КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2014 р. Справа№ 910/15093/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Корсакової Г.В.

при секретарі судового засідання -
Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Лебедєв Ю.В. - представник
за дов. № Д-33/13 від 13.03.2013р.;

від відповідача: Бернацька О.В. -
представник за дов. № 14-113 від 14.05.2013р.;

розглянув апеляційні скарги
Публічного акціонерного товариства
"Київгаз" та Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" на рішення
Господарського суду міста Києва від
06.11.2013р.

у справі № 910/15093/13 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Київгаз"

до Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"

про стягнення 1203406,96 грн.

В судовому засіданні 28.01.2014 р. оголошено
лише вступну та резолютивну частини
постанови.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Київгаз" (далі - ПАТ "Київгаз", позивач)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України",
відповідач) про стягнення 1203406,96 грн. (з
яких 755428,92 грн. сума 3% річних та 447978,04
грн. збитків внаслідок інфляції).
Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач, відповідно до умов
договору про надання послуг з
транспортування природного газу
розподільними трубопроводами від
31.01.2011 № 14/207/11, несвоєчасно та не в
повному обсязі здійснював оплату
наданих послуг, що стало підставою для
звернення з позовом про стягнення
збитків внаслідок інфляції та 3 %
річних.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 06.11.2013р. (повний текст
складено 07.11.2013р.) позов задоволено
частково. Стягнуто з ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" на користь ПАТ "Київгаз" 755428,92
грн. 3% річних та 15108,57 грн. витрат по
оплаті судового збору. В частині
стягнення збитків внаслідок інфляції в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
ПАТ "Київгаз" звернулося до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення у даній справі в
частині відмови в стягненні з
відповідача 447978,04 грн. інфляційних
втрат та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов в цій частині.

Апеляційна скарга позивача мотивована
тим, що суд першої інстанції прийняв
рішення з порушенням норм
матеріального права, зокрема, не
врахував положення ст. 625 ЦК України,
згідно якої розмір 3% річних та втрат
від інфляційних процесів
розраховується протягом одного й того
ж строку на одні й ті ж самі суми
простроченого грошового зобов'язання.
На думку позивача, саме через це суд
дійшов помилкового висновку про те, що
розмір інфляційних втрат за заявлені
позивачем періоди дорівнює нулю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.12.2013 року
апеляційну скаргу позивача прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 28.01.2014 р.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
ПАТ "НАК "Нафтогаз України" також
звернулося до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення місцевого суду в частині
стягнення 3% річних та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга відповідача
мотивована тим, що суд першої інстанції
прийняв рішення з порушенням норм
матеріального права, в неповному
обсязі з'ясував обставин справи,
зокрема, не встановив, що до позову не
додано доказів належного виконання
договірних зобов'язань позивачем.
Також апелянт зазначив, що за його
розрахунком, сума 3% річних за заявлені
позивачем періоди складає 719093,33 грн.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.12.2013 року
апеляційну скаргу відповідача
прийнято до провадження, об'єднано в
одне провадження з апеляційною скаргою
позивача та призначено до розгляду на
28.01.2014 р.

У судовому засіданні 28.01.2014 р.
представник позивача підтримав свою
апеляційну скаргу та просив суд її
задовольнити, проти доводів
апеляційної скарги відповідача
заперечував, зазначив, що вважає
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення 3% річних законним та
обґрунтованим, просив в цій частині
залишити його без змін, а апеляційну
скаргу відповідача - без задоволення.

Представник відповідача у судовому
засіданні 28.01.2014р. підтримав свою
апеляційну скаргу, зазначив, що на його
думку, у позивача не виникло право
нараховувати 3% річних та інфляційні
втрати на суму заборгованості,
оскільки саме позивач не виконав
договірного зобов'язання щодо надання
відповідачу розрахункових документів
в порядку, передбаченому п. 4.1. договору.
З приводу цього, просив задовольнити
свою апеляційну скаргу, скасувати
рішення у даній справі в частині
стягнення 3% річних у розмірі 755428,92 грн.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши доводи апеляційних скарг,
оглянувши оригінали документів,
заслухавши пояснення представників
сторін, Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, 31.01.2011 між ПАТ "Київгаз"
(виконавець за умовами договору) та ПАТ
"НАК "Нафтогаз України" (замовник за
умовами договору) був укладений
договір про надання послуг з
транспортування природного газу
розподільними трубопроводами №14/207/11
(далі - договір), за умовами якого
виконавець зобов'язувався у 2011 році
надати замовнику послуги з
транспортування розподільними
трубопроводами виконавця природного
газу (далі - газ) з ресурсів замовника
для забезпечення потреб промислових та
теплогенеруючих підприємств, теплових
електростанцій (ТЕС) для виробництва
електричної енергії, а замовник -
прийняти та оплатити такі послуги (п.п.
1.1., 1.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору загальна
вартість цього договору становить
251160000,00грн., в т.ч. ПДВ - 41860000,00 грн. та
складається з суми вартості фактично
наданих виконавцем послуг за кожний
місяць року (п. 3.2).

Тариф на транспортування 1000 куб.м. газу
розподільними трубопроводами
виконавця визначений постановою НКРЕ
від 30.07.2010 № 967 "Про затвердження
тарифів на транспортування природного
газу розподільними трубопроводами та
постачання природного газу за
регульованими тарифами для ПАТ
"Київгаз" і становить 59,80 грн., крім того
ПДВ - 11,96 грн., всього - 71,76 грн. (п.3.4).

Відповідно до п. 4.1. договору, оплата
послуг здійснюється на підстав
отриманого рахунку-фактури протягом 20
банківських днів з дати підписання
акту приймання-передачі наданих
послуг, який виконавець подає
замовнику для підписання до 12-го числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Вартість наданих виконавцем замовнику
послуг у звітному місяці визначається
у рахунку-фактурі з урахуванням п. 3.4.
договору, а також з урахуванням
планових обсягів газу з ресурсів
замовника, які були доведені до
виконавця для транспортування (п. 4.2).

До рахунку-фактури додаються акт
приймання-передачі наданих послуг та
податкова накладна (п. 4.3).

В частині проведення розрахунків за
послуги строк дії договору - до повного
виконання замовником своїх зобов'язань
(п. 10.1).

Місцевим судом правомірно встановлено,
що позивач в період з січня 2011 року по
лютий 2012 року надав, а відповідач
прийняв послуги з транспортування
природного газу розподільними
трубопроводами в кількості 4101879.591
тис.куб.м. на загальну суму 320792627,54 грн.,
що підтверджується наступними актами
наданих послуг з транспортування газу:
від 31.01.2011, від 31.01.2011, від 28.02.2011, від
28.02.2011, від 28.02.2011, від 31.03.2011, від 31.03.2011,
від 29.04.2011, від 30.04.2011, від 24.05.2011, від
31.05.2011, від 31.05.2011, від 23.06.2011, від 30.06.2011,
від 26.07.2011, від 31.07.2011, від 31.08.2011, від
30.09.2011, від 31.10.2011, від 30.11.2011, від 31.12.2011,
від 31.01.2012, 29.02.2012, які наявні в
матеріалах справи, підписані сторонами
та скріплені печатками без зауважень.

Як в місцевому суді, так і в суді
апеляційної інстанції, відповідач
зазначав, що станом на 31.05.2012р. повністю
розрахувався за надані виконавцем
послуги, а твердження позивача про
прострочення оплати є
необґрунтованими, оскільки саме
позивачем не було дотримано порядку
надання для підписання замовнику
розрахункових документів до 12 числа
місяця, наступного за місяцем, в якому
надавалися послуги (після чого настає
обов'язок замовника розрахуватися за
надані послуги протягом 20-ти
банківських днів (п. 4.1. договору).

В цій частині суд апеляційної
інстанції не приймає доводи апелянта
як підставу для скасування рішення
місцевого суду з огляду на наступне.

Так, доповненням до листа ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" від 12.06.2012р. №6-3415/1.6-12
(а/с 169) відповідач звертається до
керівників газорозподільних
підприємств з проханням вжити усіх
можливих заходів для забезпечення
щомісячної доставки кур'єром в
департамент балансів газу
розрахункових та інших документів щодо
надання послуг не пізніше 9 -го числа
місяця наступного за місяцем
фактичного надання послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, акти
наданих послуг, рахунки-фактури та
податкові накладні передавалися
позивачем відповідачу у встановлений
договором строк, що підтверджується
супровідними листами, копії яких
наявні в матеріалах справи (а/с 156-164),
які отримувалися нарочно
уповноваженими працівниками
відповідача: Бутейко О.В., Мазницьким
І.А. та Бондаренко П.В.

Той факт, що вищезазначені працівники
відповідача є повноваженими та дійсно
працюють в ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
підтверджується листом про надання
інформації на запит ПАТ "Київгаз" №
3-289-13 від 24 вересня 2013 р. (а/с 170), додатком
2 до листа відповідача від 05.07.2010р. (а/с
167). Крім того, даний факт не
заперечувався представником
відповідача в судовому засіданні.

Також, про належне виконання
договірних зобов'язань позивачем по
наданню розрахункових документів
свідчить дата підписання кожного акту
здачі-приймання послуг (а/с 18-40), які
були підписані сторонами без зауважень
31 січня, 28 лютого, 31 березня, 29 квітня, 30
квітня, 24 травня, 31 травня, 23 червня, 30
червня, 26 липня, 31 липня, 31 серпня, 30
вересня, 31 жовтня, 30 листопада, 31 грудня
2011 року, 31 січня, 29 лютого 2012 року, що є
окремою підставою вважати
необґрунтованими доводи позивача про
неотримання актів здачі-приймання
послуг для підписання у визначеному
договором порядку.

Статтею 7 ЦК України встановлено, що
цивільні відносини можуть
регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм
ділового обороту.

В цій частині суд апеляційної
інстанції приймає доводи позивача про
те, що саме відповідач ініціював
практику щодо передачі розрахункових
та інших документів від кур'єрів
контрагентів нарочно своїм
уповноваженим представникам (що
підтверджується матеріалами справи та
не заперечується відповідачем). Крім
того, умовами договору сторони не
передбачили надсилання документації
іншими способами (поштою, тощо), тому
доводи відповідача про відсутність в
матеріалах справи доказів поштового
направлення вищезазначених документів
є необґрунтованими.

Місцевим судом правомірно встановлено,
що оплата послуг, наданих позивачем,
здійснена відповідачем з порушенням
договірних строків, що підтверджується
випискою з реєстру оплат по договору
(а/с 61-67). Дати та суми оплат не
заперечуються відповідачем.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Отже передбачене законом право
кредитора вимагати спати боргу з
урахуванням, процентів річних та
процентів за користування чужими
грошовими коштами є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утриманими ним грошовими
коштами, належними до сплати
кредиторові.

Враховуючи вищезазначене, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком місцевого суду в частині
того, що здійснення відповідачем
оплати послуг з порушенням договірних
строків, є підставою для застосування
відповідальності за умовами договору
та положень статті 625 Цивільного
кодексу України.

Суд апеляційної інстанції перевірив
розрахунок суми 3% річних, наданий
позивачем, а також контррозрахунок
розміру 3 % відповідача та дійшов
висновку, що у контррозрахунку
відповідача міститься помилка у
визначенні деяких періодів
заборгованості.

Так, за зобов'язаннями згідно з актом №
5.1 від 24.05.2011 за травень 2011р., відповідач
визначив дату виконання зобов'язання
30.06.2011 року, і саме з цієї дати (з
урахуванням часткових погашень
заборгованості) обчислював розмір 3%
річних за зобов'язання травня 2011 року.
Тоді як (враховуючи положення п. 4.1.
договору, а також дату підписання акту
приймання-передачі послуг),
правомірним є нарахування розміру 3%
позивача, який визначив дату виконання
зобов'язання 22.06.2011р., і саме з цієї дати
почав обчислення 3 % річних. Саме з цієї
підстави у розрахунках сторін,
починаючи з травня 2011 року містяться
розбіжності у визначенні розміру 3%
річних.

Крім того, не відповідають умовам
договору та наявним в матеріалам
справи актам приймання-передачі
послуг, визначені відповідачем інші
дати виконання зобов'язань за послуги,
які були надані позивачем з червня 2011
по лютий 2012 року. Саме через зазначені
помилки у контррозрахунку відповідача
виникли розбіжності в загальній сумі 3%
річних за прострочення договірних
зобов'язань по оплаті послуг.

Перевіривши правильність розрахунку
суми 3% річних, наданого позивачем, а
також відповідність його умовам
договору, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що даний розрахунок
про стягнення 3% річних у розмірі 755428,92
грн. за заявлені позивачем періоди - є
вірним та обґрунтованим, а відтак
вимога про стягнення зазначеної суми
правомірно задоволена судом першої
інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовної
вимоги про стягнення інфляційних
втрат, суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що розмір інфляції за
вказані позивачем періоди дорівнює
нулю.

Суд апеляційної інстанції в цій
частині не погоджується з висновком
місцевого суду з огляду на наступне.

Показник індексу інфляції є
статистичною інформацією, яка
щомісячно надається Держкомстатом та
публікується в газеті "Урядовий кур'єр"
та на офіційному веб-сайті Державного
комітету статистики України (http://www.
ukrstat.gov.ua).

Так, у заявлений позивачем період (з
квітня 2011 року по травень 2012 року)
Державною службою статистики України
були вирахувані наступні показники
інфляції: квітень 2011 - 101,3%, травень 2011 -
100,8%, червень 2011 - 100,4%, липень 2011 - 98,7%,
серпень 2011 - 99,6, вересень 2011 - 100,1%,
жовтень 2011 - 100,0%, листопад 2011 - 100,1%,
грудень 2011 - 100,2%, січень 2012 - 100,2%, лютий
2012 - 100,2%, березень 2012 - 100,3%, квітень 2012 -
100,0%, травень 2012 - 99,7%.

Як видно з наведених даних, у липні,
серпні 2011 та травні 2012 року відбулася
дефляція, що, відповідно до умов
законодавства повинно враховуватись
при визначенні загальної суми
інфляційних втрат.

Як вбачається з матеріалів справи,
дефляційна складова була врахована
позивачем при розрахунку інфляційних
втрат (а/с 10), зокрема зазначено, що
інфляційна сума за період 16.07. - 15.08.2011р.
складає «-29233,98 грн.», а за період з 16.04. -
15.05.2012р. становить «-99174,31 грн.».

З даних Держкомстату також вбачається,
що у жовтні 2011 та квітні 2012 року індекс
інфляції дорівнювався нулю, що також
враховано позивачем в доданому до
позовної заяви розрахунку позовних
вимог.

В усіх інших місяцях періоду
нарахування (а саме: квітні, травні,
червні, вересні, листопаді, грудні 2011
року та січні, лютому, березні 2012 року)
була присутня інфляція, відповідно до
показників якої, позивачем правомірно
та обґрунтовано нараховано 447978,04 грн.
інфляційних втрат. При цьому, висновок
місцевого суду про те, що індекс
інфляції за заявлені позивачем періоди
дорівнює нулю, є неправомірним в цій
частині. Суд апеляційної інстанції
зазначає, що позивач не виокремлював
періоди в яких існувала дефляція, а
здійснював розрахунок за весь
заявлений період з урахуванням усіх
показників.

Суд перевірив контррозрахунок
відповідача стосовно інфляційних
втрат та дійшов висновку, що він не
відповідає положенням листа
Верховного Суду України № 62-97р від
03.04.1997 р. "Про рекомендації стосовно
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ", а
також п. 2 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 17.07.2012
р. N 01-06/928/2012 «Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права», які
передбачають, що при застосуванні
індексу інфляції слід мати на увазі, що
індекс розраховується не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць і
здійснюється шляхом множення суми
заборгованості на момент її виникнення
на сукупний індекс інфляції за період
прострочення платежу. При цьому сума
боргу, яка сплачується з 1 по 15 день
відповідного місяця, індексується з
врахуванням цього місяця, а якщо сума
боргу сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця.

Саме за такою методикою позивачем
вірно зроблено розрахунок, проте
зазначені положення не були враховані
відповідачем при складанні
контррозрахунку, що призвело до
виникнення розбіжностей при
визначенні суми інфляційних втрат
кожною із сторін.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
розрахунок ціни позову, який був
наданий позивачем (як 3% річних в сумі
755428,92 грн. так і інфляційних втрат у
розмірі 447978,04 грн.), є обґрунтованим та
арифметично вірним, тому позов
підлягає задоволенню повністю.

З огляду на наведене, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про
задоволення апеляційної скарги
позивача.

В свою чергу, апеляційна скарга ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" задоволенню не
підлягає, оскільки відповідачем не
подано жодних належних доказів на
спростування висновків суду першої
інстанції, які могли б бути прийняті та
дослідженні судом апеляційної
інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43
ГПК України.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог про стягнення 447978,04 грн.
інфляційних втрат на підставі пунктів
3, 4 частини 1 статті 104 ГПК України, з
прийняттям нового рішення про
задоволення позовних вимог в цій
частині відповідно до пункту 2 частини 1
статті 103 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної
скарги позивача відшкодовуються судом
за рахунок відповідача, а за подання
апеляційної скарги відповідача
покладаються на нього в порядку ст. 49
ГПК України.

Враховуючи, що позов позивача
задоволено повністю, витрати по сплаті
судового збору за розгляд справи в суді
першої інстанції також покладаються на
відповідача в повному обсязі
відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення Господарського суду міста
Києва від 06.11.2013р. у справі № 910/15093/13
залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Київгаз" на
рішення Господарського суду міста
Києва від 06.11.2013р. у справі №910/15093/13
задовольнити.

3. Рішення Господарського суду міста
Києва від 06.11.2013р. у справі № 910/15093/13 в
частині відмови в задоволенні позову
про стягнення інфляційних втрат та
розподілу судових витрат скасувати з
прийняттям нового рішення про
задоволення позову повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077720) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Київгаз" (01103,м. Київ, вул.
Кіквідзе, 4Б, код 03346331) 447978,04 грн.
(чотириста сорок сім тисяч дев'ятсот
сімдесят вісім гривень 04 коп.)
інфляційних втрат та 24068,14 грн.
(двадцять чотири тисячі шістдесят
вісім гривень 14 коп.) судового збору.

4. В решті задоволення позову про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Київгаз" 755428,92 грн. суму 3% річних,
рішення Господарського суду міста
Києва від 06.11.2013р. у справі № 910/15093/13
залишити без змін.

5. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077720) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Київгаз" (01103,м. Київ, вул.
Кіквідзе, 4Б, код 03346331) 4479,78 грн. (чотири
тисячі чотириста сімдесят дев'ять
гривень 78 коп.) судового збору за
розгляд справи в суді апеляційної
інстанції.

6. Видачу наказів доручити
Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи № 910/15093/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Повний текст складено 29.01.2014р.

Головуючий суддя
О.М. Коротун

Судді
О.М. Гаврилюк

Г.В. Корсакова