ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2014 р.
Справа № 916/13/1973

За позовом: Приватного підприємства
"Агро-Адмірал", м. Одеса

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галичина-Захід", с.
Кавсько Стрийського району Львівської
області

про визнання частково недійсним
договору поставки

Суддя Морозюк А.Я.

при секретарі Іванів Н. С.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Сеник А.З. -
представник

Судом роз'яснено зміст ст.ст.20,22 ГПК
України, а саме, процесуальні права та
обов'язки, зокрема, право заявляти
відводи. Відводу не заявлено.

Позов заявлено Приватним
підприємством "Агро-Адмірал" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галичина-Захід", в
якому позивач просить визнати Договір
поставки №11-187 від 03.10.2011 р. недійсним в
частині п.7.3. щодо обов'язку
Постачальника сплачувати Покупцеві
відсотки за користування чужими
грошовими коштами у розмірі 10% річних
від суми попередньої оплати до дня
фактичного передання товару покупцеві
або повернення йому суми попередньої
оплати.

Ухвалою суду від 26.12.2013 року визнано
надіслані ухвалою господарського суду
Одеської області від 13.12.2013 р. №916/13/1973
за підсудністю матеріали достатніми
для прийняття позовної заяви до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено справу до
розгляду в засіданні на 28.01.2014 року.

Позивач явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, надіслав на адресу суду
письмову заяву, в якій у зв'язку із
складним фінансовим становищем ПП
«Агро-Адмірал» та неможливістю
забезпечити участь представника в
судових засіданнях, просить розглядати
справу без участі представника ПП
«Агро-Адмірал». До заяви долучено
витребувані ухвалою суду від 26.12.2013 р.
матеріали, в тому числі оригінал
Договору поставки №11-187 від 03.10.2011 р. та
Додаток №1 до договору
(«Специфікація»), які позивач просить
повернути після вирішення спору по
суті ПП «Агро-Адмірал», оскільки
засвідчені копії цих доказів є в
матеріалах справи. Обгрунтовуючи
позовні вимоги, позивач покликається
на те, що пункт 7.3 Договору поставки
№11-187 (укладеного 03.10.2011 р. між
позивачем, як постачальником, та
відповідачем, як покупцем) в частині
щодо обов'язку Постачальника, у разі
порушення Постачальником строків
поставки визначених у специфікаціях,
сплачувати Покупцю відсотки за
користування чужими грошовими коштами
у розмірі 10% річних від суми
попередньої оплати до дня фактичного
передання товару покупцеві або
повернення йому суми попередньої
оплати, має бути визнаний недійсним,
оскільки суперечить п.п.14.1.206
Податкового кодексу України, ст. 536, 625,
670, 712 Цивільного кодексу України.

Відповідач у поданому суду відзиві, а
його представник в судовому засіданні
проти позову заперечив, просить
відмовити позивачу у задоволенні
заявлених ним вимог та припинити
провадження у справі на підставі п. 2 ст.
80 ГПК України. Обгрунтовуючи свої
заперечення відповідач посилається на
те, що внаслідок невиконання
забов'язань за договором поставки №11-187
від 03.10.2011 р. господарським судом
Одеської області прийнято рішення від
01.10.2013 р. у справі №916/1736/13 про стягнення
з ПП «Агро-Адмірал» на користь ТзОВ
«Галичина-Захід» передоплати в сумі 399
000,00 грн. та 10% річних за користування
грошовими коштами у сумі 68 925,56 грн. В
подальшому ПП «Агро-Адмірал»
мотивуючи, що рішення в частині
стягнення 10% річних за користування
грошовими коштами прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, оскільки п. 7.3
Договору в цій частині суперечить
вимогам ст.ст. 536, 625 ЦК України, подало
апеляційну скаргу про скасування
рішення від 01.10.2013 р. в цій частині.
Проте постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
29.10.2013 р. (яка залишена без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 12.12.2013 р.) рішення
господарського суду Одеської області
від 01.10.2013 р. у справі №916/1736/13 залишено
без змін. Відповідач також звертає
увагу на те, що одночасно судовими
актами вищих інстанцій встановлено, що
нарахування 10% річних за користування
грошовими коштами здійснено згідно з
ст. 536 ЦК України та п. 7.3 Договору.

В судовому засіданні судом оглянуто
надані представником відповідача
оригінали договору поставки №11-187 від
03.10.2011 р. та специфікації до нього
(додаток №1), які судом звірено з
доданими до позовної заяви і наявними у
справі завіреними копіями, після чого
оригінали повернуто представнику
відповідача на руки. Також в судовому
засіданні оглянуто надіслані суду
позивачем оригінали договору поставки
№11-187 від 03.10.2011 р. та специфікації до
нього (додаток №1), які судом звірено з
доданими до позовної заяви і наявними у
справі завіреними копіями, і які
підлягають поверненню позивачу після
вирішення спору по суті.

Враховуючи те, що сторони у
встановленому порядку були
повідомлені про дату, час та місце
розгляду справи, та враховуючи
відповідне клопотання позивача про
розгляд справи без участі його
представника, суд відповідно до статті
75 ГПК України вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
представника позивача за наявними у
справі матеріалами, яких достатньо для
встановлення обставин справи і
вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши та оцінивши
наявні в матеріалах справи докази, суд
встановив наступне.

У відповідності до ст. 11 ЦК України,
однією з підстав виникнення
зобов'язань, є зокрема договори та інші
правочини.

Як встановлено судом, 03 жовтня 2011 р.
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Галичина-Захід»
(Покупцем) та Приватним підприємством
«Агро-Адмірал» (Постачальником) був
укладений Договір поставки № 11-187. За
умовами договору Постачальник
(позивач) зобов'язався поставити та
передати у власність
Покупця(відповідача) зернові
культури(товар), що відповідають по
якості вимогам ДСТУ, у відповідності до
Специфікацій, які оформляються на
кожну окрему поставку Товару у формі
Додатка до Договору і є його
невід'ємною частиною, а Покупець
зобов'язався прийняти цей Товар та
оплатити його (п.1.1.). Ціна за одиницю
товару зазначається у
специфікаціях(п.2.1.). Ціна товару
узгоджується сторонами шляхом
укладення специфікацій(п.2.3.). Умови
оплати визначаються сторонами у
специфікаціях(п.3.2.). Строки та умови
поставки товару обумовлюються
сторонами у спеціфікаціях (п. 5.1.).
Договір набирає чинності з моменту
підписання даного Договору та діє до
31.12.2011 р., але у будь-якому випадку до
повного виконання Сторонами своїх
зобов'язань одна перед іншою (п. 10.1.).

Пунктами 2,5 додатку №1 до договору
(Специфікація) сторони погодили умови
оплати - 100% передоплата; строк поставки
- до 30 жовтня 2011 р.

Пунктом 7.3. Договору поставки №11-187 від
03.10.2011 р. сторони погодили, що у разі
порушення Постачальником строків
поставки визначених у специфікаціях,
Постачальник сплачує Покупцю штраф у
розмірі 10% від вартості непоставленої
чи недопоставленої продукції, а також
відсотки за користування чужими
грошовими коштами у розмірі 10% річних
від суми попередньої оплати до дня
фактичного передання товару покупцеві
або повернення йому суми попередньої
оплати.

Позивач вважає, що пункт 7.3 Договору
поставки №11-187 від 03.10.2011 р. в частині
щодо обов'язку Постачальника, у разі
порушення Постачальником строків
поставки визначених у специфікаціях,
сплачувати Покупцю відсотки за
користування чужими грошовими коштами
у розмірі 10% річних від суми
попередньої оплати до дня фактичного
передання товару покупцеві або
повернення йому суми попередньої
оплати, має бути визнаний недійсним,
так як суперечить п.п.14.1.206 Податкового
кодексу України, ст. 536, 625, 670, 712
Цивільного кодексу України.

Проте з такими доводами позивача суд не
погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 628 ЦК України,
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Стаття 627 ЦК України вказує, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Частиною 2 ст. 265 ГК України встановлено,
що договір поставки укладається на
розсуд сторін або відповідно до
державного замовлення.

Відповідно до ст. 207 ГК України,
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинене
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 ЦК України. Відповідно до
ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не
може суперечити ЦК, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Відповідно до приписів статті 693
Цивільного кодексу України якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати. На суму
попередньої оплати нараховуються
проценти відповідно до статті 536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
переданий, до дня фактичного передання
товару покупцеві або повернення йому
суми попередньої оплати. Договором
може бути встановлений обов'язок
продавця сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця. Згідно зі
статтею 536 вказаного Кодексу за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Тобто з наведених норм вбачається, що
саме договором може бути встановлений
розмір процентів та обов'язок продавця
сплачувати проценти за користування
чужими грошовими коштами, в даному
випадку в розмірі 10 % від суми
попередньої оплати.

Не заслуговує на увагу суду і посилання
позивача на те, що дані платежі не
відповідають визначенню процентів
наданому в п.п. 14.1.206 Податкового
кодексу України. Слід також звернути
увагу позивача на те, що відповідно до
ст.1 Податкового кодексу
України,останній регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів. Натомість, майнові відносини
регулюються Цивільним кодексом
України, відповідно до ст.1 ЦК України.

Таким чином, все вищенаведене
спростовує доводи позивача про те, що п.
7.3 договору в оспорюваній його частині
суперечить вимогам закону.

Додатково слід звернути увагу на те, що
про належне застосування ст. 536 ЦК
України при нарахуванні, на підставі п.
7.3 Договору поставки №11-187 від 03.10.2011 р.,
відсотків за користування чужими
грошовими коштами у розмірі 10% річних,
зазначено господарським судом
Одеської області, який розглядав спір
між ТзОВ «Галичина-Захід» та ПП
«Агро-Адмірал» про стягнення коштів, що
відображено в рішенні від 01.10.2013 р. у
справі №916/1736/13. Постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
29.10.2013 р. (яка залишена без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 12.12.2013 р.) рішення
господарського суду Одеської області
від 01.10.2013 р. у справі №916/1736/13 залишено
без змін.

Щодо вимоги відповідача про припинення
провадження у справі на підставі п. 2 ст.
80 ГПК України, викладеної у відзиві, то
така визнається судом безпідставною,
оскільки предмет спору у даній справі
та у справі господарського суду
Одеської області №916/1736/13 не
співпадають.

Враховуючи наведене, суд прийшов
висновку про відмову в позові повністю.

Судовий збір в сумі 1147,00 грн
покладається на позивача.

На підставі всього вищенаведеного,
керуючись ст.207, 265 ГК України, ст.ст. 11,
203, 215, 536, 626, 627, 628, 693 ЦК України, ст.ст. 4-3,
33, 34, 43,49, ст.ст. 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Судовий збір покласти на
позивача.

Повне рішення складено 31.01.2014 року.

Суддя
Морозюк А.Я.