ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2014 р.
Справа № 914/79/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Моноліт-Еко», м.
Львів

До відповідача: Дочірнього
підприємства «Львівський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України», м.Львів
в особі філії «Старосамбірський
райавтодор», м. Старий Самбір

Про стягнення заборгованості 1193,88 грн.

Суддя Березяк Н.Є

Секретар судового засідання Кравець
О.І.

В судове засідання з'явились:

від позивача: Данілін С.В. - представник

від відповідача: не з'явився

Представнику позивача роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України.

Суть спору: Подано позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Моноліт-Еко», м. Львів до відповідача:
Дочірнього підприємства «Львівський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України», м.Львів в особі філії
«Старосамбірський райавтодор», м.
Старий Самбір про стягнення
заборгованості 10 192, 711 грн., з яких: 8998,83
грн. основного боргу, 806,93 грн.3% річних,
386,95 грн. інфляційних втрат, крім того
1720,50 грн. судового збору.

Ухвалою суду від 14.01.2014 року порушено
провадження у справі і призначено її до
розгляду на 03.02.2014 року.

03.02.2013 року представником позивача було
подано заяву про зменшення позовних
вимог (вх.№441/14), у зв'язку із частковим
погашенням відповідачем основного
боргу у розмірі 8998,83 грн. та виражено
прохання про стягнення з відповідача:
806,93 грн.3% річних, 386,95 грн. інфляційних
втрат і 1720,50 грн. судового збору. Крім
того, подано клопотання від 03.02.2014 року
(вх.№4196/14) про долучення до матеріалів
справи копій витягів з єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців щодо
реєстрації позивача і відповідача та
довідки від 03.02.2014 року про відсутність
у провадженні господарських судів
України, або іншого органу, який в межах
своєї компетенції вирішує спір справи
між тими з сторонами, про той же предмет
і з тих же підстав, які судом прийнято і
приєднано до матеріалів справи.

Відповідач явку представника в судове
засідання не забезпечив, подав
клопотання від 31.01.2014 року (вх.№4129/14) про
відкладення розгляду справи, у зв'язку
із зайнятістю представника в іншому
судовому засіданні, яке судом
приймається і приєднується до
матеріалів справи. Також подано
клопотання від 30.01.2014 року (вх.№4093/14 від
31.01.2014 року) в якому виражено прохання
про припинення провадження у справі в
частині стягнення основного боргу у
розмірі 8998,83 грн., у зв'язку із його
погашенням, в підтвердження чого
подано платіжне доручення №2698 від
16.01.2014року.

В судовому засіданні 03.02.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали
справи, та оцінивши докази в їх
сукупності, встановив наступне:

26.01.2010року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Моноліт-Еко» та
філією «Старосамбірський райавтодор»
Дочірнього підприємства «Львівський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» було укладено договір про
виконання робіт №10/01/26.

У відповідності до п.1.1 договору
Позивач виконав роботи з проведення
санітарно-гігієнічних досліджень з
метою атестації робочих місць: філії
«Старосамбірський РАД» за адресою:
Львівська область, м.Старий Самбір,
вул.Садова, 21, а Відповідач прийняв
роботи, що підтверджується
приймально-здавальним актом б/н від
27.12.2010р. до договору №10/01/26, підписаним
сторонами без зауважень.

Згідно п. 2.1 Договору загальна вартість
вищезазначених робіт становить 8998,83
грн., що підтверджується протоколом
погодження договірної ціни на
виконання разових робіт (надання
послуг).

У п.2.2 Договору сторонами обумовлено, що
оплата робіт, згідно цього Договору
здійснюється замовником шляхом
перерахування коштів на рахунок
Виконавця протягом 3-х робочих днів з
дня підписання акту здавання-приймання
виконаних робіт. Отже, останнім днем
виконання зобов'язання по сплаті боргу
був 30.12.2010 року. Проте, як стверджує
позивач, протягом зазначеного терміну
і до дня подання позову відповідачем
заборгованості не погашено.

Під час розгляду справи відповідачем
погашено суму основного боргу в
розмірі 8998,83 грн. і з врахуванням цього,
позивачем подано заяву про зменшення
позовних вимог, в якій, відповідно до ч.
2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховані
і заявлені до стягнення три відсотки
річних, які складають 806,93 грн. та
інфляційні втрати в сумі 386,95 грн.

Проаналізувавши всі обставини та
матеріали справи, заслухавши пояснення
представника позивача суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
до задоволення частково.

При прийнятті рішення, суд виходив з
наступного:

Згідно зі статтею 509 ЦК України
зобов'язання це правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193
Господарського кодексу України, де
зазначено, що суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи, на
виконання умов Договору від 26.01.2010 року
за №10/01/26, позивач виконав роботи з
проведення санітарно-гігієнічних
досліджень з метою атестації робочих
місць: філії «Старосамбірський РАД» за
адресою: Львівська область, м.Старий
Самбір, вул.Садова, 21, а Відповідач
прийняв роботи, що підтверджується
приймально-здавальним актом б/н від
29.12.2010р. до договору №100923, підписаним
сторонами без зауважень.

У п.2.2 Договору сторонами визначено, що
оплата робіт, згідно цього Договору
здійснюється замовником шляхом
перерахування коштів на рахунок
Виконавця протягом 3-х робочих днів з
дня підписання акту здавання-приймання
виконаних робіт. Отже, останнім днем
виконання зобов'язання по сплаті боргу
був 30.12.2010 року.

Як вбачається із позовних вимог та
матеріалів справи, свої договірні
зобов'язання відповідач виконував з
порушенням. Станом на момент звернення
позивача з позовом у відповідача
існувала заборгованість в розмірі 8998,83
грн., однак під час розгляду справи
відповідачем погашено дану суму
основного боргу, що підтверджується
платіжним дорученням №2698 від
16.01.2014року.

Положенням ст.610 ЦК України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частинами 1-3 статті 612 Цивільного
кодексу України встановлено, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення. Якщо внаслідок
прострочення боржника виконання
зобов'язання втратило інтерес для
кредитора, він може відмовитися від
прийняття виконання і вимагати
відшкодування збитків.

Згідно із ч. 1 ст. 220 Господарського
кодексу України боржник, який
прострочив виконання господарського
зобов'язання, відповідає перед
кредитором (кредиторами) за збитки,
завдані простроченням, і за
неможливість виконання, що випадково
виникла після прострочення.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання, а саме: сплата
суми боргу з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення та
трьох відсотків річних від
простроченої суми.

За несвоєчасне виконання договірних
зобов'язань по Договору №10/01/26 від
26.01.2010 року позивачем за період з 31.12.2010
року по 25.12.2013 року нараховані три
відсотки річних в розмірі 806,93 грн., які
підлягають до стягнення.

На заборгованість, яка виникла у
відповідача перед позивачем згідно
Договору №10/01/26 від 26.01.2010 року
позивачем нараховані інфляційні
втрати за період з 31.12.2010 року по 25.12.2013
року в розмірі 386,95 грн., які підлягають
до стягнення.

Відповідно до постанови пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» слід мати на увазі,
що стороною у справі є юридична особа,
від імені якої діє відособлений
підрозділ, і рішення приймається саме
стосовно підприємства чи організації -
юридичної особи, але в особі її
відокремленого підрозділу.

Відповідно до ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Судові витрати слід віднести на
відповідача в порядку ст. 49 ГПК України,
оскільки спір виник з його вини.

Керуючись 3,4,41,42,43,
44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,82,84,85 ГПК України, суд
, -

В И Р І Ш И В:

1. Зменшені позовні вимоги задоволити
повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства
«Львівський облавтодор» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» (79053, Львівська область,
м.Львів, вул.В.Великого, 54, ) в особі філії «Старосамбірський
райавтодор» (82000, Львівська область, м.
Старий Самбір, вул. Садова, 21, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Моноліт-Еко» (79304, м.
Львів, вул.Угорська, 14, )
806,93 грн.3% річних, 386,95 грн. інфляційних
втрат і 1720,50 грн. судового збору.

3. Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10 днів до Львівського
апеляційного господарського суду.

Наказ видати у відповідності до ст. 116
ГПК України.

Повний текст рішення
виготовлений та підписаний 05.02.2014 року.

Суддя
Березяк Н.Є.