КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р. Справа№ 925/1476/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання
Гаркуші В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги фермерського господарства
«Ром»

на рішення господарського суду міста
Києва

від 11.11.2013 року

у справі №925/1476/13 (суддя - Отрош І.М.)

за позовом фермерського господарства
«Ром», м. Велика Севастянівка,
Черкаська область,

до публічного акціонерного товариства
«БМ Банк», м. Київ,

про стягнення 135 280,00 грн.

за участю представників:

від позивача: Рак М.М. - голова
фермерського господарства «Ром» (наказ
№1), Великий І.П. - представник
(довіреність б/н від 31.01.14 року);

від відповідача: Маєвський А.В. -
представник (довіреність №05/203 від
09.12.2013 року), Сабадін В.М. - представник
(довіреність №09/17 від 15.10.2013 року),
Іванова О.В. - представник (довіреність
№04/233 від 27.12.2013 року),

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Ром» (надалі -
ФГ «Ром») звернулось до господарського
суду Черкаської області з позовом до
публічного акціонерного товариства
«БМ Банк» (надалі - ПАТ «БМ Банк») про
стягнення 135 280,00 грн. збитків.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим,
що ПАТ «БМ Банк» в порушення норм
чинного законодавства України та умов
договору банківського рахунку
юридичних та фізичних осіб-підприємців
№1/31129 від 23.02.2010 року здійснив
неналежний переказ грошових коштів та
не виконав покладений на нього
обов'язок збереження грошових коштів
ФГ «Ром», у зв'язку з чим позивачу
завдано збитків у розмірі 135 280,00 грн.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 08.10.2013 року
справу №925/1476/13 передано за підсудністю
до господарського суду міста Києва.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 11.11.2013 року у справі №925/1476/13 в
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду,
фермерське господарство «Ром»
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 11.11.2013 року та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Обґрунтовуючи підстави звернення з
апеляційною скаргою, скаржник послався
на неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які місцевий господарський суд визнав
встановленими, а також неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.12.2013 року
апеляційну скаргу прийнято до
апеляційного провадження та
призначено в судове засідання на 13.01.2014
року.

Відповідач скористався правом, наданим
статтею 96 Господарського
процесуального кодексу України, надав
відзив на апеляційну скаргу, в якому
просив залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва без змін.

13.01.2014 року в судовому засіданні
колегією суддів, в порядку ст. 77 ГПК
України, було оголошено перерву на
03.02.2014 року.

В судовому засіданні 03.02.2014 року
представники скаржника підтримали
вимоги апеляційної скарги, просили її
задовольнити, а рішення господарського
суду від 11.11.2013 року скасувати та
постановити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Представники відповідача проти вимог
апеляційної скарги заперечили
повністю, вважають її безпідставною та
необґрунтованою, у зв'язку з чим
просили суд апеляційної інстанції
відмовити у задоволенні апеляційної
скарги та залишити судове рішення без
змін.

03.02.2014 року в судовому засіданні
колегією суддів було оголошено вступну
та резолютивну частини постанови
господарського суду апеляційної
інстанції.

Заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши, на підставі
наявних у матеріалах справи доказів
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, з урахуванням
доводів апеляційної скарги та уточнень
до неї, судова колегія дійшла висновку
про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги, з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено місцевим
господарським судом, 23.02.2010 року між
відкритим акціонерним товариством «БМ
Банк» (правонаступником прав та
обов'язків якого є публічне акціонерне
товариство «БМ Банк») в особі
відділення №38 відкритого акціонерного
товариства «БМ Банк» місто Умань (банк
за договором, відповідач у справі) та
фермерським господарством «Ром»
(клієнт за договором, позивач у справі)
укладено договір банківського рахунку
юридичних та фізичних осіб-підприємців
№1/31129 (далі - договір №1/31129).

Відповідно до умов вказаного договору
банк в порядку, встановленому
Інструкцією «Про порядок відкриття,
використання і закриття рахунків у
національній та іноземних валютах»,
затвердженою постановою Правління НБУ
№492 від 12.11.2003 року (зі змінами та
доповненнями), відкриває клієнту
поточний рахунок №129 у гривні та
здійснює за ним розрахунково-касове
обслуговування (п. 1.1 договору).

Згідно п. 2.4.2 зазначеного договору
клієнт зобов'язується дотримуватись
правил організації безготівкових
розрахунків, їх форм і рекомендованих
стандартів платіжних інструментів,
документів і документообігу, що
впроваджені в господарський оборот
України, та встановленого порядку
ведення касових операцій.

Відповідно до п. 3.1.1. договору №1/31129 з
урахуванням технічних можливостей
клієнт може подавати до банку
розрахункові документи як на паперових
носіях, так і у вигляді електронних
розрахункових документів за допомогою
системи «Клієнт-Банк». Порядок
встановлення і функціонування системи
«Клієнт-Банк» регулюється окремим
договором, укладеним сторонами.

Згідно п. 3.1.5. договору №1/31129
відповідальність за правильність
заповнення реквізитів розрахункового
документа, у тому числі номерів
рахунків і кодів банків, суми податку
на додану вартість і кодів бюджетної
класифікації, несе клієнт.

Пунктом 7.1 договору №1/31129 визначено, що
договір набуває чинності з дня його
підписання і діє до 31 грудня поточного
року. Якщо за один місяць до закінчення
строку дії договору жодна з сторін
письмово не попередить іншу сторону
про своє бажання розірвати договір,
його дія автоматично продовжується на
тих же умовах на наступний календарний
рік.

03.10.2011 року між відкритим акціонерним
товариством «БМ Банк»
(правонаступником прав та обов'язків
якого є публічне акціонерне товариство
«БМ Банк») в особі відділення №38
відкритого акціонерного товариства
«БМ Банк» місто Умань (банк за
договором) та фермерським
господарством «Ром» (клієнт за
договором) укладено договір
розрахункового обслуговування з
використанням програмного комплексу
Система «Клієнт-Банк» №1/БК129
(далі - договір №1/БК129).

Згідно вказаного договору банк
зобов'язаний надати та встановити
клієнту електронну систему
дистанційного ведення рахунків і
обміну технологічною банківською
інформацією (надалі - система
«Клієнт-Банк»), а також проводити
розрахунки за дорученням клієнта з
використання системи «Клієнт-Банк», а
клієнт зобов'язується використовувати
дану систему для здійснення
розрахунків на умовах, передбачених
даним договором. Дистанційний доступ
системи «Клієнт-Банк» здійснюється за
рахунком клієнта № 129 у гривні
(п.п. 1.1-1.2 договору).

Відповідно до умов даного договору
протягом 3 (трьох) робочих днів з
моменту укладення договору на підставі
акту прийому-передачі клієнтові
передається Інсталяційний пакет
(клієнтська частина) системи
«Клієнт-Банк» на електронних носіях
інформації, комплект документації до
системи «Клієнт-Банк» (клієнтська
частина), первинні таємні ключі та
паролі для роботи із системою (п. 2.2., 2.3.
договору).

Згідно п. 3.4. договору №1/БК129
електронні документи повинні
відповідати таким вимогам: містити
реквізити, передбачені чинним
законодавством або встановленими
банком правилами для таких форм
документів; усі реквізити електронного
документу повинні бути заповнені
відповідно до вимог «Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті» (затверджено
Постановою Правління НБУ №22 21.01.2004
року), Положення НБУ «Про оформлення та
подання клієнтами платіжних доручень в
іноземній валюті або банківських
металах, заяв про купівлю або продаж
іноземної валюти або банківських
металів уповноважених банків і інших
фінансових установ та порядок їх
виконання» (затверджено Постановою
Правління НБУ №82 від 05.03.2003 року), інших
нормативно-правових актів, Правил
банку та відповідної документації
системи «Клієнт-Банк»; містити
електронні цифрові підписи; бути
передані банкові засобами системи
«Клієнт - Банк».

Даним договором сторони визнають, що
електронні документи мають силу
документу на паперовому носії і є
підставою для вчинення банком
відповідних дій (п. 3.5 договору
№1/БК129).

У відповідності до положень п. 5.1.
договору №1/БК129 банк зобов'язаний
приймати від клієнта електронні
розрахункові документи, оформлені
відповідно до умов даного договору, із
накладеними електронними цифровими
підписами посадових осіб клієнта;
виконувати розрахунки на підставі
електронних розрахункових документів
у термін, визначений чинним
законодавством та договорами між
банком та клієнтом.

Договір набуває чинності з дня його
підписання і діє до 31 грудня 2011 року. В
випадку, якщо за один місяць до
закінчення строку дії даного договору
жодна зі сторін письмово не попередить
іншу сторони про своє бажання
припинити дію даного договору, дія
договору автоматично продовжується на
тих же умовах на наступний календарний
рік (п.п. 9.1-9.2 договору №1/БК129).

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом, на підставі акту
приймання-передачі та впровадження
програмного комплексу системи
«Клієнт-Банк» від 03.10.2011 року (а.с. 77)
представник банку передав
представнику клієнта програмний
комплекс система «Клієнт-Банк»
відповідно до наступної специфікації:
інсталяційне програмне забезпечення
системи «Клієнт-Банк», програмну
документацію по системі «Клієнт-Банк»
та запечатані конверти з засобами
криптографічного захисту інформації
та паролями доступу до них.

З матеріалів справи вбачається, що
25.12.2012 року та 26.12.2012 року через систему
«Клієнт-Банк» відповідачем було
прийнято на виконання та проведено
платіжні доручення про перерахування
грошових коштів, а саме:

- №365 від 25.12.2012 року з призначенням
платежу: відшкодування раніше
витрачених грошових коштів по звіту
№103 від 20.12.2012, поповнення поточного
рахунку у розмірі 69 580,00 грн. на рахунок
№8028 (отримувач Добжанський Анар
Дауфович);

- №366 від 25.12.2012 року з призначенням
платежу: відшкодування раніше
витрачених грошових коштів по звіту
№107 від 21.12.2012, поповнення поточного
рахунку у розмірі 65 700,00 грн. на рахунок
№7368 (отримувач Гусейнов Фахард
Бахтиярович);

- №365 від 26.12.2012 року з призначенням
платежу: відшкодування раніше
витрачених грошових коштів по звіту
№112 від 25.12.2012, поповнення поточного
рахунку у розмірі 8 950,00 грн. на рахунок
№8028 (отримувач Гусейнов Фахард
Бахтиярович).

Вказане підтверджується також
наявними в матеріалах справи копіями
банківських виписок по особовим
рахункам позивача (а.с. 93-94).

26.12.2012 року позивач звернувся до банку
із заявою про повернення коштів,
перерахованих згідно вищевказаних
платіжних доручень у зв'язку з тим, що
на момент здійснення платежів
комп'ютер клієнта знаходився у
несправному стані та система
«Клієнт-Банк» не працювала, а тому
платежі проведені без відома та проти
волі клієнта (а.с. 122).

28.12.2012 року банк, за допомогою засобів
електронного зв'язку, звернувся до
акціонерного товариства «Дельта Банк»
(банк отримувачів коштів) з листами
№3850/2012, №3852/2012 та №3851/2012 (а.с. 123-125) щодо
повернення помилково переказаних
банком коштів згідно зазначених
платіжних доручень.

У відповідь на звернення позивача
відповідач направив лист за вих. №110/2013
від 11.01.2013 року (а.с. 19), яким повідомив
клієнта, що кошти, перераховані на
рахунки №8028 (отримувач Гусейнов
Фахард Бахтиярович) у сумі 65 700,00 грн. та
№7368 (отримувач Добжанський Анер
Дауфович) у сумі 69 580,00 грн., використані
клієнтом в повному обсязі 25.12.2012 року до
отримання банком заяви клієнта, а
кошти, перераховані на рахунок
№8028 (отримувач Гусейнов Фахард
Бахтиярович) у розмірі 8 950,00 грн.,
заблоковано та повернуто на рахунок
позивача.

З огляду на викладене, позивач
звернувся до суду з вимогою до
відповідача про відшкодування збитків
у розмірі 135 280,00 грн. (65 700,00 грн. + 69 580,00
грн.), понесених позивачем у зв'язку з
тим, що банком здійснено неналежний
переказ грошових коштів та не виконано
покладеного на нього обов'язку по
збереженню грошових коштів клієнта.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що у
даному випадку відсутні всі елементи
складу господарського правопорушення,
зокрема, судом не встановлено
наявність протиправної поведінки та
вини банку, що призвело до понесення
позивачем збитків.

В апеляційній скарзі апелянт
наголошував на тому, що саме відповідач
як зберігач грошових коштів та як
власник системи дистанційного
обслуговування поточного рахунку
позивача несе повну відповідальність
за неналежний чи помилковий переказ
грошових коштів, оскільки не
забезпечив належну йому систему
«Клієнт-Банк» відповідним захистом,
який би виключав можливість втручання
у неї сторонніх осіб та гарантував
розпізнавання фіктивного
електронно-цифрового підпису, не
належного представнику ФГ «Ром», а
також не перевірив повноту, цілісність
і достовірність електронних
розрахункових документів, що
спричинило збитки позивачу у сумі 135
280,00 грн.

Колегія суддів з даними твердженнями
скаржника не погоджується, вважає їх
безпідставними та такими, що не
відповідають дійсним обставинам
справи, враховуючи наступне.

Матеріали справи свідчать, що між
сторонами виникли зобов'язання, які
мають ознаки договору банківського
рахунка, за яким, згідно частини 1
статті 1066 Цивільного кодексу України,
банк зобов'язується приймати і
зараховувати на рахунок, відкритий
клієнтові (володільцеві рахунка),
грошові кошти, що йому надходять,
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Банк не має права визначати та
контролювати напрями використання
грошових коштів клієнта та
встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд (частина 3
статті 1066 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 1068
Цивільного кодексу України банк
зобов'язаний вчиняти для клієнта
операції, які передбачені для рахунків
даного виду законом, банківськими
правилами та звичаями ділового
обороту, якщо інше не встановлено
договором банківського рахунка. Банк
зобов'язаний за розпорядженням клієнта
видати або перерахувати з його рахунка
грошові кошти в день надходження до
банку відповідного розрахункового
документа, якщо інший строк не
передбачений договором банківського
рахунка або законом (частина 3 статті 1068
Цивільного кодексу України).

Нормами частини 1 статті 1071 Цивільного
кодексу України встановлено, що банк
може списати грошові кошти з рахунка
клієнта на підставі його
розпорядження.

У відповідності до положень пункту 1.4
Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління НБУ від 21.01.2004 року №22 (далі -
Інструкція) безготівкові розрахунки -
перерахування певної суми коштів з
рахунків платників на рахунки
отримувачів коштів, а також
перерахування банками за дорученням
підприємств і фізичних осіб коштів,
унесених ними готівкою в касу банку, на
рахунки отримувачів коштів. Ці
розрахунки проводяться банком на
підставі розрахункових документів на
паперових носіях чи в електронному
вигляді.

Електронний розрахунковий документ -
документ, інформація в якому
представлена у формі електронних
даних, включаючи відповідні реквізити
розрахункового документа, який може
бути сформований, переданий,
збережений і перетворений у візуальну
форму представлення електронними
засобами.

Помилкове списання/зарахування коштів
- списання/зарахування коштів,
унаслідок якого з вини банку або
клієнта відбувається їх списання з
рахунку неналежного платника та/або
зарахування на рахунок неналежного
отримувача.

Відповідно до пункту 2.10 Інструкції
клієнт, виходячи з технічних
можливостей своїх та обслуговуючого
банку, може подавати до банку
розрахункові документи як на паперових
носіях, так і у вигляді електронних
розрахункових документів,
використовуючи системи дистанційного
обслуговування. Спосіб подання
клієнтом документів до банку
передбачається в договорі
банківського рахунку.

Банк, що обслуговує платника із
застосуванням систем дистанційного
обслуговування, зобов'язаний
перевірити відповідність номера
рахунку платника і його коду (номера),
що зазначені в електронному
розрахунковому документі, і приймати
цей документ до виконання, лише якщо
вони належать цьому платнику.

Помилковий переказ, відповідно до
статті 1 Закону України «Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні» -
це рух певної суми коштів, внаслідок
якого з вини банку або іншого суб'єкта
переказу відбувається її списання з
рахунку неналежного платника та/або
зарахування на рахунок неналежного
отримувача чи видача йому цієї суми у
готівковій формі. Неналежний переказ -
це рух певної суми коштів, внаслідок
якого з вини ініціатора переказу, який
не є платником відбувається її
списання з рахунка неналежного
платника та/або зарахування на рахунок
неналежного отримувача чи видача йому
суми переказу в готівковій чи майновій
формі.

Таким чином, неналежним платником є
особа, з рахунка якої помилково або
неправомірно переказана сума коштів, а
неналежним отримувачем - особа, якій
без законних підстав зарахована сума
переказу на її рахунок або видана їй у
готівковій формі.

Положеннями п. 11.1. Інструкції
передбачено, що оперативне ведення
клієнтом своїх рахунків у банку та
обмін технологічною інформацією,
визначеною в договорі між банком та
клієнтом, клієнт може здійснювати за
допомогою систем дистанційного
обслуговування. Дистанційне
обслуговування рахунку клієнт може
здійснювати за допомогою систем
«клієнт - банк», «клієнт - Інтернет -
банк», «телефонний банкінг» тощо.

Згідно з пунктом 11.5. Інструкції під час
здійснення розрахунків за допомогою
систем «клієнт - банк», «клієнт -
Інтернет - банк» тощо застосовуються
електронні розрахункові документи.
Якщо це передбачено договором між
банком та клієнтом, то використання
клієнтом системи не виключає можливе
оброблення банком документів клієнта
на паперових носіях.

Реквізити електронного розрахункового
документа, що використовуються в
системах «клієнт - банк», «клієнт -
Інтернет - банк», визначаються
договором між банком та клієнтом, але
обов'язково цей документ має містити
такі з них: дату і номер; назву, код
платника та номер його рахунку; код
банку платника; назву, код одержувача
та номер його рахунку; код банку
одержувача; суму цифрами; призначення
платежу; електронний/і цифровий/і
підпис/и; інші реквізити, які під час
формування електронного
розрахункового документа системою
електронних платежів розміщуються в
полі «Допоміжні реквізити».

Пунктом 2.1.2. договору №1/31129 від 23.02.2010
року передбачено, що у разі оформлення
клієнтом розрахункових документів з
порушенням чинного законодавства та
нормативних актів НБУ, банк має право
повернути їх без виконання.

Колегією суддів встановлено, що
вищезазначені платіжні доручення №365
від 25.12.2012 року, №366 від 25.12.2012 року та
№365 від 26.12.2012 року (копії яких на
паперових носіях наявні в матеріалах
справи) були оформлені відповідно до
вимог Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління НБУ від 21.01.2004 року №22 щодо
зазначення обов'язкових в них
реквізитів.

Таким чином, у відповідача не було
підстав для повернення вказаних
платіжних документів без виконання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що у відповідача також були
відсутні підстави для зупинення або
відмови у проведенні таких фінансових
операцій, як це передбачено
положеннями Закону України «Про
запобігання та протидію легалізації
(відмиванню) доходів, державних
злочинним шляхом, або фінансуванню
тероризму» та Наказу Міністерства
фінансів України від 04.12.2012 року №1272,
оскільки вказані платіжні доручення не
містили ознак платіжних документів, що
підлягають обов'язковому фінансовому
моніторингу, а також, станом на дату
проведення вказаних фінансових
операцій, жоден з учасників операцій не
був включений до переліку осіб,
пов'язаних із здійсненням
терористичної діяльності або щодо яких
застосовані міжнародні санкції.

Відповідно до п. 18.3. статті 18 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні»
відповідальність за достовірність
інформації, що міститься в реквізитах
електронного документа, несе особа, яка
наклала на цей документ електронний
цифровий підпис.

Згідно абз. 12 п. 11.5 Інструкції
відповідальні особи платника, які
вповноважені розпоряджатися рахунком
і на законних підставах володіють
особистим ключем, від свого імені або
за дорученням особи, яку представляють,
накладають підписи під час створення
електронного розрахункового
документа.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про
електронний цифровий підпис»
електронний цифровий підпис за
правовим статусом прирівнюється до
власноручного підпису (печатки).
Електронний підпис не може бути
визнаний недійсним лише через те, що
він має електронну форму.

У відповідності до норм частини 1, 2
статті 4 Закону України «Про
електронний цифровий підпис»
електронний цифровий підпис
призначений для забезпечення
діяльності фізичних та юридичних осіб,
яка здійснюється з використанням
електронних документів. Електронний
цифровий підпис використовується
фізичними та юридичними особами -
суб'єктами електронного
документообігу для ідентифікації
підписувача та підтвердження
цілісності даних в електронній формі.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено місцевим
господарським судом, ФГ «Ром» надало
банку підписаний та скріплений
печаткою позивача Сертифікат
відкритого ключа ЕЦП
(електронно-цифрового підпису), за яким
користувачем є Рак Микола Миколайович,
ідентифікатор користувача: ROM, хеш
відкритого ключа RSA: 92D9 5В22 А473 FA52 В507 BDEC
67D3 DC5A 16В4 3543.

Остання генерація ключа ЕЦП
(електронно-цифрового підпису) до 25.12.2012
була виконана: користувач: ROM; дата та
час генерації: 14.10.2011 16:01:45; хеш
відкритого ключа RSA: 92D9 5В22 А473 FA52 В507 BDEC
67D3 DC5A 16В4 3543.

Відповідно до Реєстру оплачених
платіжних документів в національній
валюті за період з 25.12.2012 року до 26.12.2012
року (а.с. 92) платіжні доручення №365 та
№366 були сформовані та надіслані до
банку 25.12.2012 року о 10 год. 32 хв., що
відповідає даті та часу підключення
позивача до системи «Клієнт-Банк» з
IP-адреси позивача №95.111.175.8195.111.175.81. про
що свідчить «Протокол підключення
користувача ФГ «Ром» до системи
«Клієнт-Банк» АТ «БМ Банк» за період з
07.12.2012 року до 27.12.2012 року (а.с. 88-90).

Таким чином, місцевим господарським
судом вірно встановлено, що електронні
платіжні доручення №365 від 25.12.2012 року
та №366 від 25.12.2012 року надійшли до банку
по обумовленому сторонами каналу
зв'язку, а саме по системі
«Клієнт-Банк», встановленій відповідно
до умов договору на розрахункове
обслуговування, з IP-адреси клієнта
№95.111.175.8195.111.175.81, з накладенням
електронного-цифрового підпису, який
зареєстрований за ФГ «Ром», та
відповідали вимогам п. 3.4. вказаного
договору на розрахункове
обслуговування та п. 11.5. Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті.

У відповідності до п. 4.10. договору,
відповідальність за достовірність
оформлення електронних документів та
накладення електронного цифрового
підпису покладено на клієнта.

Відповідно до п. 8.1 договору
№1/БК129 від 03.10.2011року клієнт несе
відповідальність за достовірність
інформації в електронному документі,
що передається в банк для оплати в
системі «Клієнт-Банк».

Разом з тим, місцевий господарський суд
слушно звернув увагу на порушення умов
використання системи «Клієнт-Банк» з
боку позивача, оскільки клієнт
неодноразово звертався до банку з
листами вх. №30-38-04/93 від 30.07.2012 року, вх.
№30-38-04/107 від 17.08.2012 року, вх. №30-38-05/113 від
17.09.2012 року (а.с.98-100) про розблокування
автоматично заблокованого паролю
доступу до системи «Клієнт-Банк» у
зв'язку з помилковим введенням
невірного паролю доступу до системи.

Крім того, колегія суддів враховує, що
при укладенні сторонами договору
№1/БК129 від 03.10.2011 року позивачу
було передано документацію по роботі з
системою «Клієнт-Банк» з інструкціями
щодо заходів забезпечення схоронності
інформації та захисту від
несанкціонованого доступу сторонніх
осіб до системи «Клієнт-Банк» з боку
позивача, що підтверджується актом
приймання-передачі та впровадження
програмного комплексу Система
«Клієнт-Банк» (належним чинок
засвідчена копія наявна в матеріалах
справи). Зазначеною інформацією
користується клієнт при інсталяції та
подальшому використанні системи при
здійсненні електронних платежів.

Також, на офіційному сайті публічного
акціонерного товариства «БМ БАНК»
розміщена аналогічна наданій
позивачеві інформація щодо роботи
системи Клієнт-Банк (iFOBS -Internal Front Office
Banking System).

Інформація містить, в тому числі,
пам'ятку - Інформацію про безпеку
системи iFOBS, яка включає в себе детальні
застереження щодо заходів безпеки, які
мають застосовувати користувачі при
використанні системи. Позивач мав
доступ до даної інформації та повинен
був дотримуватися зазначених в неї
заходів, що мало сприяти недопущенню
виникнення ситуації з
несанкціонованим доступом до
інформації про цифрові ключі та
електронно-цифрові підписи позивача.

При цьому, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що позивач у
своєму листі від 26.12.2012 року на адресу
директора відділення №38 ПАТ «БМ Банк»
м. Умань заявив про те, що на момент
здійснення спірних платежів комп'ютер
ФГ «Ром» знаходився у неробочому стані,
а система «Клієнт-Банк» не працювала
(а.с. 122).

Між тим, з виписки по особовому рахунку
ФГ «Ром» за період з 25.12.2012 року по 26.12.2012
року вбачається, що крім платежів, які
на переконання позивача були проведені
несанкціонованим шляхом, останнім
26.12.2012 року проводилась операція по
перерахуванню грошових коштів на суму
30 000,00 грн. з призначенням платежу «на
купівлю товарів, оплату послуг і за
виконані роботи», а від платника ТОВ
«Вінницька птахофабрика» на рахунок ФГ
«Ром» було зараховано 107 058,60 грн. «за
соняшник по договору №0028/в від 13.11.12
року.

Матеріали справи свідчать, що жодних
повідомлень до банку про наявність
будь-яких проблем, які можуть вплинути
на безпечну роботу системи
«Клієнт-Банк», позивач до здійснення
спірних платежів не заявляв, та жодних
заходів, спрямованих на захист
операцій з його коштами, позивач не
здійснював.

Відповідно до п. 5.3 договору
№1/БК129 від 03.10.2011 року саме на
позивача покладається обов'язок за
власні кошти обладнати робоче місце
відповідно до технічних вимог для
встановлення і належної експлуатації
системи «Клієнт-Банк», забезпечити
робоче місце каналами зв'язку;
забезпечити надійне збереження ключів,
ключових дискет; зберігати ключові
дискети в умовах, що забезпечують їх
захист від несанкціонованого доступу;
забезпечити обмежений доступ до
системи «Клієнт-Банк».

Таким чином, твердження апелянта, що
відповідач не забезпечив належну йому
систему «Клієнт-Банк» відповідним
захистом, який би унеможливлював
втручання в неї сторонніх осіб та
гарантував розпізнавання фіктивного
електронно-цифрового підпису, а також
не забезпечив роботу
програмно-технічного засобу, що
спричинило безпідставне та незаконне
списання грошових коштів з поточного
рахунку ФГ «Ром», не відповідає дійсним
обставинам справи та не
підтверджується жодними доказами.

При цьому, скаржник помилково вважає,
що доказами вини відповідача є
звернення ПАТ «БМ Банк» до АТ
«Дельта-Банк» з повідомленням про
помилкові платежі, що були здійснені з
вини банку, а також факт повернення
коштів в сумі 8 950,00 грн., виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у
вказаних повідомленнях, на які
посилається позивач, зазначається лише
про помилковий переказ коштів, а не
вказується з чиєї вини такий переказ
було здійснено.

Як було зазначено вище, помилковий
переказ, відповідно до статті 1 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні», - це рух
певної суми коштів, внаслідок якого з
вини банку або іншого суб'єкта переказу
відбувається її списання з рахунку
неналежного платника та/або
зарахування на рахунок неналежного
отримувача чи видача йому цієї суми у
готівковій формі.

На переконання колегії суддів,
безпідставними є посилання скаржника
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи, а саме, що
у зв'язку із незаконним перерахуванням
коштів з поточного рахунку ФГ «Ром» за
зверненням останнього до
правоохоронних органів було розпочато
досудове розслідування та призначено
відповідну комп'ютерно-технічну
експертизу, оскільки докази на
підтвердження вказаних обставин не
були надані сторонами під час розгляду
справи місцевим господарським судом, а
тому останній не мав можливості їх
дослідити.

При цьому, колегія суддів звертає увагу
на те, що ні під час розгляду справи
місцевим господарським судом, ні під
час апеляційного перегляду даної
справи, скаржником не надано жодних
встановлених органами слідства
доказів наявності вини відповідача в
порушенні вимог законодавства при
прийнятті та виконанні вищевказаних
платіжних доручень.

Крім того, з наданої позивачем довідки
по кримінальному провадженню
№000034 (а.с. 171) вбачається, що
органами слідства у ході розслідування
не встановлено особи, яка 25.12.2012 року
шляхом несанкціонованого доступу
через мережу Інтернет, використовуючи
систему для переказів платежів
«Клієнт-банк», перерахувала із рахунку
ФГ «Ром» (директор Рак М.М.), який
відкритий у АТ «БМ Банк», грошові кошти
в сумі 69 580,00 грн., в результаті чого було
завдано матеріальної шкоди Раку М.М. на
загальну суму 135 280,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ГК України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором. Згідно з
ч. 2 ст. 217 цього кодексу у сфері
господарювання застосовуються,
зокрема, такі види господарських
санкцій як відшкодування збитків.

Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання
(ч.1 ст. 218 ГК України).

За правилами ст. 611 Цивільного кодексу
України відшкодування збитків є
встановленим договором або законом
правовим наслідком, що настає у разі
порушення зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права має право на їх
відшкодування. У відповідності до
частини 2 цієї ж статті збитками є
втрати, яких особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки;
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Господарський кодекс України збитками
визначає витрати, зроблені управненою
стороною, втрата або пошкодження її
майна, а також неодержані нею доходи,
які управнена сторона одержала б у разі
належного виконання зобов'язання або
додержання правил здійснення
господарської діяльності другою
стороною (стаття 224 ГК України).

До складу збитків, згідно статті 225 ГК
України, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення включаються, зокрема,
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства, додаткові
витрати, понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язань другою стороною.

Аналіз зазначених правових норм дає
підстави вважати, що ними регулюються
правовідносини сторін, що носять
зобов'язальний характер, в тому числі
щодо стягнення збитків, відшкодування
яких передбачено умовами договору або
вимогами закону як наслідок порушення
господарського зобов'язання, тобто
таких збитків, відшкодування яких, за
наявності вини сторони у порушенні
господарського зобов'язання, носить
обов'язковий для цієї сторони характер,
а наявність збитків і їх розмір
перебувають у причинно-наслідковому
зв'язку з порушенням.

При цьому, місцевий господарський суд
вірно зазначив, що для застосування
такого виду господарської санкції
(правового наслідку порушення
зобов'язання), як стягнення збитків,
необхідна наявність всіх елементів
складу цивільного (господарського)
правопорушення: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою і
збитками, вини. При відсутності хоча б
одного з цих елементів
господарсько-правова відповідальність
не настає.

Аналізуючи вищенаведені положення
законодавства та обставини справи,
колегія суддів вважає, що
господарський суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність усіх елементів складу
господарського правопорушення, а саме
протиправної поведінки та вини
відповідача, що призвели до понесення
позивачем збитків.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на вищевикладене та
враховуючи, що суду не було надано
належних доказів в підтвердження
викладених у позовній заяві обставин, а
саме здійснення відповідачем
неналежного переказу грошових коштів
та невиконання покладеного на нього
обов'язку зі збереження грошових
коштів, місцевий господарський суд
дійшов вірного висновку про
відсутність всіх елементів складу
господарського правопорушення,
зокрема, протиправної поведінки та
вини банку, що мала б призвести до
понесення позивачем збитків, а тому
вимога позивача щодо стягнення з
відповідача збитків у сумі 135 280,00 грн. є
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

Крім того, безпідставним є посилання
апелянта на ст. 79 ГПК України щодо
необхідності зупинення провадження у
даній справі, оскільки станом як на
момент ухвалення оскаржуваного
рішення, так і на даний час відсутня
будь-яка пов'язана з даним позовом
справа, що розглядається іншим судом.

Також необґрунтованим є твердження
апелянта про порушення місцевим
господарським судом вимог ст. 77 ГПК
України, з огляду на те, що відповідач
не був позбавлений права і можливості
забезпечити за необхідності участь у
судовому засіданні іншого
представника згідно з частинами першою
- п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх
працівників, так і осіб, не пов'язаних з
ним трудовими відносинами.

Разом з тим, відповідачем до клопотання
про відкладення розгляду справи не
додано жодних доказів, як на
підтвердження перебування його голови
у відрядженні, так і доказів, що
підтверджували б неможливість
забезпечити участь у судовому
засіданні іншого представника. У
клопотанні також не викладено наміру
позивача подати додаткові докази по
справі, а тому місцевий господарський
суд обґрунтовано дійшов висновку про
можливість розгляду справи за
відсутності представника позивача,
належно повідомленого про дату, час та
місце судового засідання.

Згідно зі статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, судова
колегія не погоджується з доводами
скаржника про неповне з'ясування та
недоведеність місцевим господарським
судом обставин, які мають значення для
справи, а також вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
11.11.2013 року у справі №925/1476/13 прийнято
відповідно до вимог чинного
законодавства, з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги законних та
обґрунтованих висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування чи зміни не
вбачається, відповідно, апеляційна
скарга фермерського господарства
«Ром» має бути залишена без
задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної
скарги у зв'язку з відмовою в її
задоволенні на підставі статті 49 ГПК
України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 43, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фермерського
господарства «Ром» на рішення
господарського суду міста Києва від
11.11.2013 року у справі №925/1476/13 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 11.11.2013 року у справі
№925/1476/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/1476/13
повернути до господарського суду міста
Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
А.О. Мальченко

Судді
О.В. Агрикова

І.М. Скрипка