ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2014 р.
Справа №917/2592/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Галещинський
машинобудівний завод
сільськогосподарських машин та
обладнання", вул. Заводська, 1, смт. Нова
Галещина, Козельщинський район,
Полтавська область,39140

до Фермерського господарства
"Лаванда", с. Вишняки, Козельщинський
район, Полтавська область,39100

про стягнення грошових коштів в сумі 37
154,60 грн.

Суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Голосний Е.В. дор. №6 від
10.08.2013 року

від відповідача: не з'явився
(повідомлений належним чином)

В судовому засіданні 30.01.2014 року суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення у відповідності до ст.
85 ГПК України та повідомив про дату
виготовлення повного рішення.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна
заява про стягнення 37 154,60 грн.
заборгованості за договором поставки
№ 412/1 від 22.07.2013 року, в т.ч. 36 720 грн. -
сума основного боргу та 434,60 грн. -3 %
річних, нарахованих на підставі ст. 625
ЦК України.

На виконання вимог ухвал суду від
позивача 28.01.2014 року надійшла до суду
заява, в якій він повідомив суду, що в
пункті 2 прохальної частини позовної
заяви щодо стягнення витрат по сплаті
судового збору ним було помилково
вказана іншу юридичну особу замість
Фермерського господарства "Лаванда" та
просив суд стягнути витрати по сплаті
судового збору в сумі 1720,50 з
Фермерського господарства "Лаванда".

Також до даної заяви позивачем було
надано суду детальний розрахунок 3%
річних заявлених до стягнення.

Суд прийняв заяву позивача до розгляду.

В судовому засіданні представник
позивача виклав зміст позовних вимог
та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, вимог ухвал суду від 20.12.2013
року та від 16.01.2014 року не виконав, про
час і дату проведення судового
засідання був повідомлений належним
чином (поштові повідомлення про
вручення відповідачу ухвал суду в мат.
справи).

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

В зв'язку з тим, що необхідних для
вирішення спору доказів наявних в
матеріалах справи достатньо,
господарський суд повідомляв належним
чином відповідача про дату, час і місце
судового розгляду, а неявка
відповідача не перешкоджає розгляду
справи по суті, жодних клопотань про
відкладення розгляду справи від
відповідача не надходило, то справа
розглядається без участі представника
відповідача за наявними в ній
матеріалами на підставі ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши подані докази,
суд встановив:

між Публічним акціонерним товариством
"Галещинський машинобудівний завод
сільськогосподарських машин та
обладнання" (позивач, продавець) та
Фермерським господарством "Лаванда"
(відповідач, покупець) укладено договір
поставки № 412/1 від 22.07.2013 року,
відповідно до якого продавець
зобов'язувався передати покупцеві
наступну партію товару: борону БГН-3.1
(надалі товар), в кількості вказаній в
накладних та товарно-транспортних
документах, за ціною, зазначеною в
рахунках-фактурах, а покупець
зобов'язувався оплатити і прийняти
даний товар. Загальна сума по даному
товару становить 36 720,00 грн., разом с ПДВ.
(п. п.1.1.-1.2. договору) (арк. с. 21).

Умовами договору (п. 3.8. договору)
сторони погодили, що оплата по даному
договору здійснюється покупцем у формі
попередньої оплати в розмірі 100% від
загальної суми договору.

22.07.2013 року позивачем було виставлено
відповідачу для оплати рахунок -
фактуру №412/1 на суму 36 720,00 грн.

25.07.2013 року позивачем було поставлено
відповідачу Борону БГН-3.1., що
підтверджується видатковою накладною
№11632/1 від 25.07.2013 року, довіреністю №25/07
від 25.07.2013 року та податковою накладною
№54 від 25.07.2013 року (арк. с. 18-20).

Як зазначає позивач, відповідач не
здійснив оплату за отриманий товар у
зв'язку з чим виникла заборгованість на
суму 36 720,00 грн.

Також позивачем на підставі статті 625
ЦК України заявлено до стягнення 3%
річних за період з 26.07.2013 року по 16.12.2013
року в сумі 434,60 грн.

При винесенні рішення суд виходив з
наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання з договору
поставки, згідно якого, в силу ст. 712 ЦК
України, продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій. а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог , що
звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Пунктом 1.7. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» № 14
від 17.12.2013р. якщо у договорі або законі
не встановлено строку (терміну), у який
повинно бути виконано грошове
зобов'язання, судам необхідно виходити
з приписів частини другої статті 530 ЦК
України. Цією нормою передбачено, між
іншим, і можливість виникнення
обов'язку негайного виконання; такий
обов'язок випливає, наприклад, з
припису частини першої статті 692 ЦК
України, якою визначено, що покупець за
договором купівлі-продажу повинен
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього; відтак якщо
договором або актами цивільного
законодавства не встановлено інший
строк оплати товару, відповідна оплата
має бути здійснена боржником негайно
після такого прийняття, незалежно від
того, чи пред'явив йому кредитор
пов'язану з цим вимогу. При цьому
передбачена законом відповідальність
за невиконання грошового зобов'язання
підлягає застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору.

В порушення вимог договору відповідач
не здійснив розрахунки за отриманий
товар, у зв'язку з чим виникла
заборгованість на суму 36 720,00грн.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір процентів.

Позивачем обґрунтовано заявлено до
стягнення 434,60 грн. 3% річних, розрахунок
яких перевірено судом.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не
мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів
справи суд дійшов висновку, що позовні
вимоги обґрунтовані, підтверджуються
наявними доказами ( в мат. справи),
відповідачем не спростовані і
підлягають задоволенню.

Судові витрати, понесені позивачем,
відповідно до ст.49 ГПК України
підлягають відшкодуванню за рахунок
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та
керуючись 33,43,49,75,82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фермерського господарства
"Лаванда" (с. Вишняки, Козельщинський
район, Полтавська область,39100, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Галещинський
машинобудівний завод
сільськогосподарських машин та
обладнання" (вул. Заводська, 1, смт. Нова
Галещина, Козельщинський район,
Полтавська область,39140, )
36720,00 гривень основного боргу, 434,60
гривень 3% річних, 1720,50 гривень судового
збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 31.01.2014 р.

Суддя
Тимощенко О.М.