КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2014 р. Справа№ 910/18354/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Чорної Л.В.

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного підприємства
"Грандфінресурс"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 18.11.2013р. (повний текст
підписано - 22.11.2013р.)

у справі №910/18354/13 (суддя - Марченко О.В.)

за позовом Приватного підприємства
"Грандфінресурс"

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення від
21.05.2013 №9-р/тк

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані вимоги Приватного
підприємства "Грандфінресурс" до
Антимонопольного комітету України про
визнання недійсним рішення тимчасової
адміністративної колегії
Антимонопольного комітету України
(далі - АМК) від 21.05.2013 №9-р/тк "Про
визнання вчинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу" зі
справи № 3.6.12-89/2012 (далі - рішення
№9-р/тк).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
рішення №9-р/тк, яким визнано дії ПП
"Грандфінресурс", які полягають у
повідомленні суб'єктом господарювання
невизначеному колу осіб в рекламі
неповних відомостей, зокрема,
внаслідок замовчування окремих фактів,
що можуть вплинути на наміри цих осіб
щодо придбання товарів (придбання
(замовлення) послуг з надання позик)
цього суб'єкта господарювання,
порушенням законодавства про захист
від недобросовісної конкуренції,
передбаченим статтею 151 Закону України
"Про захист від недобросовісної
конкуренції", у вигляді поширення
інформації, що вводить в оману, є
незаконним та необґрунтованим.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 18.11.2013 року у справі № 910/18354/13 у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Вищезазначене рішення місцевого
господарського суду обґрунтовано тим,
що позивачем було пропущено строк
встановлений ст. 60 Закону України "Про
захист економічної конкуренції" для
оскарження рішення органів
Антимонопольного комітету України,
відновлення якого законодавством
України не передбачено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
м. Києва від 18.11.2013 року у справі №
910/18354/13 та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення Господарського суду м. Києва в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, з невідповідністю
висновків, викладених у рішенні
обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 20.12.2013 року
апеляційна скарга прийнята до
провадження для розгляду у наступному
складі суддів: головуючий суддя -
Тищенко О.В., судді - Гончаров С.А., Чорна
Л.В. та призначено розгляд скарги на
29.01.2014 року.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти доводів
позивача, викладених в апеляційній
скарзі, просив суд рішення
Господарського суду м. Києва від 18.11.2013
року у справі № 910/18354/13 залишити без
змін.

Представник апелянта в судове
засідання 29.01.2014 року не з'явився,
будучи належним чином повідомленим про
час та місце проведення судового
засідання по розгляду апеляційної
скарги.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Явка в
судове засідання представників сторін
-це право, а не обов'язок, справа може
розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК
України у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду
справи є правом та прерогативою суду,
основною умовою для якого є не
відсутність у судовому засіданні
представників сторін, а неможливість
вирішення спору у відповідному
судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті
4 ГПК України, статті 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" при розгляді справи частину 1
статті 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
колегія суддів зазначає, що право особи
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
кореспондується обов'язок
добросовісно користуватися наданими
законом процесуальними правами,
утримуватись від дій, що зумовлюють
затягування судового процесу, та
вживати надані процесуальним законом
заходи для скорочення періоду судового
провадження (пункт 35 рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Юніон Еліментарія Сандерс
проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від
07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи
є достатніми для всебічного, повного і
об'єктивного розгляду справи, судова
колегія визнала за можливе розглянути
апеляційну скаргу у відсутності
представника позивача.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що в
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
та додатково поданими доказами
повторно розглядає справу.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судових засіданнях з
урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи їх взаємний
зв'язок, Київський апеляційний
господарський суд вважає що рішення
суду першої інстанції прийнято з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, є законним і
обґрунтованим з наступних підстав.

У судовому процесі в господарських
судах позивачами і відповідачами
можуть бути підприємства та
організації, зазначені в статті 1 ГПК
України, тобто підприємства, установи,
організації, інші юридичні та фізичні
особи.

Відповідно до статті 2 ГПК України
господарський суд порушує справи за
позовними заявами, зокрема,
підприємств та організацій, які
звертаються до господарського суду за
захистом своїх прав і охоронюваних
законом інтересів.

Згідно з пунктом 3 частини першої
статті 12 ГПК України господарським
судам підвідомчі справи за заявами
органів Антимонопольного комітету
України з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції.

Як зазначено в пункті 1 рекомендацій
президії Вищого господарського суду
України від 29.10.2008 № 04-5/247, відповідно до
частини першої статті 60 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
заявник, відповідач, третя особа мають
право оскаржити рішення органів
Антимонопольного комітету України
повністю або частково до
господарського суду. З огляду на зміст
наведеної норми, статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якою юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення, а
також приписи статті 32 Закону України
"Про захист від недобросовісної
конкуренції" справи зі спорів про
оскарження рішень (розпоряджень)
органів Антимонопольного комітету
України підвідомчі господарським
судам і підлягають розглядові за
правилами ГПК України. Це стосується й
розгляду справ за позовами органів
Антимонопольного комітету України про
стягнення з суб'єктів господарювання
сум штрафів та пені у зв'язку з
порушенням конкурентного
законодавства, оскільки таке стягнення
здійснюється згідно саме з рішеннями
відповідних органів, прийнятими на
підставі приписів названих Законів
України. Водночас і пунктом 3 частини
першої статті 12 ГПК України
встановлено, що справи за заявами
органів Антимонопольного комітету
України з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції, підвідомчі господарським
судам.

Отже, спір у цій справі відноситься до
підвідомчості господарських судів та
підлягає вирішенню за правилами ГПК
України.

В силу ч. 1 ст. 3 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
законодавство про захист економічної
конкуренції ґрунтується на нормах,
установлених Конституцією України, і
складається із цього Закону, законів
України "Про Антимонопольний комітет
України", Закону України «Про захист
від недобросовісної конкуренції",
інших нормативно-правових актів,
прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
Антимонопольний комітет України є
державним органом із спеціальним
статусом, метою діяльності якого є
забезпечення державного захисту
конкуренції у підприємницькій
діяльності та у сфері державних
закупівель. При цьому, особливості
спеціального статусу Антимонопольного
комітету України обумовлюються його
завданнями та повноваженнями, в тому
числі роллю у формуванні конкурентної
політики, та визначаються цим Законом,
іншими актами законодавства і
полягають, зокрема, в особливому
порядку призначення та звільнення
Голови Антимонопольного комітету
України, його заступників, державних
уповноважених Антимонопольного
комітету України, голів територіальних
відділень Антимонопольного комітету
України, у спеціальних процесуальних
засадах діяльності Антимонопольного
комітету України, наданні соціальних
гарантій, охороні особистих і майнових
прав працівників Антимонопольного
комітету України на рівні з
працівниками правоохоронних органів, в
умовах оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Закону
розпорядження, рішення та вимоги
органу Антимонопольного комітету
України, голови територіального
відділення Антимонопольного комітету
України, вимоги уповноважених ними
працівників Антимонопольного комітету
України, його територіального
відділення в межах їх компетенції є
обов'язковими для виконання у
визначені ними строки, якщо інше не
передбачено законом.

Стаття 3 зазначеного Закону до основних
завдань Антимонопольного комітету
України відносить участь у формуванні
та реалізації конкурентної політики в
частині здійснення державного
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції на
засадах рівності суб'єктів
господарювання перед законом та
пріоритету прав споживачів,
запобігання, виявлення і припинення
порушень законодавства про захист
економічної конкуренції.

Згідно з ст. 7 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
Антимонопольний комітет України
відповідно до покладених на нього
завдань:

контролює дотримання антимонопольного
законодавства в процесі економічної
концентрації, зокрема, при створенні,
реорганізації, ліквідації суб'єктів
господарювання, створенні об'єднань
підприємств, вступі одного або кількох
суб'єктів господарювання в об'єднання,
при перетворенні органів влади,
органів місцевого самоврядування,
органів
адміністративно-господарського
управління та контролю в об'єднання
суб'єктів господарювання, придбанні чи
набутті будь-яким іншим способом у
власність, одержанні в управління
(користування) часток (акцій, паїв),
активів (майна) у вигляді цілісних
майнових комплексів суб'єктів
господарювання або їх структурних
підрозділів, оренді цілісних майнових
комплексів суб'єктів господарювання
або їх структурних підрозділів,
набутті будь-яким іншим способом
контролю господарської діяльності;

контролює дотримання антимонопольного
законодавства при здійсненні
господарської діяльності суб'єктами
господарювання та при реалізації
повноважень органами влади, органами
місцевого самоврядування, органами
адміністративно-господарського
управління та контролю щодо суб'єктів
господарювання;

розглядає справи про порушення
антимонопольного законодавства та
приймає рішення за результатами
розгляду в межах своїх повноважень;

звертається до суду чи арбітражного
суду з позовами (заявами) у зв'язку з
порушенням антимонопольного
законодавства, надсилає
правоохоронним органам матеріали про
порушення законодавства, що містять
ознаки злочину;

дає рекомендації та вносить пропозиції
органам державної влади, установам,
органам місцевого самоврядування,
суб'єктам господарювання та їх
об'єднанням щодо проведення заходів,
спрямованих на обмеження монополізму,
розвиток підприємництва і конкуренції,
запобігання порушенням
антимонопольного законодавства;

дає рекомендації органам влади,
органам місцевого самоврядування,
органам
адміністративно-господарського
управління та контролю, суб'єктам
господарювання щодо припинення дій
(бездіяльності), що містять ознаки
порушень антимонопольного
законодавства, усунення причин цих
порушень і умов, що їм сприяють, а після
припинення порушення - про вжиття
заходів по усуненню наслідків цих
порушень у визначені Комітетом строки;

бере участь у розробці та вносить у
встановленому порядку проекти актів
законодавства, що регулюють питання
розвитку конкуренції, конкурентної
політики та демонополізації економіки;

бере участь в укладанні міждержавних
угод, розробці і реалізації
міжнародних проектів та програм, а
також здійснює співробітництво з
державними органами і неурядовими
організаціями іноземних держав та
міжнародними організаціями з питань,
що належать до компетенції
Антимонопольного комітету України;

узагальнює практику застосування
антимонопольного законодавства,
розробляє пропозиції щодо його
удосконалення;

затверджує кошторис доходів і видатків
Антимонопольного комітету України та
його територіальних відділень;

розробляє і організовує виконання
заходів, спрямованих на запобігання
порушенням антимонопольного
законодавства;

систематично інформує населення
України про свою діяльність;

здійснює інші дії щодо контролю за
дотриманням антимонопольного
законодавства в межах його
повноважень.

Згідно ст. 60 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" заявник,
відповідач, третя особа мають право
оскаржити рішення органів
Антимонопольного комітету України
повністю або частково до
господарського суду у двомісячний
строк з дня одержання рішення. Цей
строк не може бути відновлено.

Отже, закінчення даного присічного
строку, незалежно від причин його
пропуску заінтересованою особою, є
підставою для відмови в позові про
визнання недійсним рішення
Антимонопольного комітету України та
його органів. Такий висновок
підтверджується з змістом пункту 2
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 15 "Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства".

Як вбачається з матеріалів справи
вбачається, оскаржуване позивачем
рішення було отримане ним 08.07.2013 року,
що підтверджується наявним в
матеріалах справи повідомлення про
вручення поштового відправлення (№ 036).

З урахуванням приписів ст. 60 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції», строк оскарження
позивачем зазначеного рішення спливає
08.09.2013 року.

- 08.07.2013 позивач отримав рішення № 9-р/тк,
що підтверджується копією
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення № 036;

- 05.09.2013 ПП "Грандфінресурс" звернулося
до господарського суду міста Києва з
позовом про визнання рішення № 9-р/тк
недійсним;

- ухвалою названого господарського
суду від 12.09.2013 (суддя Блажівська О.Є.)
зазначену позовну заяву повернуто ПП
"Грандфінресурс" без розгляду на
підставі пунктів 1, 2, 3, частини першої
статті 63 ГПК України;

- 23.09.2013 ПП "Грандфінресурс" повторно
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом про визнання
рішення № 9-р/тк недійсним.

Після виправлення недоліків, 23.09.2013
позивач повторно поштою звернувся до
суду з позовною заявою про визнання
недійсним рішення тимчасової
адміністративної колегії АМК України в
м. Житомир від 21.05.2013 р. № 9-р/тк.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 26.09.2013 порушено провадження у
справі № 5011-12/11788-2012 та прийнято позовну
заяву до розгляду.

Слід зазначити, що Господарський
процесуальний кодекс України не
містить припису, згідно якого після
усунення допущених недоліків позовної
заяви, про які було зазначено судом в
ухвалі про повернення позовної заяви
без розгляду та при повторному
зверненні до суду із зазначеним
позовом, позовна заява вважається
поданою в день первісного звернення до
господарського суду.

Таким чином, повторно подана до
господарського суду позовна заява
вважається поданою саме у день
повторного звернення з позовом до
господарського суду.

Вищенаведене узгоджується з правовою
позицією Вищого господарського суду
України, викладеною, зокрема в п. 24
Інформаційного листа від 07.04.2008 № 01-8/211
"Про деякі питання практики
застосування норм Цивільного та
Господарського кодексів України", а
саме: відмова господарського суду в
прийнятті позовної заяви до розгляду в
порядку ст. 62 ГПК України або
повернення позовної заяви у
відповідності до ст. 63 ГПК України
свідчить, що не був дотриманий
встановлений порядок подання позову.

Таким чином, днем подання позовної
заяви про скасування рішення
тимчасової адміністративної колегії
АМК України в м. Житомир з дотриманням
встановленого порядку подання слід
вважати 23.09.2013, а отже, наведена позовна
заява подана позивачем до суду з
пропуском встановленого частиною 1 ст.
60 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" двомісячного
строку для оскарження рішення органу
Антимонопольного комітету України.

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів вважає обґрунтованим висновок
суду першої інстанції щодо відмови
позивачу у задоволенні заявлених
позовних вимог через пропущення
останнім двомісячного строку для
оскарження рішення Антимонопольного
Комітету України від 21.05.2013 р. № 9-р/тк,
який в силу приписів чинного
законодавства відновленню не
підлягає.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення господарського суду
м. Києва у справі № 910/18354/13 від 18.11.2013
року відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам і матеріалам
справи, підстав для його скасування не
вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні
апеляційних скарги, відповідно до
вимог ст.49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті державного мита за
подання апеляційної скарги
покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Грандфінресурс" залишити
без задоволення, рішення
Господарського суду міста Києва від
18.11.2013 року у справі № 910/18354/13 залишити
без змін.

Матеріали справи № 910/18354/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
О.В. Тищенко

Судді
С.А. Гончаров

Л.В. Чорна