
м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до відкритого акціонерного товариства
«Південний гірничо - збагачувальний
комбінат», м. Кривий Ріг,
Дніпропетровська область

про визнання правочинну недійсним

за зустрічним позовом відкритого
акціонерного товариства «Південний
гірничо - збагачувальний комбінат», м.
Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до публічного акціонерного товариства
«АрселорМіттал Кривий Ріг», м. Кривий
Ріг, Дніпропетровська область

про визнання правочину вчиненим

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 26.11.2013
року у справі № 904/8102/13 (суддя Соловйова
А.Є.) первісний позов задоволено.

Визнано недійсним правочин, оформлений
заявою відкритого акціонерного
товариства «Південний
гірничо-збагачувальний комбінат» про
зарахування зустрічних однорідних
вимог №5007 від 25.07.2013 в сумі 117 888,52 грн.

Стягнуто з відкритого акціонерного
товариства «Південний
гірничо-збагачувальний комбінат» на
користь публічного акціонерного
товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»
1 147,00 грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову
відкритого акціонерного товариства
«Південний гірничо-збагачувальний
комбінат» відмовлено.

Рішення по первісному позову
мотивовано безпідставністю та
незаконністю проведеного відповідачем
зарахування зустрічних однорідних
вимог ВАТ «ПівдГЗК» до ПАТ
«АрселорМіттал Кривий Ріг» за
договором на транспортування
коксо-доменної суміші №331/230а від
25.01.2011року в сумі 117 888,52 грн. та вимог
ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» до ВАТ
«ПівдГЗК», що виникли на підставі
договору №963S10/2282а від 29.11.2010 року, сума
яких підтверджена постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду по справі
№20/5005/10622/2012 від 18.04.2013 року (з
урахуванням ухвали Дніпропетровського
апеляційного господарського суду по
справі №20/5005/10622/2012 від 25.04.2013) в сумі 117
888,52 грн., що складається із
заборгованості по договору №963S10/2282а
від 29.11.2010 року на прийом стоків та 3%
річних, стягнутих постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду по справі
№20/5005/10622/2012 від 18.04.2013 року.

Суд зазначив, що відсутні підстави
вважати зрілими вимоги відповідача до
позивача щодо заборгованості
останнього за договором на
транспортування коксо-доменної суміші
№331/230а від 25.01.2011року в сумі 117 888,52 грн.,
оскільки вказаний договір припинив дію
01.10.2012 року, здійснене відповідачем
транспортування коксо - доменної
суміші проведено після закінчення дії
договору, без узгодження сторонами
ціни на транспортування.

Стосовно зустрічного позову рішення
вмотивовувалось тим, що додаткова
угода №6 до договору №331/230а не була
укладена сторонами, не було досягнуто
згоди щодо всіх істотних умов, отже
відсутні будь-які зобов'язання сторін.

Не погодившись з рішенням, відповідач
подав апеляційну скаргу.

Посилається на порушення
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставини, що мають
значення для повного та всебічного
розгляду справи.

Скаржник зазначає на помилковість
висновку суду щодо відсутності у
публічного акціонерного товариства
«АрселорМіттал Кривий Ріг»,
заборгованості перед відкритим
акціонерним товариством «Південний
гірничо - збагачувальний комбінат» за
договором №331/230а від 25.01.2011 року,
оскільки продовження дії даного
договору було запропоновано
відповідачем за первісним позовом
згідно підписаної відповідачем та
направленої позивачу за первісним
позовом додаткової угоди №6 від 01.10.2012
року. Відповідь на пропозицію
відповідача позивач надав листом від
17.12.2012 року, повернувши проект без
підпису. Однак такі дії позивача, на
думку скаржника, є порушенням саме
позивачем вимог ч.2 ст.642 Цивільного
кодексу України, чому не надав належну
оцінку суд першої інстанції.

Апелянт вважає, що зобов'язання
позивача перед відповідачем
підтверджено підписаними сторонами
актами про отримання послуг з
транспортування коксо - доменної
суміші в період з 01.10.2012 року по липень
2013 року включно, строк виконання
зобов'язання з оплати настав для
позивача відповідно до умов договору
№331/230а від 25.01.2011 року, вимоги,
зарахування яких проведено заявою
відповідача від 25.07.2013 року, є
грошовими, тобто однорідними.

Просить скасувати рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 26.11.2013 року у даній справі,
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні первісного позову
відмовити в повному обсязі, зустрічний
позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
спростовує доводи скаржника. Вважає
вимоги, викладені в апеляційній
скарзі, необґрунтованими, висновки
оскаржуваного судового рішення
правильними.

Просить рішення господарського суду
Дніпропетровської області у даній
справі залишити без змін, апеляційну
скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку
про те, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, оскаржуване
рішення слід залишити без змін в силу
наступного:

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

Правочином, відповідно до ст.202
Цивільного кодексу України, є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).
Одностороннім правочином є дія однієї
сторони, яка може бути представлена
однією або кількома особами.

З матеріалів справи слідує, що 06.08.2013
року відкритим акціонерним
товариством «Південний
гірничо-збагачувальний комбінат»
(відповідач за первісним позовом) на
адресу публічного акціонерного
товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»
(позивач за первісним позовом) була
направлена заява про проведення
зарахування зустрічних однорідних
вимог №5007 від 25.07.2013 року, відповідно до
якої відповідач провів зарахування
зустрічних однорідних вимог ВАТ
«ПівдГЗК» до ПАТ «АрселорМіттал Кривий
Ріг» за договором на транспортування
коксо-доменної суміші №331/230а від 25.01.2011
в сумі 117 888,52 грн. та вимог ПАТ
«АрселорМіттал Кривий Ріг» до ВАТ
«ПівдГЗК», що виникли на підставі
договору №963S10/2282а від 29.11.2010 року, сума
яких підтверджена постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду по справі
№20/5005/10622/2012 від 18.04.2013 року (з
урахуванням ухвали Дніпропетровського
апеляційного господарського суду по
справі №20/5005/10622/2012 від 25.04.2013) в сумі 117
888,52 грн., що складається із
заборгованості по договору №963S10/2282а
від 29.11.2010 року на прийом стоків та 3%
річних, стягнутих постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду по справі
№20/5005/10622/2012 від 18.04.2013 року.

Позивач вважав такий правочин
недійсним та звернувся з позовом до
суду.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, пятою та
шостою ст. 203 Цивільного кодексу
України. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
передбачені статтею 203 Цивільного
кодексу України, зокрема зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства (ч.1 ст.203
Цивільного кодексу України).

Судом першої інстанції встановлено, що
між сторонами існували договірні
відносини відповідно до договору №
331/230а на транспортування
коксо-доменної суміші від 25.01.2011 року.

Згідно з п. 1.1 вказаного договору
відповідач зобов'язався здійснювати
транспортування коксо-доменної суміші,
а позивач зобов'язався сплачувати
вартість послуг за транспортування.

Пунктом 5.1 договору було обумовлено
ціну транспортування за 1000 м3 - 2,75грн.
без ПДВ.

Відповідно до п.8.1 строк дії договору
сторони визначили до 31.12.2011 року, який
подовжували додатковими угодами до
договору №3 від 29.12.2011 року, №4 від 30.03.2012
року, №5 від 01.05.2012 року.

Пунктом 1 додаткової угоди №5 від 01.05.2012
року встановлено строк дії договору до
01.10.2012 року.

Згідно з ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснювати свої права і обов'язки
відповідно до договору.

Частиною 7 статті 180 Господарського
кодексу України встановлено, що
строком дії господарського договору є
час, впродовж якого існують
господарські зобов'язання сторін, що
виникли на основі цього договору.

З матеріалів справи слідує, відповідач
листом вих. №52-43/7542 від 29.10.2012 року,
тобто після припинення дії договору, на
адресу позивача направив проект
додаткової угоди №6 від 01.10.2012 року до
договору №331/230а, який окрім пропозиції
подовжити дію договору містив в собі
суттєву зміну ціни транспортування
коксо - доменної суміші (з 2,75 грн. без
ПДВ до 36,06 грн. без ПДВ за
транспортування 1000 м3).

Позивач з листами вих. №03-8787 від 14.12.2012
року, №03-8867 від 17.12.2012 року (також після
закінчення дії договору), надсилав свій
проект додаткової угоди №6 до договору
№331/230а, в якому пропонував свою ціну
транспортування.

Суд першої інстанції дійшов
правомірного та обґрунтованого
висновку про те, що сторонами не було
відповідно до вимог діючого
законодавства та умов договору №331/230а
від 25.01.2011 року продовжено його дію,
погоджено істотні умови, зокрема ціну
послуг транспортування.

За вказаних обставин є безпідставним
посилання скаржника про надання ним
позивачу послуг згідно актів про
отримання послуг з транспортування
коксо - доменної суміші в період з 01.10.2012
року по липень 2013 року включно в межах
договору №331/230а від 25.01.2011 року.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може
здійснюватися за заявою однієї із
сторін.

Згідно ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу
України, господарське зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічної
однорідної вимоги, строк якої настав
або строк якої не зазначений чи
визначений моментом витребування. Для
зарахування достатньо заяви однієї
сторони.

Вимоги, які можуть підлягати
зарахуванню, мають відповідати таким
умовам:

- бути зустрічними (кредитор за одним
зобов'язанням є боржником за іншим, а
боржник за першим зобов'язанням є
кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися
можуть вимоги про передачу речей
одного роду, у зв'язку з чим зарахування
як спосіб припинення зазвичай
застосовується до зобов'язань по
передачі родових речей, зокрема
грошей). Правило про однорідність вимог
розповсюджується на їх правову
природу, але не стосується підстави
виникнення такої вимоги. Отже,
допускається зарахування однорідних
вимог, які випливають із різних підстав
(різних договорів тощо);

- строк виконання щодо таких вимог
настав, не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування, проведене за заявою
однієї сторони, діє з того моменту, коли
наявні всі умови для зарахування. Заява
про зарахування є способом привести
зарахування в дію, але вона не є
способом визначення того моменту, з
якого починається дія зарахування.

За правовою природою припинення
зобов'язання зарахуванням зустрічної
вимоги це - одностороння угода, яка
оформляється заявою однієї з сторін, і
якщо інша сторона не погоджується з
проведенням такого зарахування, вона
вправі на підставі ст. 16 Цивільного
кодексу України та ст. 20
Господарського кодексу України
звернутися за захистом своїх
охоронюваних законом прав до
господарського суду.

Заява відповідача на зарахування
зустрічних однорідних вимог перед
позивачем є такою, що унеможливлює
проведення зарахування зустрічних
однорідних вимог на підставі ст. 601
Цивільного кодексу України.

Так, у відповідачем належними та
допустимими доказами не доведено строк
настання зобов'язань позивача з оплати
транспортування коксо - доменної
суміші в період з 01.10.2012 року по липень
2013 року, не доведено суму
заборгованості, його вимоги не є
безспірними.

Між тим, зобов'язання відповідача перед
позивачем, які виникли на підставі
договору №963S10/2282а від 29.11.2010 року,
підтверджено постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду по справі
№20/5005/10622/2012 від 18.04.2013 року (з
урахуванням ухвали Дніпропетровського
апеляційного господарського суду по
справі №20/5005/10622/2012 від 25.04.2013) в сумі 117
888,52 грн., що складається із
заборгованості по договору №963S10/2282а
від 29.11.2010 року на прийом стоків та 3%
річних, стягнутих постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду по справі
№20/5005/10622/2012 від 18.04.2013 року.

Тому вчинений відповідачем правочин
суперечить ч.1 ст.203 Цивільного кодексу
України і правомірно визнаний судом
недійсним. З огляду на викладене
підстав для задоволення зустрічної
позовної заяви не має.

Враховуючи вищевказане, а також те, що
відповідно до ст.ст.33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
апелянт не спростував висновки
оскаржуваного судового рішення,
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, рішення суду - без змін.

29.01.2014 року відповідач подав
клопотання про зміну найменування з
відкритого акціонерного товариства
«Південний гірничо - збагачувальний
комбінат» на публічне акціонерне
товариство «Південний гірничо -
збагачувальний комбінат». Клопотання
підлягає задоволенню, оскільки
підтверджено статутом публічного
акціонерного товариства «Південний
гірничо - збагачувальний комбінат».

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Змінити найменування відповідача на
публічне акціонерне товариство
«Південний гірничо - збагачувальний
комбінат».

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 26.11.2013
року у справі № 904/8102/13 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Головуючий суддя:
Т.А. Верхогляд

Суддя:
О.В.Джихур

Суддя:
І.В. Тищик

Підписано в повному обсязі 03.02.2014 року.