м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23038/13 31.01.14

Суддя Отрош І.М., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного
товариства "Телевізійний завод
"Славутич"доПублічного акціонерного
товариства "Комерційний банк
"Даніель"простягнення 100000 грн. 00
коп.Представники: від позивача:
Прощенко А.М. - представник за
довіреністю № 714/21 від 10.11.2013від
відповідача: не з'явилисьОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

27.11.2013 до Господарського суду м. Києва
надійшла позовна заява Публічного
акціонерного товариства "Телевізійний
завод "Славутич" з вимогами до
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Даніель" про
стягнення боргу у розмірі 100000 грн. 00
коп.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та укладеного між сторонами
договору банківського рахунку №
РКО-31872Т від 28.11.2008 не виконав взяті на
себе зобов'язання, а саме не виконав
платіжне доручення № 14 від 07.11.2013, у
зв'язку з чим в останнього виник борг у
розмірі 100000 грн. 00 коп.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.11.2013 порушено провадження у
справі № 910/23038/13 та справу призначено
до розгляду на 13.12.2013.

11.12.2013 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києві від
позивача надійшли документи на
виконання вимог суду.

У відповідності до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України, для дослідження та оцінки
доказів по справі у судовому засіданні
13.12.2013 оголошено перерву до 27.12.2013.

Розпорядженням в.о. Голови
Господарського суду міста Києва від
27.12.2013 справу № 910/23038/13 передано
на розгляд судді Головіній К.І.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 27.12.2013 (суддя Головіна К.І.) справу
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 17.01.2014.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 08.01.2014 справу
№ 910/23038/13 передано на розгляд судді
Отрош І.М.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 08.01.2014 (суддя Отрош І.М.) справу
прийнято до провадження.

У відповідності до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України для дослідження та оцінки
доказів по справі у судовому засіданні
17.01.2014 оголошено перерву до 31.01.2014.

Представник відповідача у судове
засідання 31.01.2014 не з'явився, клопотання
про відкладення розгляду справи не
подав, вимоги суду не виконав, про
причини неявки суд не повідомив, хоча
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

У судове засідання 31.01.2014 з'явився
представник позивача, надав додаткові
документи та пояснення по суті справи,
відповідно до яких в повному обсязі
підтримав заявлені позовні вимоги та
просить суду їх задовольнити.

Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувається з
урахуванням положень ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними у справі
матеріалами.

У судовому засіданні 31.01.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши надані суду
докази та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

28.11.2008 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Комерційний банк
«Даніель» (банк за договором) та
Відкритим акціонерним товариством
«Телевізійний завод «Славутич» (клієнт
за договором) укладено договір
банківського рахунку № РКО-31872Т,
відповідно до умов якого банк
відкриває клієнту поточний рахунок №
01 у валюті (ах), що визначаються
клієнтом в заяві на відкриття рахунку,
та здійснює розрахункові та касові
операції за цим рахунком відповідно до
чинного законодавства України,
нормативно-правових актів
Національного банку України.

Відповідно до пункту 1.1 статуту
Публічного акціонерного товариства
«Телевізійний завод «Славутич»
(затвердженого загальними зборами
акціонерів Відкритого акціонерного
товариства «Телевізійний завод
«Славутич», протокол від 18.04.2012;
державну реєстрацію змін до установчих
документів проведено державним
реєстратором Дарницької районної в
місті Києві державної адміністрації
11.05.2013 номер запису 8001822) Публічне
акціонерне товариство «Телевізійний
завод «Славутич» у відповідності до
рішення загальних зборів акціонерів є
новим найменуванням Відкритого
акціонерного товариства «Телевізійний
завод «Славутич», відповідно до вимог
Закону України «Про акціонерні
товариства».

У відповідності до пункту 10.1 договору
сторони погодили, що даний договір
набирає чинності з моменту його
підписання і діє протягом
невизначеного терміну та може бути
розірваний у встановленому цим
договором порядку.

Згідно з пунктом 3.1. договору банк
зобов'язаний вести комплексне
розрахунково-касове обслуговування
клієнта та виконувати за його
дорученням усі розрахункові операції,
які не суперечать чинному
законодавству України та нормативним
актам Національного банку України та
проводити списання коштів з рахунку
Клієнта за його дорученням.

Відповідно до пункту 4.2.2. договору
клієнт має право вимагати своєчасного
і повного здійснення розрахунків і
інших обумовлених договором послуг.

Положеннями пункту 5.1. договору
встановлено, що за розрахунково-касове
обслуговування у національній
(іноземній) валюті клієнт сплачує на
користь банку винагороду в розмірі
згідно з чинними тарифами, які
містяться у додатку № 1 до цього
договору і є його невід'ємною частиною.

У випадку невиконання або неналежного
виконання зобов'язань за даним
договором сторони несуть
відповідальність в порядку та на
умовах, передбачених чинним
законодавством України (пункт 6.1.
договору).

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору,
суд дійшов до висновку, що даний
правочин за своєю правовою природою є
договором банківського рахунку.

Частиною 1 статті 1066 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Відповідно до частини 3 статті 1068
Цивільного кодексу України банк
зобов'язаний за розпорядженням клієнта
видати або перерахувати з його рахунка
грошові кошти в день надходження до
банку відповідного розрахункового
документа, якщо інший строк не
передбачений договором банківського
рахунка або законом.

Статтею 51 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" визначено, що
банківські розрахунки проводяться у
готівковій та безготівковій формах
згідно із правилами, встановленими
нормативно-правовими актами
Національного банку України;
безготівкові розрахунки проводяться
на підставі розрахункових документів
на паперових носіях чи в електронному
вигляді.

Відповідно до пункту 1.15 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
Постановою Правління НБУ від 21 січня 2004
року № 22, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 29 березня 2004 року за №
377/8976, доручення платників про списання
коштів зі своїх рахунків і зарахування
коштів на рахунки отримувачів банки
здійснюють у термін, установлений
законодавством України.

Пунктом 8.1. сттатті 8 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" та пунктом 2.19 вищезазначеної
Інструкції встановлено, що
розрахункові документи, що надійшли до
банку протягом операційного часу, банк
виконує в день їх надходження.
Розрахункові документи, що надійшли
після операційного часу, банк виконує
наступного операційного дня. Банк і
клієнт мають право, ураховуючи
встановлені законодавством строки
проведення переказу, передбачити в
договорі банківського рахунку інші,
ніж встановлені в абзаці першому цього
пункту, строки виконання розрахункових
документів клієнта. Порядок виконання
таких документів визначається
договором між банком і клієнтом та
внутрішніми правилами банку.

Пунктом 8.4. статті 8 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" встановлено, що
міжбанківський переказ виконується в
строк до трьох операційних днів.

Судом встановлено, що Публічне
акціонерне товариство «Телевізійний
завод «Славутич» надало Публічному
акціонерному товариству «Комерційний
банк «Даніель» на виконання платіжне
дорученням № 14 від 07.11.2013 про
перерахування 100000 грн. 00 коп. з рахунку
позивача № 01, відкритого у
Публічному акціонерному товаристві
«Комерційний банк «Даніель», на
рахунок позивача № 4421, відкритий
в ПАТ «Укрсоцбанк», яке одержано банком
07.11.2013.

Відповідно до виписки банку по
особовому рахунку № 01 за період з
01.10.2013 по 19.11.2013 на рахунку позивача,
станом на дату звернення позивача з
платіжним дорученням № 14 від 07.11.2013 до
відповідача, наявна сума коштів у
розмірі 100962 грн. 19 коп.

Як встановлено судом, зазначене
платіжне доручення банком виконано не
було, що підтверджується доданою до
позовної заяви довідкою Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Даніель» від 20.11.2013 № 3-11-4341 про
оборот грошових коштів на поточному
рахунку Публічного акціонерного
товариства «Телевізійний завод
«Славутич» № 01 за період з 01.11.2013
по 19.11.2013 та випискою банку по особовому
рахунку № 01 за період з 01.10.2013 по
19.11.2013.

Позивач, у зв'язку з невиконанням
відповідачем платіжного доручення № 14
від 07.11.2013, звернувся до суду із вимогою
про стягнення боргу у сумі 100000 грн. 00
коп.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України право
на звернення до господарського суду
мають підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Нормами частини 2 статті 16 Цивільного
кодексу України встановлено, що
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 20
Господарського кодексу України кожний
суб'єкт господарювання та споживач має
право на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом: визнання наявності або
відсутності прав; визнання повністю
або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемлюють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом. Порядок захисту
прав суб'єктів господарювання та
споживачів визначається цим Кодексом,
іншими законами.

Отже, із приписів вищенаведених
правових норм випливає, що захист прав
особи та законних інтересів
здійснюється способом, що визначений
законом або договором.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною 3 статті 510 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо кожна із
сторін у зобов'язанні має одночасно і
права, і обов'язки, вона вважається
боржником у тому, що вона зобов'язана
вчинити на користь другої сторони, і
одночасно кредитором у тому, що вона
має право вимагати від неї.

Таким чином, виходячи з комплексного
тлумачення зазначених норм, борг - це
обов'язок суб'єкта правовідносин
(боржника) здійснити певну дію -
передати майно, виконати роботу, надати
послугу, сплатити гроші тощо. У даному
випадку позивач звернувся до суду з
вимогою про стягнення з відповідача
боргу у розмірі 100000 грн. 00 коп. (предмет
позову), однак договором банківського
рахунку не передбачено обов'язку банку
здійснювати сплату коштів на користь
клієнта.

Виходячи зі змісту договору
банківського рахунку та положень
статті 1066 Цивілного кодексу України на
банк покладено лише обов'язок
виконувати за дорученням клієнта
розрахункові операції, а саме: приймати
і зараховувати на рахунок, відкритий
клієнтові (володільцеві рахунка),
грошові кошти, що йому надходять,
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Таким чином, у банку в
даних правовідносинах не виникає борг
у вигляді обов'язку зі сплати грошових
коштів на користь клієнта.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог про стягнення з відповідача
боргу позивач посилається на норми
статті 8 Закону України «Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні» та
статті 1092 Цивільного кодексу України,
проте, відповідно до вказаних норм
передбачена відповідальність банку за
невиконання або неналежне виконання
платіжного доручення, що, по суті, є
правовим наслідком порушення
зобов'язання (частина 1 статті 611
Цивільного кодексу України), підставою
для застосування господарських
санкцій, передбачених частиною 2 статті
217 Господарського кодексу України:
відшкодування збитків, застосування
штрафних та оперативно-господарських
санкцій. Однак позивачем не
конкретизовано, яку саме
відповідальність повинен нести банк у
зв'язку з порушенням умов договору та
позовна вимога, з якою позивач
звернувся до суду за захистом свого
порушеного права, є вимога про
стягнення боргу з відповідача у
вигляді сплати грошових коштів у
розмірі 100000 грн. 00 коп.

Таким чином, позивачем, з огляду на
приписи норм статті 16 Цивільного
кодексу України та статті 20
Господарського кодексу України,
неправильно визначено спосіб захисту
порушеного права.

З огляду на вищевикладене, суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог та стягнення з
відповідача боргу за договором
банківського рахунку № РКО-31872Т від
28.11.2008 у розмірі 100000 грн. 00 коп.

Також, суд звертає увагу позивача на те,
що останній не позбавлений права
звернутись до суду за захистом своїх
порушених прав та законних інтересів з
позовом, зокрема, про примусове
виконання обов'язку в натурі (виконання
платіжного доручення № 14 від 07.11.2013),
відшкодування збитків, застосування
штрафних та оперативно-господарських
санкцій.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
44, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 05.02.2014

Суддя
І.М. Отрош