РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2014 р.
Справа № 906/1562/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Мельник О.В.

суддя
Грязнов В.В. ,

суддя
Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання
Мухомеджанов Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" на рішення
господарського суду Житомирської
області від 12.12.13 р. у справі № 906/1562/13

за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Житомиргаз"

про стягнення 19559,07 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Остапенка В.М.,

відповідача - Мельника О.М.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
місцевого господарського суду із
позовом до публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Житомиргаз" про стягнення
19559,07 грн.

Заявою від 10.12.2013 року позивач уточнив
свої вимоги та просив стягнути з
відповідача 16537,61 грн., у тому числі: 891,39
грн. 3% річних, 4456,95 грн. пені, 11055,64грн.
штрафу та 133,63 грн. інфляційних
нарахувань.

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 12.12.2013 року
(суддя Вельмакіна Т.М.) вказаний позов
задоволено частково. Присуджено до
стягнення з ПАТ по газопостачанню та
газифікації "Житомиргаз" на користь ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 891,39грн. 3% річних;
4456,95грн. пені; 11055,64грн. штрафу; 133,63грн.
інфляційних; 1454,72грн. судового збору. В
частині стягнення 152,39грн. 3% річних,
761,95грн. пені, 1967,84грн. штрафу, 139,28грн.
інфляційних відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд
першої інстанції вказав, що на
виконання умов договору №34/19-РО від
30.03.2012 року за період з березня по
грудень 2012 року позивач поставив
відповідачу природний газ на загальну
суму 546570,70грн. Натомість, останній
розрахунок за газ в кожному місяці
проводив з порушенням строків, з огляду
на що суд дійшов висновку про наявність
підстав для нарахування неустойки,
інфляційних втрат та 3 % річних. Крім
того, оцінивши співвідношення розміру
заявлених штрафних санкцій, зокрема, з
можливими збитками кредитора,
враховуючи інтереси обох сторін, в т.ч.
майнові, господарський суд дійшов
висновку про відсутність, у даному
випадку, підстав для зменшення суми
пені, що підлягає стягненню з
відповідача.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
відповідач звернувся із апеляційною
скаргою, в якій просить його скасувати
та прийняти нове рішення, яким зменшити
розмір пені та штрафу на 98%.

Апелянт зокрема зазначає, що при
вирішенні клопотання відповідача про
зменшення неустойки, суд першої
інстанції необґрунтовано взяв до уваги
лише майновий стан позивача. Просить
врахувати ступінь виконання
зобов'язання, а саме погашення основної
суми боргу відповідачем до початку
розгляду справи судом першої
інстанції, а також те, що від
господарської діяльності ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" залежить безперебійне
постачання (розподілення) природного
газу на території Житомира та
Житомирської області.

Відповідач також подав заяву щодо
уточненого розміру позовних вимог, в
якій просить відмовити в нарахуванні
пені в розмірі 101,57 грн., 3% річних в
розмірі 20,32 грн. та інфляційних в
розмірі 133,63 грн. як необґрунтовано
нарахованих.

Позивач надав відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить залишити
рішення господарського суду
Житомирської області від 12.12.2013 року
без змін. У відзиві вказує на те, що
зменшення судом розміру неустойки
спричинить позивачу збитки та
дозволить відповідачу і у подальшому
безкарно порушувати договірні умови.

Розглянувши апеляційну скаргу та
відзив на неї, вивчивши матеріали
справи, наявні в ній докази, заслухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла наступного висновку.

Як правильно встановлено судом першої
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, 30.03.2012 року НАК "Нафтогаз
України" (продавець) та ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" (покупець) уклали договір
№34/19-РО на купівлю-продаж природного
газу, згідно п. 1.1 якого позивач
зобов'язався передати у власність
відповідача у 2012 році природний газ, а
відповідач зобов'язався прийняти і
оплатити газ на умовах цього договору
(далі - договір), (а.с.11-18).

Відповідно до п.1.2 договору газ, що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для подальшої реалізації релігійним
організаціям (крім обсягів, що
використовуються для
виробничо-комерційної діяльності), які
є кінцевими споживачами газу.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що
продавець передає покупцеві у період з
01 лютого 2012 року по 31 грудня 2012 року газ
в обсязі до 484 тис.куб.м., у тому числі по
місяцях кварталів: лютий 2012 року - 123
тис.куб.м., березень 2012 року - 97
тис.куб.м., квітень 2012 року - 29 тис.куб.м.,
травень 2012 року - 4 тис.куб.м., червень 2012
року - 4 тис.куб.м., липень 2012 року - 4
тис.куб.м., серпень 2012 року - 4 тис.куб.м.,
вересень 2012 року - 4 тис.куб.м., жовтень
2012 року - 31 тис.куб.м., листопад 2012 року -
53 тис.куб.м., грудень 2012 року - 131
тис.куб.м.

Згідно із п. 3.6, 3.7 договору
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го
числа місяця, наступного за місяцем
продажу газу, покупець зобов'язується
надати підписані та скріплені печаткою
покупця продавцеві два примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві один примірник оригіналу
акта, підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами.

За змістом п. 5.2 договору ціна за 1000
куб.м. природного газу на дату
укладення цього договору без
урахування податку на додану вартість,
збору у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу становить:
газ, який використовується споживачами
за умови, що споживання не перевищує 2500
куб.м. на рік: при наявності газових
лічильників 249,3137 грн., крім того ПДВ 20%;
при відсутності газових лічильників
308,6275 грн., крім того ПДВ 20%; газ, який
використовується споживачами за умови,
що споживання не перевищує 6000 куб.м. на
рік: при наявності газових лічильників
553,7255 грн., крім того ПДВ 20%; при
відсутності газових лічильників 643,4314
грн., крім того ПДВ 20%; газ, який
використовується споживачами за умови,
що споживання не перевищує 12000 куб.м. на
рік: при наявності газових лічильників
1493,4314 грн., крім того ПДВ 20%; при
відсутності газових лічильників 1677,2549
грн., крім того ПДВ; газ, який
використовується споживачами за умови,
що споживання перевищує 12000 куб.м. на
рік: при наявності газових лічильників
1850,7843грн., крім того ПДВ 20%; при
відсутності газових лічильників 2070,1471
грн., крім того ПДВ

Ціна договору (сума договору)
складається із сум вартості місячних
поставок газу за цим договором та на
дату його укладання становить - 520735,35
грн., крім того ПДВ - 20%, усього з ПДВ -
624882,42грн (п. 5.4 договору).

Відповідно до п. 11.1 цей договір набирає
чинності з дати підписання
уповноваженими представниками сторін
та скріплення їх підписів печатками,
але не раніше 14 днів з дня
опублікування у державному офіційному
друкованому виданні з питань державних
закупівель повідомлення про акцепт
пропозиції за результатами
застосування процедури закупівлі в
одного учасника поширює дію на
відносини, що фактично склались між
стонами з 01 лютого 2012 року і діє у
частині поставки газу до 31 грудня 2012
року включно, а у частині розрахунків -
до їх повного здійснення.

Вказаний договір підписаний
уповноваженими представниками сторін
та скріплений їх печатками.

Як правильно встановлено місцевим
господарським судом, на виконання
договору протягом березня-грудня 2012
року ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
поставило відповідачу природний газ на
загальну суму 546540,70грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу від
31.03.2012р. на суму 119232,96грн., від 30.04.2012р. на
суму 53010,06грн., від 31.05.2012р. на суму
8760,56грн., від 30.06.2012р. на суму 12429,98грн.,
від 31.07.2012р. на суму 12287,77 грн., від
31.08.2012р. на суму 8734,18грн., від 30.09.2012р. на
суму 5252,89грн., від 31.10.2012 року на суму
28111,99 грн., від 30.11.2012 року на суму
102198,00грн., від 31.12.2012 року на суму 196522,31
грн., які підписані представниками
сторін без зауважень.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

За приписами п. 6.2 договору остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 20-го числа наступного
за місяцем поставки газу.

Враховуючи те, що акти
приймання-передачі природного газу,
оформлення яких обумовлене п. 3.6, 3.7
договору, підписані уповноваженими
представниками сторін 31.03.2012 року,
30.04.2012 року, 31.05.2012 року, 30.06.2012 року,
31.07.2012 року, 31.08.2012 року, 30.09.2012 року,
31.10.2012 року, 30.11.2012 року, 31.12.2012 року,
останнім днем розрахунку за отриманий
газ було - 19.04.2012 року, 19.05.2012 року, 19.06.2012
року, 19.07.2012 року, 19.08.2012 року, 19.09.2012 року,
19.10.2012 року, 19.11.2012 року, 19.12.2012 року,
відповідно.

У той же час, як вбачається із
банківських виписок ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" за період 01.01.2012 року - 31.12.2012
року, розрахунок за поставлений
природний газ відповідач здійснював
частинами та з порушенням строків
оплати.

Таким чином, вирішуючи спір, колегія
суддів враховує положення ст.ст. 173, 174,
193 ГК України, ст.ст. 11, 509, 610, 612 ЦК
України щодо законодавчого визначення
поняття зобов'язання, його порушення
відповідачем, недопустимості
односторонньої відмови від виконання
зобов'язання, а також поняття
прострочення боржника.

Крім того, ст. 611 ЦК України визначено,
що у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, якими
зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми, (неустойка, штраф, пеня),
які учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі, зокрема,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України
передбачено, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Як слідує зі змісту п. 7.2 договору у разі
невиконання покупцем умов пунктів 6.1,
6.2. договору він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю крім
суми заборгованості пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 відсотків
від суми простроченого платежу.

За порушення відповідачем зобов'язання
по своєчасній оплаті вартості
отриманого природного газу позивачем
на підставі п.7.2 договору здійснено
нарахування пені.

При цьому, апеляційним судом
встановлено, що позивачем визначено
період нарахування пені з 21 числа
місяця наступного за місяцем поставки
газу по 20.12.2012 року (наступний день від
дня погашення суми заборгованості).

У свою чергу, апелянт у своїй скарзі
зазначив, що день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
пені, з огляду на що здійснив власний
розрахунок пені з 21 числа місяця
наступного за місяцем поставки газу по
19.12.2012 року (день погашення суми
заборгованості).

Колегія суддя зауважує, що відповідно
до п. 1.9 Постанови Пленуму ВГС №14 від
17.12.2013 року день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені. При
цьому, якщо у договорі виконання
грошового зобов'язання визначається до
настання певного терміну, наприклад, до
1 серпня 2014 року (частина друга статті 252
ЦК України), то останнім днем виконання
такого зобов'язання вважається день, що
передує цьому терміну (в даному
прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас
коли у тексті договору виконання
грошового зобов'язання визначено "по 1
серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня
2014 року", то останнім днем виконання
такого зобов'язання буде 1 серпня 2014
року.

Як вбачається із заяви №7983/12 від 18.12.2012
року, виписці по операціям між ПАТ
"Нафтогаз" та ПАТ по газопостачанню та
газифікації "Житомиргаз", зобов'язання
відповідача за одержаний у 2012 році
природний газ за договором №34/19-РО від
30.03.2012 року було припинено зарахуванням
20.12.2012 року зустрічних однорідних
вимог. Тому, як правильно зауважено
апелянтом, день фактичного погашення
заборгованості не слід включати в
період часу, за який здійснюється
стягнення пені.

Крім того, з огляду на те, що п. 6.2
договору сторони погодили остаточний
розрахунок до 20-го числа, то останнім
днем виконання зобов'язання буде 19-те
число наступного за місяцем поставки
газу, а відповідно прострочення
наступає з 20-го числа.

Вказаного судом першої інстанції
враховано не було та задоволено позов в
частині стягнення пені, виходячи із
розрахунку, поданого позивачем.

У той же час, помилкове визначення
позивачем дати початку та закінчення
нарахування пені із зміщенням на один
день, не впливає на її арифметичне
значення.

Здійснивши перерахунок заявленої
позивачем пені, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що вимога про стягнення
4456,95грн. пені є обґрунтованою.
Відповідно, у стягненні 761,95грн. пені
місцевий господарський суд правомірно
відмовив.

Також, позивачем заявлено до стягнення
13023,48грн. - 7% штрафу за прострочення
оплати вартості природного газу у
березні, червні, липні, серпні, вересні
2012 року понад 30 днів.

Колегія суду зауважує, що
господарський суд Житомирської
області правильно врахував, що ч. 2 ст. 231
ГК України передбачена можливість
одночасного стягнення пені та штрафу
за порушення окремих видів
господарських зобов'язань. При чому
таке стягнення не суперечить статті 61
Конституції України, оскільки згідно
зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є
формами неустойки, а відповідно до ст.
230 ГПК України - видами штрафних
санкцій, тобто не є окремими та
самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій.

Здійснивши перерахунок штрафу, суд
апеляційної інстанції погоджується із
висновком господарського суду
Житомирської області про задоволення
позову в частині стягнення 11055,64грн.
штрафу та про відмову у стягненні
1967,84грн. штрафу.

У той же час, розглядаючи клопотання
відповідача про зменшення неустойки,
місцевий господарський суд не знайшов
підстав для його задоволення.

Натомість, колегія суддів зауважує
наступне.

Вирішуючи, у тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту ст. 233 ГК України, ч.3 ст.551 ЦК
України випливає, що при вирішенні
питання про можливість зменшення
неустойки, суд бере до уваги майновий
стан сторін і оцінює співвідношення
розміру заявлених штрафних санкцій,
зокрема, із розміром збитків кредитора,
враховує інтереси обох сторін.

Як вбачається, позивачем не доведено
факту завдання йому чи іншим учасникам
господарських відносин збитків
внаслідок несвоєчасної сплати коштів
саме відповідачем. У той же час, за
порушення строку сплати грошових
зобов'язань, крім пені та штрафу,
нараховані інфляційні та річні.

Окрім того, кінцевим споживачем
основної кількості послуг, для
забезпечення надання яких було
поставлено природний газ, є релігійні
організації, через низький ступінь
розрахунків яких і виникла
заборгованість у відповідача. При
цьому, ПАТ "Житомиргаз" вживав заходів,
направлених на забезпечення виконання
зобов'язань та систематично частинами
погасив борг, й станом на день розгляду
даного спору, основний борг
відповідачем погашено повністю.

Отже, враховуючи інтереси обох сторін,
колегія суддів дійшла висновку про
необхідність зменшення заявленої до
стягнення неустойки на 50%, що
відповідає вимогам співрозмірності в
контексті інтересів позивача та
відповідача.

Стосовно вирішення судом першої
інстанції спору в частині розміру 3%
річних та інфляційних втрат, що
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача, апеляційний суд
виходить з наступного.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Апеляційний суд встановив, що при
нарахуванні 272,91грн. інфляційних втрат
та 1043,78 грн. 3 % річних позивачем також
неправильно визначено період
прострочення зобов'язання.

Здійснивши перерахунок річних та
інфляційних, враховуючи межі заявлених
вимог, суд першої інстанції правомірно
стягнув 891,39грн. 3% річних та 133,63грн.
інфляційних, а в стягненні 152,39грн. 3%
річних та 139,28грн. інфляційних
обґрунтовано відмовив.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що у частині стягнення 3% річних
та інфляційних, суд першої інстанції
повно з'ясував обставини справи і дав
їм правильну юридичну оцінку.

Враховуючи викладене, апеляційна
скарга по газопостачанню та
газифікації ПАТ "Житомиргаз" підлягає
частковому задоволенню, а рішення
місцевого господарського суду зміні в
частині стягнення пені та штрафу.

При цьому, зменшуючи розмір неустойки,
судовий збір за розгляд справи в суді
першої інстанції та за розгляд
апеляційної скарги, колегія суддів
покладає на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 99, 101, 103-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" задоволити частково.

Рішення господарського суду
Житомирської області від 12.12.2013 р. у
справі № 906/1562/13 змінити, виклавши його
резолютивну частину у наступній
редакції:

"1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Житомиргаз" (10002,
Житомирська обл., м. Житомир,
Корольовський р-н., вул.
Фещенка-Чопівського, буд. 35, ід. код
03344071) на користь публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ід.
код 20077720): 891,39грн. 3% річних; 2228,48грн.
пені; 5527,82грн. штрафу; 133,63грн.
інфляційних; 1454,72грн. судового збору.

3. В частині стягнення 152,39грн. 3% річних,
2990,43грн. пені, 7495,66грн. штрафу, 139,28грн.
інфляційних відмовити".

Доручити господарському суду
Житомирської області видачу судових
наказів.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Справу №906/1562/13 повернути до
господарського суду Житомирської
області.

Головуючий суддя
Мельник О.В.

Суддя
Грязнов В.В.

Суддя
Бучинська Г.Б.