ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року Справа № 903/889/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого - судді
Карабаня В.Я.,

суддів
Жаботиної Г.В., Ковтонюк Л.В.

у відкритому судовому засіданні за
участю представників сторін:

від позивача: Мацегорін А.О.

від відповідача: не з'явився

розглянувши касаційну скаргу
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України"

на постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
10.12.2013р.

у справі № 903/889/13 Господарського суду
Волинської області

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"

до Державного комунального
підприємства "Луцьктепло"

про стягнення 530 833,86грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулась до
Господарського суду Волинської
області з позовом до Державного
комунального підприємства "Луцьктепло"
про стягнення 530833,86грн. заборгованості
за природний газ, поставлений
відповідно до укладеного між сторонами
договору, в тому числі: 467285,19грн.
основного боргу, 36130,86грн. пені, 1401,86грн.
інфляційних втрат, 26015,95грн. - 3% річних.

Рішення Господарського суду
Волинської області від 01.10.2013р. (суддя
Гончар М.М.), залишеним без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 10.12.2013р. (судді:
Маціщук А.В., Гулова А.Г., Петухов М.Г.),
позов задоволено частково, з
Державного комунального підприємства
"Луцьктепло" на користь Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" стягнуто 2081,72грн. пені,
23067,07грн. 3% річних, а також 1720,50грн.
судового збору. В частині стягнення з
Державного комунального підприємства
"Луцьктепло" суми основного боргу в
розмірі 467285,19грн. провадження у справі
припинено. Відмовлено у позові в
частині стягнення 1401,86грн. інфляційних
втрат та 18735,5 пені.

Не погоджуючись частково з прийнятими
у справі рішенням та постановою,
Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулась до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати їх скасувати в частині
зменшення розміру пені на 90% та
прийняти в цій частині нове рішення про
задоволення позовної вимоги про
стягнення пені у розмірі 20817,22грн.
Вимоги касаційної скарги заявник
обгрунтовує тим, що оскаржені судові
рішення прийнято за неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи та з порушенням норм
матеріального та процесуального
права, зокрема ст. 549, 551 Цивільного
кодексу України, ст.233 Господарського
кодексу України та норм процесуального
права - ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 43, 83
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши касаційну скаргу,
перевіривши правильність застосування
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Господарськими судами встановлено:

30.08.2011р. між Дочірньою компанією "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"
(постачальник, позивач) та Державним
комунальним підприємством "Луцьктепло"
(покупець, відповідач) був укладений
договір №06/11-11/93-БО-3СВ поставки
природного газу для вироблення
теплової енергії для потреб установ та
організацій, що фінансуються з
державного та місцевих бюджетів, а
також інших суб'єктів господарювання,
за умовами якого постачальник
зобов'язався поставити покупцеві
імпортований природний газ, а покупець
зобов'язався прийняти і оплатити
природний газ в обсязі відповідно до п.
1.2 цього ж договору, а саме - до 257тис.м3 в
період з 06.08.2011р. по 30.09.2011р. включно.

Ціна за 1000 м3 природного газу
обумовлена розділом ІІІ договору.

Умовами п.4.1 договору сторони погодили,
що оплата за природний газ з
врахуванням вартості транспортування
газу територією України проводиться
покупцем виключно грошовими коштами в
такому порядку:

за серпень 2011 року - протягом трьох
банківських днів з дати укладення
цього договору;

за вересень 2011 року - оплата в розмірі 34%
від вартості запланованих місячних
обсягів проводиться не пізніше 10 числа
місяця поставки, оплата в розмірі 33% від
вартості запланованих місячних
обсягів проводиться до 20 та 30 (31) числа
місяця поставки. Остаточний розрахунок
за фактично спожиті обсяги газу з
урахуванням вартості транспортування
газу територією України здійснюється
на підставі акту приймання-передачі
газу (за звітний місяць) до 20 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

У разі невиконання або неналежного
виконання своїх зобов'язань за
договором сторони несуть
відповідальність, передбачену законом
та цим договором. Згідно з п. 7.3 договору
у разі порушення покупцем умов п. 4.1.
договору покупець зобов'язується (крім
суми заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Пунктом 9.3 договору сторони погодили,
що позовна давність для стягнення пені
за цим договором встановлюється у три
роки.

Пунктом 10.1 договору визначено, що
договір набирає чинності з моменту
його підписання повноважними
представниками сторін та скріплення
печатками сторін, поширює дію на
відносини, які склались між сторонами з
06 серпня 2011 року і діє в частині
поставки газу по 30 вересня 2011 року
включно, а у частині розрахунків за газ
- до їх повного здійснення.

На виконання договору протягом
серпня-вересня 2011 року за відповідними
актами приймання - передачі позивач
поставив, а відповідач прийняв
природний газ для вироблення теплової
енергії для бюджетних установ та
організацій, що фінансуються з
державного та місцевих бюджетів, а
також інших суб'єктів господарювання в
загальному обсязі 136,395 м3 на загальну
суму 467285,19грн., яку відповідач не
оплатив.

Разом з тим господарськими судами
встановлено, що сума основного боргу за
вказаним договором була предметом
розгляду у справі № 5004/165/12 і
Господарським судом Волинської
області було прийнято рішення від
15.03.2012р., яким з відповідача на користь
позивача стягнуто 467285,19грн. боргу, тому
господарські суди попередніх
інстанцій правомірно на підставі п. 2 ч.
1 ст.80 ГПК України припинили
провадження у справі в частині
стягнення боргу у розмірі 467285,19грн.

Оскільки вказана сума боргу так і не
була оплачена, то позивачем за період з
27.12.2011р. по 20.08.2013р. були нараховані
36130,86грн. пені, 1401,86грн. інфляційних
втрат, 26015,95грн. - 3% річних. Судами
попередніх інстанцій перевірені
надані позивачем розрахунки вказаних
сум та встановлено, що розрахунок суми
пені виконаний правильно. Стосовно сум
3% річних та інфляційних втрат, то
судами встановлено що до стягнення
підлягають 3% річних в розмірі 23067,07грн.,
а інфляційні втрати за вказаний період
відсутні (мали місце як інфляційні так
і дефляційні процеси).

Разом з тим відповідачем було заявлене
клопотання про зменшення заявленого до
стягнення розміру пені.

За приписами статті 193 Господарського
кодексу України, статей 526, 629
Цивільного Кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться; договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають встановлені
договором правові наслідки, зокрема
сплата неустойки - штрафу, пені, які
обчислюється відповідно до ст. 549 цього
Кодексу.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу
України встановлено, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій; при цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу; якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України також визначено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Господарські суди дослідили наявність
підстав, передбачених ст. 233
Господарського кодексу України, ст. 551
Цивільного кодексу України для
зменшення розміру штрафних санкцій та
правомірно зменшили заявлений до
стягнення розмір пені до 2081,72грн., з чим
погоджується і суд касаційної
інстанції.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З огляду на встановлені обставини щодо
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором з оплати
отриманого природного газу та норми
наведеного законодавства, суди
попередніх інстанцій правильно
вирішили спір у даній справі.

З урахуванням викладеного, касаційна
інстанція, перевіривши відповідно до
частини 2 статті 111-5 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у оскаржених
рішенні та постанові, дійшла висновку
про відсутність підстав для їх
скасування.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, ст. 111-9, 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" залишити
без задоволення, а постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 10.12.2013р. у
справі №903/889/13 - без змін.

Головуючий суддя Карабань В.Я.
Судді Жаботина Г.В.
Ковтонюк Л.В.