ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2014 р.Справа № 916/2973/13

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Стадник О.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
„Виноградна лоза" до товариства з
обмеженою відповідальністю
„Виноробний завод „Ударний" про
стягнення 374 516,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю
„Виноградна лоза" (далі по тексту - СТОВ
„Виноградна лоза") звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю „Виноробний завод
„Ударний" (далі по тексту - ТОВ „ВЗ
„Ударний") про стягнення
заборгованості в загальному розмірі 374
516,00 грн., яка складається з суми
основного боргу в розмірі 350 000,00 грн.,
трьох відсотків річних в сумі 7 776,00 грн.
та відсотків за користування чужими
грошовими коштами в сумі 16 740,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані фактом
неналежного виконання відповідачем
прийнятих на себе зобов'язань за
договором купівлі-продажу № 2509/03 від
22.09.2012р. щодо здійснення своєчасної та в
повному обсязі оплати вартості
придбаного товару.

Відповідач був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи в засіданнях суду, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи конвертами із поштовими
відправленнями суду, які були
повернуті на адресу останнього через
відмову відповідача від їх одержання,
однак ТОВ „ВЗ „Ударний" не
скористалось наданим законом правом на
участь свого представника в судовому
процесі. Оскільки відповідачем не було
подано відзив на позов, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами згідно зі ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи та пояснення
представника позивача, суд встановив
наступне.

22.09.2012р. між СТОВ „Виноградна лоза"
(Продавець) та ТОВ „ВЗ „Ударний"
(Покупець) було укладено договір
купівлі-продажу № 2509/03, у відповідності
до п.п. 1.1, 2.1 Продавець продає, а
Покупець купує виноград, що іменується
товар, в сумі та на умовах, що
передбачені даним договором.
Відповідно до умов даного договору
товаром вважається врожай винограду
Продавця протягом періоду з 01.08.2012р. по
31.11.2012р. Загальна кількість товару
складає 200 тон, а саме: виноград красних
сортів каберне - 50 тон, мерло - 150 тон.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Виходячи з положень п.п. 3.1, 6.1 - 6.3
договору купівлі-продажу № 2509/03 від
22.09.2012р. товар поставляється на умовах
самовивозу. Приймання товару
здійснюється особою, уповноваженою
Покупцем, який має довіреність на
приймання матеріальних цінностей. При
передачі товару Продавець надає
Покупцю накладну на товар. Право
власності на поставлений товар
переходить до Покупця тільки після
його приймання та підписання накладної
уповноваженою особою Покупця.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК
України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу. Продавець
повинен одночасно з товаром передати
покупцеві його приналежності та
документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.
Обов'язок продавця передати товар
покупцеві вважається виконаним у
момент вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору
купівлі-продажу № 2509/03 від 22.09.2012р.
позивачем було передано у власність
ТОВ „ВЗ „Ударний" товар на загальну
суму 409 449,46 грн., а відповідачем
вказаний товар було прийнято, що
підтверджується наявною у матеріалах
справи копією накладної № 15 від
10.10.2012р., яка підписана представниками
сторін та скріплена відповідними
печатками підприємств.

Згідно з п. 5.2 договору купівлі-продажу
№ 2509/03 від 22.09.2012р. сторони погодили
наступний порядок розрахунків за
придбаний товар: Покупець сплачує 30%
вартості придбаного товару в строк до
15.10.2012р., іншу частину вартості -
протягом першої декади грудня 2012р.

Статтею 193 ГК України встановлено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому
числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Зобов'язання, в
свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК
України, має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу. В свою чергу,
відповідно до ч. 1 ст. 694 ЦК України
договором купівлі-продажу може бути
передбачений продаж товару в кредит з
відстроченням або з розстроченням
платежу.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено,
що порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме виписки з банківського рахунку
СТОВ „Виноградна лоза", відповідач
здійснив лише часткову оплату вартості
придбаного у позивача товару на суму 59
449,46 грн., що є порушенням покладених на
ТОВ „ВЗ „Ударний" умовами договору
купівлі-продажу № 2509/03 від 22.09.2012р.
грошових зобов'язань. В результаті
викладеного, станом на момент
вирішення даного спору у ТОВ „ВЗ
„Ударний" утворилась прострочена
заборгованість перед СТОВ „Виноградна
лоза" в сумі 350 000,00 грн.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 525,
526, 530, 629, 692 ЦК України господарський суд
дійшов висновку про наявність правових
підстав для задоволення позовних вимог
СТОВ „Виноградна лоза" в частині
стягнення з ТОВ „ВЗ „Ударний"
заборгованості за придбаний товар в
сумі 350 000,00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У зв'язку із простроченням виконання
відповідачем прийнятих на себе
грошових зобов'язань зі своєчасної та в
повному обсязі оплати вартості
придбаного на виконання умов договору
купівлі-продажу № 2509/03 від 22.09.2012р.
товару, позивачем з посиланням на
положення ст. 625 ЦК України було
здійснено розрахунок трьох відсотків
річних в сумі 7 776,00 грн., що є наслідком
порушення вказаного грошового
зобов'язання. Перевіривши здійснений
позивачем розрахунок суми трьох
відсотків річних, господарський суд
дійшов висновку про його правильність
та обґрунтованість, у зв'язку з чим,
позовні вимоги в частині стягнення із
ТОВ „ВЗ „Ударний" трьох відсотків
річних в сумі 7 776,00 грн. підлягають
задоволенню.

Крім того, з посиланням на положення ч.
231 ГК України позивачем було нараховано
відповідачу до сплати відсотки за
користування чужими грошовими коштами
в сумі 16 740,00 грн. Проаналізувавши
позовні вимоги у названій частині,
господарський суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами
та доповненнями) платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений ст. 1
вказаного Закону, обчислюється від
суми простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

З огляду на вищенаведені положення
закону суд зазначає, що правило щодо
розрахунку розміру штрафних санкцій,
закріплене у ч. 6 ст. 231 ГК України,
кореспондує із положеннями Закону
України Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
стосується виключно розрахунку
розміру штрафних санкцій, до яких
відносяться неустойка, штраф та пеня.
Відсотки за користування чужими
грошовими коштами в розумінні
вищенаведених положень закону не
відносяться до штрафних санкцій. Таким
чином, суд доходить висновку щодо
неправомірності нарахування
відповідачу до сплати відсотків за
користування чужими грошовими коштами
з посиланням на положення. ч. 6 ст. 213 ГК
України.

Суд звертає увагу позивача на
положення п.п. 6.1, 6.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
„Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" від 17.12.2013р. № 14, у
яких детально роз'яснено правову
природу відсотків за користування
чужими грошовими коштами в розрізі
наведення їх відмінності від трьох
відсотків річних, нарахування яких
передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України. Так,
проценти річних, про які йдеться у
частині другій статті 625 ЦК України,
необхідно відрізняти від процентів за
користування чужими коштами,
передбачених статтею 536 названого
Кодексу. Стягнення процентів річних є
заходом відповідальності за порушення
грошового зобов'язання і одночасно, як
зазначалося, способом захисту
майнового права та інтересу кредитора,
тобто зобов'язанням сплатити кошти,
тоді як проценти, зазначені у статті 536
ЦК України, - це плата за користування
чужими коштами, в тому числі
безпідставно одержаними, збереженими
грішми (стаття 1214 ЦК України).
Підставами для застосування до
правовідносин сторін статті 536 ЦК
України є, по-перше, факт користування
чужими коштами, по-друге - встановлення
розміру відповідних процентів
договором або чинним законодавством
(наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК
України). Спільним для цих процентів є
те, що вони нараховуються саме у зв'язку
з користуванням чужими коштами.
Положення ж частини другої статті 625 ЦК
України в частині сплати процентів
річних застосовуються за наявності
порушення грошового зобов'язання. Тому,
зокрема, якщо в законі або в укладеному
сторонами договорі передбачено розмір
процентів за користування чужими
коштами (стаття 536 ЦК України), то це не
позбавляє кредитора права звернутися
до боржника з позовом про стягнення як
зазначених процентів, так і трьох
процентів річних (якщо інший їх розмір
не передбачено договором або Законом) -
за наявності порушення боржником
грошового зобов'язання.

Підсумовуючи вищевикладене, суд
доходить висновку щодо відсутності
правових підстав для стягнення із
відповідача відсотків за користування
чужими грошовими коштами в сумі 16 740,00
грн., у зв'язку з чим, позовні вимоги у
названій частині не підлягають
задоволенню.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
В свою чергу, доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, факт
існування заборгованості ТОВ „ВЗ
„Ударний" перед СТОВ „Виноградна лоза"
в загальній сумі 357 776,00 грн., яка
складається із суми основного боргу в
розмірі 350 000,00 грн. та трьох відсотків
річних в сумі 7 776,00 грн., витікає з умов
укладеної між сторонами по справі
угоди, положень чинного законодавства
та підтверджується матеріалами справи.
Доказів, спростовуючих викладене,
відповідачем суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України
особа, не звільняється від
відповідальності за порушення
зобов'язання у разі відсутності у
боржника необхідних коштів. Крім того,
згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Підсумовуючи вищезазначене, суд
доходить висновку щодо необхідності
задоволення заявлених позовних вимог
частково на суму 357 776,00 грн. Таким
чином, із ТОВ „ВЗ „Ударний" слід
стягнути на користь СТОВ „Виноградна
лоза" суму основного боргу в розмірі 350
000,00 грн. та три відсотки річних в сумі 7
776,00 грн. відповідно до ст.ст. 11, 509, 525, 526,
530, 610, 612, 615, 617, 625, 629, 662, 664, 692, 712 ЦК
України, ст.ст. 193, 230, 231 ГК України, ст.ст.
1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами
та доповненнями)

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати зі сплати судового збору
покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. При цьому, недоплачена
позивачем сума судового збору в
розмірі 3 749,80 грн. за розгляд даних
позовних вимог підлягає присудженню до
стягнення із СТОВ „Виноградна лоза" в
дохід державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 615,
617, 625, 629, 662, 664, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 193,
230, 231 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з
наступними змінами та доповненнями),
ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд,
-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю
„Виноробний завод „Ударний" /68500,
Одеська область, Тарутинський район,
смт Тарутине, вул. Дзержинського, 47, , р/р 1210 у
Тарутинському відділені АКБ „ЧБРР",
МФО 328715/ на користь
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
„Виноградна лоза" /67653, Одеська область,
Біляївський район, с. Широка Балка, вул.
Леніна, 15д, код ЄДРРПОУ 32012525, р/р 5916
у Біляївському відділенні АТ
„Сбербанк" ТВБВ, МФО 328845/ суму
основного боргу в розмірі 350 000 грн. 00
коп. /триста п'ятдесят тисяч грн. 00 коп./,
три відсотки річних в сумі 7 776 грн. 00
коп. /сім тисяч сімсот сімдесят шість
грн. 00 коп./, судовий збір в сумі 7 155 грн.
52 коп. /сім тисяч сто п'ятдесят п'ять грн.
52 коп./. Наказ видати.

3. В решті позову відмовити.

4. Стягнути з
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
„Виноградна лоза" /67653, Одеська область,
Біляївський район, с. Широка Балка, вул.
Леніна, 15д, код ЄДРРПОУ 32012525, р/р 5916
у Біляївському відділенні АТ
„Сбербанк" ТВБВ, МФО 328845/ до державного
бюджету України по коду бюджетної
класифікації 22030001, рахунок №3008,
отримувач - ГУДКУ в Одеській області,
, банк отримувача - ГУДКУ
в Одеській області, код ЄДРПОУ
господарського суду Одеської області
03499997, через Державну податкову
інспекцію у Біляївському районі
Головного управління Міндоходів в
Одеській області недоплачену суму
судового збору в розмірі 3 749 грн. 80 коп.
/три тисячі сімсот сорок дев'ять грн. 80
коп./. Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 85 ГПК
України.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України
сторони у справі, прокурор, треті особи,
особи, які не брали участь у справі,
якщо господарський суд вирішив питання
про їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили. Апеляційна
скарга подається на рішення місцевого
господарського суду протягом десяти
днів з дня його оголошення місцевим
господарським судом. У разі якщо в
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину
рішення, зазначений строк обчислюється
з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано
05.02.2014р.1

1Примітка: в судовому засіданні 29.01.2014р.
при оголошенні вступної та
резолютивної частини даного рішення
судом було повідомлено, що повний текст
рішення буде підписано 03.02.2014р. Однак у
зв'язку з перебуванням судді Желєзної
С.П. на лікарняному 31.01.2014р.-04.02.2014р.
повний текст даного судового рішення
було оформлено відповідно до вимог
ст.ст. 84 - 85 ГПК України 05.02.2014р.

Суддя
С.П. Желєзна