ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 р. Справа № 909/1513/13

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Неверовська Л.
М. , при секретарі судового засідання
Озарко Л. Р., розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1;

до відповідача: Відділу освіти
Городенківської райдержадміністрації,
вул. Шевченка, 77, м. Городенка,
Городенківський район,
Івано-Франківська область, 78100;

про стягнення 22070 грн. 34 коп., з яких 17202
грн. основний борг, 68 грн. 86 коп.
інфляційні втрати, 507 грн. 58 коп. 3 %
річних, 3087 грн. 76 коп. пені, 1204 грн. 14
коп. штраф;

за участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 - фізична
особа-підприємець (паспорт серія СС
088947, виданий Городенківським РВУМВС в
Івано-Франківській області 06.04.96);

Від відповідача: Мицус М. І. - керівник
відділу освіти Городенківської
райдержадміністрації (виписка з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
серія АА № 303930 від 01.08.13).

ВСТАНОВИВ: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 звернувся до господарського
суду Івано-Франківської області з
позовом до Відділу освіти
Городенківської райдержадміністрації
про стягнення 22070 грн. 34 коп., з яких 17202
грн. основний борг, 68 грн. 86 коп.
інфляційні втрати, 507 грн. 58 коп. 3 %
річних, 3087 грн. 76 коп. пені, 1204 грн. 14
коп. штраф.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просить суд позов
задовольнити.

Представник відповідача подав заяву
(вх. № 1506/14 від 30.01.14) про визнання
позову, в якій також зазначає про те, що
Відділом освіти Городенківської
райдержадміністрації закладено у 2014 р.
кошти на погашення заборгованості. В
судовому засіданні просить суд
зменшити розмір заявлених до стягнення
штрафних санкцій.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представників сторін,
всебічно та повно з'ясувавши обставини,
на яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши в сукупності всі
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступне.

26.10.12 між фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 та Відділом освіти
Городенківської райдержадміністрації
укладено договір купівлі-продажу
товарів.

У відповідності до п. 1.1. договору,
позивач в порядку та на умовах,
визначених договором, зобов'язується
передати у власність відповідача, а
відповідач в порядку та на умовах,
визначених у договорі, зобов'язується
прийняти та оплатити котел
опалювальний КС-Г-100 (товар) за ціною 17202
грн.

Згідно п. 2.2. договору відповідач
зобов'язаний прийняти товар і
розрахуватися за нього не пізніше 1
грудня 2012 р.

Згідно п. 4.1. оплата товару здійснюється
відповідачем за визначеною п. 1.1.
договору ціною та у визначений п.2.2.
договору строк шляхом перерахунку на
розрахунковий рахунок позивача.

На виконання умов договору позивачем
передано у власність відповідача котел
опалювальний газовий КС-Г-100 зав. № 5999
в кількості 1 шт. за ціною 17202 грн., що
підтверджується актом
прийому-передачі від 31.10.12.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач прийняті на себе
зобов'язання за договором
купівлі-продажу від 26.10.12 щодо оплати за
отриманий товар своєчасно не виконав,
внаслідок чого станом на день розгляду
справи основний борг відповідача перед
позивачем становить 17202 грн.

На підставі положень Цивільного
Кодексу України суд робить висновок
про те, що між сторонами виникло
цивільно-правове зобов'язання.
Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених Цивільним
Кодексом, зокрема з договорів та інших
правочинів.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу; інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до статті 655 Цивільного
кодексу України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків
передбачених законом.

Згідно зі ст. ст. 610, 625 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідачем не спростовано доводів
позивача щодо наявності основного
боргу в сумі 17202 грн., наявність
вказаного боргу відповідачем
визнається (заява вх. № 1506/14 від 30.01.14).

Враховуючи той факт, що відповідач не
виконав свої зобов'язання, які
випливають з договору, вимога позивача
про стягнення з відповідача 17202 грн.
основного боргу є законною та
обґрунтованою, а тому підлягає до
задоволення.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, що прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Господарським судом встановлено факт
прострочення грошового зобов'язання
відповідачем, здійснено перевірку
поданого позивачем розрахунку
інфляційних втрат та 3 % річних.

З огляду на обґрунтованість позовних
вимог в цій частині та правильність
поданого розрахунку, позовні вимоги
про стягнення 68 грн. 86 коп. інфляційні
втрати та 507 грн. 58 коп. 3 % річних
підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 216
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Частиною 1 статті 230 Господарського
кодексу України передбачено, що
штрафними санкціями у цьому кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пунктом 3.3. договору сторони
передбачили, що у разі відмови від
розрахунку за товар або за
прострочення у такому розрахунку
відповідач зобов'язаний за вимогою
позивача виплатити останньому штраф у
розмірі 7 % від несплаченої суми, а також
пеню у розмірі 0,05 % від несплаченої
суми за кожний день прострочення
платежу.

За прострочення виконання зобов'язання
з розрахунку за товар, позивачем
нараховано відповідачу 3087 грн. 76 коп.
пені, 1204 грн. 14 коп. штраф.

Згідно із ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
зобов'язань передбачено ч. 2 ст. 231
Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання
господарських зобов'язань чинне
законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень передбачати в договорі
одночасне стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою статтею 627 ЦК України,
коли сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій.

Вказана правова позиція щодо
можливості одночасного стягнення
штрафу та пені викладена у постанові
Верховного суду України від 27.04.12 у
справі № 06/5026/1052/2011.

У відповідності до пункту 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України, приймаючи рішення у справі,
суд має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України,
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Приписами ст.233 ГК України встановлено,
що у разі якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Згідно п. 3.17.4. постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
N 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" з наступними змінами,
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. У
зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця
процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України.

Щодо права суду на зменшення розміру
штрафних санкцій, у відповідності до
приписів ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК
України та ст. 83 ГПК України, зазначено
в постанові Вищого господарського суду
України від 19.12.12 у справі №5023/3165/12.

Встановивши причини невиконання
відповідачем грошового зобов'язання, а
саме надавши належну оцінку тій
обставині, що відповідач є бюджетною
установою, а отже надходження грошових
коштів залежить від бюджетного
фінансування, виходячи з інтересів
сторін, з урахуванням визнання
відповідачем позову, причин
неналежного виконання зобов'язання,
суд вважає за необхідне використати
право, надане суду п. 3 статті 83 ГПК
України, ст. 551 Цивільного кодексу
України, ст. 233 ГК України та зменшити
розмір пені та штрафу на 90 %,
задовольнивши вимогу про стягнення
пені в розмірі 30 грн. 87 коп. пені та 12
грн. 04 коп. штрафу.

У відповідності до ч.1 ст. 33 ГПК кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Вказаною
нормою обов'язок доказування
покладений на сторони процесу.
Доказування полягає у поданні доказів
сторонами та доведенні їх
переконливості суду.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, позов слід
задовольнити частково, стягнути з
відповідача 17202 грн. основного боргу, 68
грн. 86 коп. інфляційних втрат, 507 грн. 58
коп. 3 % річних, 30 грн. 87 коп. пені, 12 грн.
04 коп. штрафу. В решті позовних вимог
слід відмовити (у зв'язку зі зменшенням
судом розміру неустойки).

Враховуючи те, що господарський спір
виник внаслідок неправильних дій
відповідача, відповідно до ст. 49 ГПК
України, судові витрати по сплаті
судового збору слід покласти на
відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 551, 549, 551, 610, 625,
629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 216,
230, 231, 233 Господарського кодексу
України, ст.ст. 33, 43, 49, ст. 82 -85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Відділу освіти Городенківської
райдержадміністрації про стягнення 22070
грн. 34 коп. задовольнити частково.

Стягнути з Відділу освіти
Городенківської районної державної
адміністрації, вул. Шевченка, 77, м.
Городенка, Городенківський район,
Івано-Франківська область, 78100
(ідентифікаційний код 02143502) на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) 17202 (сімнадцять тисяч двісті
дві) грн. основного боргу, 68 (шістдесят
вісім) грн. 86 коп. інфляційних втрат, 507
(п'ятсот сім) грн. 58 коп. 3 % річних, 30
(тридцять) грн. 87 коп. пені, 12
(дванадцять) грн. 04 коп. штрафу, 1720 грн.
(одну тисячу сімсот двадцять) грн. 50 коп.
- судового збору, про що видати наказ
після набрання рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 10.02.14

Суддя
Неверовська Л. М.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Озарко Л. Р. 10.02.14