ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2014
Справа № 905/8569/13
Господарський суд Донецької області, у
складі судді Огороднік Д.М., при
секретарі судового засідання
Коровіній І.С. розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Механік"доДержавного підприємства
"Донецька вугільна енергетична
компанія"про представники сторін: від
позивача: від відповідача: стягнення 789
145,50грн. Добригін І.П. - представник;
Герасимова Н.О. - представник;ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду
Донецької області передані позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Механік" до
Державного підприємства "Донецька
вугільна енергетична компанія" про
стягнення 789145,50грн., у тому числі
основна заборгованість у розмірі
745900,42грн., пеня у розмірі 35249,40грн., 3%
річних у розмірі 7995,68грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач неналежним чином виконав
умови договору поставки №151 від 01.02.2013 в
частині своєчасної та повної оплати
поставленого товару, у зв'язку з чим
заборгованість відповідача становить
745900,42 грн.

На підтвердження вказаних обставин,
позивач надав належним чином завірені
копії: поставки договору поставки №151
від 01.02.2013; видаткових накладних №965 від
17.04.2013, №968 від 17.04.2013, №Е980 від 18.04.2013,
№1049 від 24.04.2013, №1168 від 30.04.2013, №1223 від
30.04.2013, №1205 від 03.05.2013, №1216 від 07.05.2013,
№1500 від 31.05.2012, №1749 від 05.07.2013, №1788 від
10.07.2013, №1814 від 12.07.2013, №1844 від 17.07.2013,
№2063 від 13.08.2013, №2077 від 15.08.2013;
довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей №434 від
17.04.2013, №419 від 15.04.2013, №468 від 24.04.2013, №506
від 29.04.2013, №666 від 29.05.2013, №943 від 05.07.2013,
№980 від 10.07.2013, №1021 від 17.07.2013, №1234 від
12.08.2013, №1250 від 15.08.2013; акту звірки
взаємних розрахунків №500 станом на
01.02.2013/16.04.2013.

Відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України 24.12.2013 в
судовому засіданні оголошено перерву
до 28.01.2014.

В судове засідання 28.01.2014 представники
сторін з'явились. Позивач підтримав
позовні вимоги в повному обсязі,
представник відповідача позовні
вимоги визнав в повному обсязі, що
також підтверджується у відзиві на
позовну заяву №4015 від 23.12.2013, які
надійшли до суду 24.12.2013.

Представники позивача та відповідача
клопотання щодо фіксації судового
процесу не заявляли, у зв'язку з чим,
розгляд справи здійснювався без
застосуванням засобів технічної
фіксації судового процесу у
відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
заслухавши їх пояснення позивача,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд

В С Т А Н О В И В:

01.12.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Механік", як
продавцем (позивач) та Державним
підприємством "Донецька вугільна
енергетична компанія", як покупцем
(відповідач) укладено договір поставки
№151 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця продукцію
виробничо-технічного призначення
(далі-продукція), а покупець
зобов'язується прийняти продукцію, що
поставляється в його власність, і
своєчасно сплатити її вартість,
відповідно до умов цього договору.

Пунктом 1.2 договору визначено, що
номенклатура, кількість і ціна
продукції обмовляються в
специфікаціях /додатках, що є
невід'ємною частиною цього договору.

Умови постачання продукції - СРТ (83102, м.
Донецьк, вул. Стадіона, 1), згідно
"ІНКОТЕРМС-2000", протягом 5(п'яти)
календарних днів після отримання
заявки одержувача, якщо інше не
обумовлене у відповідних
специфікаціях/додатках до цього
договору (п. 3.1 договору).

Ціна на продукцію, що поставляється
постачальником, встановлюється
сторонами у відповідних
специфікаціях/додатках до цього
договору (п. 4.1 договору).

Пунктом 4.2 договору передбачено, що
розрахунки за продукцію, що
поставляється постачальником, за даною
угодою здійснюється покупцем за
рахунок власних засобів підприємства в
національній валюті України шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок постачальника з
відстроченням платежу 60 календарних
днів з моменту постачання продукція.

Відповідно до п.8.1. договору даний
договір набуває чинності з моменту
його підписання обома сторонами та діє
до 31.12.2013, а в частині виконання
зобов'язань - до повного та належного їх
виконання.

На виконання умов договору №151, позивач
поставив відповідачу товар на загальну
суму 745900,42грн., що підтверджується
видатковими накладними №965 від 17.04.2013
на суму 33209,88грн., №968 від 17.04.2013 на суму
61120,00грн., №Е980 від 18.04.2013 на суму
21561,00грн., №1049 від 24.04.2013 на суму
46288,80грн., №1168 від 30.04.2013 на суму
48084,00грн., №1223 від 30.04.2013 на суму
113067,56грн., №1205 від 03.05.2013 на суму
48084,00грн., №1216 від 07.05.2013 на суму
53283,60грн., №1500 від 31.05.2012 на суму
113847,58грн., №1749 від 05.07.2013 на суму
37740,00грн., №1788 від 10.07.2013 на суму
43122,00грн., №1814 від 12.07.2013 на суму
26418,00грн., №1844 від 17.07.2013 на суму
20400,00грн., №2063 від 13.08.2013 на суму
27816,00грн., №2077 від 15.08.2013 на суму 51858,00грн
.

Поставлений згідно вищезазначених
накладних товар на підставі
довіреностей №434 від 17.04.2013, №419 від
15.04.2013, №468 від 24.04.2013, №506 від 29.04.2013, №666
від 29.05.2013, №943 від 05.07.2013, №980 від 10.07.2013,
№1021 від 17.07.2013, №1234 від 12.08.2013, №1250 від
15.08.2013 на отримання
товарно-матеріальних цінностей з боку
відповідача прийнято уповноваженою
особою, що підтверджується підписом
останньої на вказаних накладних.

З представлених накладних вбачається,
що вони підписані обома сторонами без
жодних зауважень, містять усі
необхідні відомості про товар, а також
містять відомості про фактичне
отримання товару. Тобто, за своїми
ознаками такі накладні є
підтвердженням передачі позивачем та
приймання відповідачем спірного
товару.

Відповідачем жодних заперечень щодо
отримання товару від позивача на
підставі договору, не надано.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що поставка товару позивачем
відповідачу на підставі вищевказаних
накладних здійснювались на виконання
договору поставки №151 від 01.12.2013.

Оскільки відповідачем отримано товар,
відповідно до вищезазначених
накладних, у позивача без будь-яких
зауважень, оплата повинна
здійснюватись в терміни, передбачені
сторонами у договорі.

Як зазначає позивач, відповідач
вартість отриманого товару за
накладними оплатив частково, у зв'язку
з чим виникла заборгованість за
поставлений товар у розмірі 745900,42грн.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої
виникли цивільні права та обов'язки
сторін, суд дійшов висновку, що
укладений правочин за своїм змістом та
правовою природою є договором
поставки, який підпадає під правове
регулювання норм ст. 712 Цивільного
кодексу України та ст.ст. 264-271
Господарського кодексу України. В
частині, що не суперечить договору, до
вказаного правочину також
застосовуються норми Цивільного
кодексу України, які регулюють правила
купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного
кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. У разі прострочення сплати за
товар продавець має право вимагати
сплати товару.

Як визначено положеннями ст. 526
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до умов
укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193
Господарського кодексу України та ст.
525 Цивільного кодексу України
встановлюють загальне правило щодо
заборони односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов, що кореспондується із
вимогами ст. 629 Цивільного кодексу
України щодо обов'язковості договору
для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Пунктом 1.7 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
№14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" роз'яснено, що -
якщо у договорі або законі не
встановлено строку (терміну), у який
повинно бути виконано грошове
зобов'язання, судам необхідно виходити
з приписів частини другої статті 530
Цивільного кодексу України. Цією
нормою передбачено, між іншим, і
можливість виникнення обов'язку
негайного виконання; такий обов'язок
випливає, наприклад, з припису частини
першої статті 692 Цивільного кодексу
України, якою визначено, що покупець за
договором купівлі-продажу повинен
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього; відтак якщо
договором або актами цивільного
законодавства не встановлено інший
строк оплати товару, відповідна оплата
має бути здійснена боржником негайно
після такого прийняття, незалежно від
того, чи пред'явив йому кредитор
пов'язану з цим вимогу. При цьому
передбачена законом відповідальність
за невиконання грошового зобов'язання
підлягає застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору. Відповідні
висновки випливають зі змісту частини
другої статті 530 Цивільного кодексу
України.

Відповідач умови п. 4.2 договору у
повному обсязі не виконав, а саме не
перерахував позивачу протягом 60
календарних днів після отримання
товару кошти у розмірі 745900,42грн. Сума
заборгованості відповідача перед
позивачем складає 745900,42грн., яка
повністю визнана відповідачем у
відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч. 5 ст. 78 Господарського
процесуального кодексу України у разі
визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

За таких обставин, суд вважає позовні
вимоги в частині стягнення основного
боргу у розмірі 745900,42грн.
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню повністю. Сума
заборгованості відповідача перед
позивачем складає 745900,42грн., яка
повністю визнана відповідачем у
відзиві на позовну заяву.

За несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, позивач на підставі п. 5.4
договору просить стягнути з
відповідача пеню за період у розмірі
35249,40грн., розраховану по кожній
накладній окремо.

Відповідно до п. 5.4 договору сторона, що
прострочила виконання грошового
зобов'язання за даним договором,
сплачує іншій стороні пеню в у розмірі
0,1% від вартості поставленої продукції
за кожен день прострочення платежу, але
не більше подвійної облікової ставки
НБУ.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в
ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу
України. При цьому, несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань є
належною підставою у розумінні ст. 218
Господарського кодексу України для
застосування заходів
господарсько-правової
відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється
у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання;

Частиною 1 статті 230 Господарського
кодексу України передбачено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу
України у разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені, наданий
позивачем, суд визнає його вірним, тому
позовні вимоги про стягнення пені у
розмірі 35249, 40грн. підлягають
задоволенню.

Враховуючи несвоєчасну оплату
відповідачем отриманого товару,
позивач просить суд стягнути з
відповідача 3% річних у розмірі 7995,68грн.,
розраховані по кожній накладній
окремо.

Матеріалами справи доведено, що строки
виконання грошового зобов'язання
відповідачем порушені, так як до
пред'явлення позивачем позову щодо
стягнення 3% річних фактично залишилось
невиконаним грошове зобов'язання
відповідача перед позивачем.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не
звільняє боржника від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, що прострочив виконання
грошового зобов'язання, за вимогою
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь період
прострочення, а також три відсотки
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних
позивача, суд визнає його вірним.

За таких обставин, позовні вимоги про
стягнення з відповідача 3% річних у
розмірі 7995,68грн. підлягають
задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням
ст.ст. 32-36 Господарського
процесуального кодексу України, слід
вважати документи, які можуть
підтвердити або спростувати обставини,
що мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Беручи до уваги викладене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню
повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати підлягають на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства
"Донецька вугільна енергетична
компанія" (вул. Артема, 63, м.Донецьк, 83001,
з будь якого рахунку
виявленого державним виконавцем під
час виконавчого провадження) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Механік" (пр. Ілліча,
105, м.Донецьк, 83059, ) суму
основного боргу у розмірі 745900 (сімсот
сорок п'ять тисяч дев'ятсот) грн. 42коп.,
пені у розмірі 35249 (тридцять п'ять тисяч
двісті сорок дев'ять) грн. 40 коп., 3%
річних у розмірі 7995 (сім тисяч дев'ятсот
дев'яносто п'ять) грн. 68 коп., судовий
збір у розмірі 15782 (п'ятнадцять тисяч
сімсот вісімдесят дві) грн. 91коп.

3. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
складення повного рішення та може бути
оскаржене в порядку та у строки,
визначені Господарським процесуальним
кодексом України.

Суддя
Д.М. Огороднік

Дата складення повного рішення 30.01.2014.