м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/16705/13 30.01.14

Господарський суд міста Києва у
складі головуючого судді Головіної
К.І., при секретарі судового засідання
Крапивній А.М., розглянувши матеріали

за позовною заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агрохолдинг"

до Публічного акціонерного товариства
"Державний експортно-імпортний банк
України"

про зобов'язання здійснити перерахунок
та стягнення 381 810,32 грн.

Представники сторін:

від позивача: Самардак А.В. -
представник за довіреністю № 692 від
20.06.2013 р.

від відповідача: Липська Н.В. -
представник за дов.

встановив:

До господарського суду міста Києва
звернулось Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агрохолдинг" з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" про
зобов'язання здійснити перерахунок та
стягнення 381 810,32 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що відповідачем в
односторонньому порядку змінено умови
пп. 3.2.4 договору, а саме - без погодження
з позивачем відповідач збільшив
відсоткову ставку за користування
кредитом та нарахував відсотки в
розмірі 22,25% річних, починаючи з липня
2010 року.

Посилаючись на ст.ст. 1056-1, 1212 ЦК України
позивач просить зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок
процентів за користування кредитом за
період з 01.10.2010 р. по 30.07.2013 р. з
урахуванням відсоткової ставки 20,25 %
річних та стягнути з відповідача 381
810,32 грн.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
обґрунтував, просив їх задовольнити в
повному обсязі.

Присутній в судовому засіданні
представник відповідача проти позову
заперечив, вказував, що умовами пп. 3.2.4
договору, сторони передбачили проценти
за користування кредитом, які
сплачуються позичальником, виходячи із
встановленої процентної ставки у
розмірі 20,25 %, разом з тим пп. 3.2.5
договору передбачає збільшення
процентної ставки за користування
кредитом на 2 % у разі
невиконання/порушення позичальником
зобов'язань за кредитни договором.
Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази, суд
вважає, що в позові необхідно відмовити
з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.06.2010 між ПАТ
"Державний експортно-імпортний банк
України" (далі - відповідач, банк) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агрохолдинг" (далі -
позивач, позичальник) укладений
кредитний договір № 151210К14
(далі-договір),

Відповідно до пп. 3.1 договору банк надає
позичальнику кредит шляхом відкриття
невідновлювальної кредитної лінії на
умовах цього договору, а позичальник
зобов"язується повернути кредит та
сплатити проценти за користування
кредитом, комісії та інші платежі
встановлені цим договором.

Згідно з пп. 3.2.2. договору кінцевим
терміном погашення кредиту встанвлено
30.11.2010 р.

Відповідно до пп. 3.2.4 договору проценти
за користування кредитом сплачуються
позичальником, виходячи із
встановленої банком процентної ставки
у розмірі 20,25 %.

Згідно із пп. 3.5.1 договору позичальник
сплачує банку проценти за користування
кредитом у розмірі, зазначеному в пп. 3.2
цього договору, у валюті кредиту.

Відповідно до п.п. 4.1.1 договору
позичальник зобов'язаний сплатити
банку, зокрема, комісію за управління
кредитною лінією у розмірі,
встановленому в п. 3.2 договору (0,254 % від
ліміту кредитної лінії, в період з
07.06.2010 по 01.10.2010, та 0,35 % від ліміту
кредитної лінії - з 01.10.2010).

У подальшому до договору сторони
уклали ряд додаткових договорів, якими
були змінені умови щодо строку
повернення кредиту та графіку його
погашення.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Крім цього, ст. 536 ЦК України визначено,
що за користування чужими грошовими
коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами.

У судовому засіданні встановлено, що на
виконання умов договору банк відкрив
позичальнику кредитну лінію та надав
кредитні кошти в розмірі 9 500 000, 00 грн.

Однак, позивач свої зобов'язання за
договором зі свого боку виконав
неналежним чином.

При цьому позивач вважає, що банк
безпідставно збільшив проценти за
кредитом у розмірі 22,5 %, оскільки не
погодив таке збільшення з позивачем.

Суд вважає зазначені доводи позивача
помилковими з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.п. 5.1.4.9 договору
позичальник зобов'язався спрямовувати
грошові надходження на рахунки
позичальника таким чином, щоб
щомісячно обсяг:

- загальних грошових потоків на
рахунках, відкритих у банку, був не
менше 10 000 000, 00 грн.;

- середньоденних залишків коштів
на поточних рахунках, відкритих у
банку, був не менше 300 000, 00 грн.

Підпунктом 3.2.5 договору передбачено
збільшення процентної ставки за
користування Кредитом на 2 % у разі
невиконання/порушення позичальником
будь-якої з умов щодо, зокрема,
підтримання встановленого обсягу
загальних грошових потоків та/або
середньоденних залишків коштів на
поточному рахунку позичальника згідно
з п.п. 5.1.4.9 цього договору, починаючи з
першого місяця, наступного за тим, у
якому сталося таке (-і) порушення, і до
останнього числа місяця, у якому
таку(-і) умову (-и) було виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Судом встановлено, що умовами договору
(пп.3.2.4 та пп. 3.2.5) сторони визначили
розмір процентної ставки - 20,25 % річних
та можливість збільшення процентної
ставки на 2 % у разі
невиконання/порушення позичальником
певних умов договору, про що позивач
був обізнаний.

Про умови застосування процентної
ставки за користування кредитом в
розмірі 22,25 %, в разі
невиконання позичальником певних умов
договору, сторони домовились,
підписавши договір, тому як
зазначалось вище, при невиконанні
позичальником певних умов договору, а
саме - незабезпеченні підтримання
щомісячного обсягу загальних грошових
потоків на поточному рахунку
позичальника не менше 10 000 000, 00 грн.,
процента ставка за користування
кредитом за домовленістю сторін
становить 22,25 %, що чітко передбачено
текстом договору, підписаного
сторонами.

Виходячи з викладеного вище, суд
вважає, що встановлення процентної
ставки в розмірі 22,25%, яке відбулося на
підставі та в порядку, встановленому в
п.п. 3.2.5 договору, не є односторонньою
зміною договору у розумінні ст. 651 ЦК
України та ст. 188 Господарського
кодексу України, а є застосуванням
відсоткової ставки за домовленістю
сторін на підставі умов договору.

Не є односторонньою зміною умов
договору та не суперечить статті 1056-1
Цивільного кодексу України зміна
розміру фіксованої процентної ставки
залежно від зміни обставин кредитного
ризику, якщо в кредитному договорі
визначено обставини, за якими
застосовується інша фіксована
процентна ставка, та її розмір
(постанова Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 р. № 5).

Таким чином, підписавши договір,
позичальник погодився з усіма його
умовами, зобов'язався своєчасно
повернути одержаний кредит, сплатити
нараховані проценти, сплатити банку
комісії відповідно до ст. 4 договору,
виконати інші зобов'язання передбачені
договором, зокрема, встановлені п.п.
5.1.4.9 договору на умовах, встановлених
кредитним договором та є обізнаним
щодо наслідків порушення своїх
зобов'язань.

Вказаної правової позиції
підтримується Вищий господарський суд
України (справи № 1/49/5022-562/2012 від
06.02.2013р. та № 5011-1/9450-2012 від 06.02.2013 р.)

Щодо посилання позивача на висновок
експертів за результатами проведення
комісійної судово-економічної
експертизи № 139/140/13-45 від 27.06.2013 р., суд
не бере його до уваги, оскільки
вказаний висновок стосується
матеріалів справи № 23/100-12 за позовом
Акціонерного товариства "Укрексімбанк"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрохолдинг" про
стягнення 7 24 241,21 грн. А висновки,
зроблені експертом у вказаному
дослідженні, стосувались питань
правомірності нарахувань відсотків в
разі прострочення позичальником
сплати процентів.

Отже, даний висновок експерта суд не
приймає в якості доказу, оскільки
підвищення процентів в даній справі
обумовлене невиконання позичальником
умов договору в частині обсягів
грошових потоків та залишків коштів на
рахунках позивача.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України).

Так само суд відхиляє доводи позивача,
стосовно того, що відповідачем
неправильно нараховано розмір
відсотків за користування кредитом за
червень та липень 2013 р., а саме невірно
застосовано відсоткову ставку,
внаслідок чого сума відсотків, що
підлягає сплаті безпідставно
збільшена на 22 967,34 грн.

З огляду на вищевикладене, твердження
позивача про безпідставність набутих
грошових коштів відповідачем у вигляді
переплати відсотків за користування
кредитом у сумі 381 810,32 грн. та
невірність застосування відповідачем
відсоткової ставки є необґрунтованими,
а отже, суд не знаходить підстав для
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок процентів за користування
кредитом з 01.10.2010 р. по 30.07.2013 р. з
урахуванням відсоткової ставки 20,25 % та
стягнення з відповідача на користь
позивача суму у розмірі 381 810,32 грн. за
договором № 151210К14 від 07.06.2010.

Згідно з ч. 5 ст. 49 ГПК України витрати по
сплаті судового збору покладаються на
позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агрохолдинг" до Публічного
акціонерного товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" про
зобов'язання здійснити перерахунок та
стягнення 381 810,32 грн.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та
проголошено його вступну та
резолютивну частини в судовому
засіданні 30 січня 2014 року.

Повний текст рішення підписаний 04
лютого 2014 року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
через господарський суд міста Києва
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня підписання повного
тексту рішення.

Суддя
К.І.
Головіна