КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2014 р. Справа№ 910/17351/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання:
Петренку В.А.

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
,,Страхова компанія ,,Юнівес"

на рішення господарського суду м. Києва
від 26.11.2013р.

у справі № 910/17351/13 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства ,,Страхова компанія
,,Провідна"

до Приватного акціонерного товариства
,,Страхова компанія ,,Юнівес"

про відшкодування шкоди в порядку
регресу 4 905,19 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
,,Страхова компанія ,,Провідна" (далі -
позивач) звернулося в господарський
суд м. Києва з позовом до Приватного
акціонерного товариства ,,Страхова
компанія ,,Юнівес" (далі - відповідач)
про відшкодування шкоди в порядку
регресу 4 905,19.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 26.11.2013р у даній справі позов
задоволено частково. Стягнуто з
Приватного акціонерного товариства
,,Страхова компанія ,,Юнівес" на користь
Приватного акціонерного товариства
,,Страхова компанія ,,Провідна" 3 905,19 грн.
заборгованості та 1 720,50 грн. судового
збору. В решті позовних вимог
відмовлено.

Мотивуючи своє рішення, суд першої
інстанції дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
наявність підстав для часткового
задоволення вимог у даній справі.

Не погодившись з даним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, у
якій просить рішення господарського
суду м. Києва від 26.11.2013р. у справі

№ 910/17351/13 скасувати в частині
задоволених позовних вимог, прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі. В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги відповідач посилається на те, що
оскаржуване рішення не є законним,
оскільки судом неправильно визначено
правову природу спору та здійснено
невірне тлумачення поняття ,,підстава
для відмови в здійсненні страхового
відшкодування".

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.12.2013р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено її розгляд
на 04.02.2014р.

31.01.2014р. від позивача через загальний
відділ документального забезпечення
суду надійшов відзив на апеляційну
скаргу, відповідно до якого він просить
залишити оскаржуване рішення без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні 04.02.2014р.
представник відповідача підтримала
доводи апеляційної скарги, представник
позивача заперечила проти даної скарги
з підстав, викладених у відзиві.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено,
що в апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Частиною 2 статті 101
ГПК України передбачено, що
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали
апеляційної скарги, дослідивши наявні
докази у справі, заслухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню у зв'язку
з таким.

10.05.2012р. в м. Запоріжжя відбулась
дорожньо - транспортна пригода за
участю транспортного засобу ,,Mersedes - benz
ML 280 CDI", державний реєстраційний № АР 9899
СВ, під керуванням Кандаурової О.С., та
транспортного засобу ,,ВАЗ 2107",
державний реєстраційний № П 2585 ЗП, під
керуванням Жили В. М.

В результаті дорожньо - транспортної
пригоди пошкоджено автомобіль ,,Mersedes -
benz ML 280 CDI", державний реєстраційний № АР
9899 СВ, що підтверджується довідкою УДАІ
ГУ МВС України в Запорізькій області
(а.с. 20).

Постановою Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 05.06.2012р.
у справі № 3/0818/925/2012 у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого статтею 124 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, визнано винним Жилу
В.М. і накладено на винну особу штраф у
сумі 340 грн. (а.с. 22).

Як вбачається з матеріалів справи,
04.08.2011р. між Приватним акціонерним
товариством ,,Страхова компанія
,,Провідна" та Кравченко Оксаною
Михайлівною (страхувальник) укладено
договір добровільного страхування
наземного транспорту, переданого в
заставу №
06/0632946/0802/11, за яким застраховано
майнові інтереси страхувальника,
пов'язані з володінням, користуванням і
розпорядженням наземного
транспортного засобу ,,Mersedes - benz ML 280 CDI",
державний реєстраційний № АР 0002 ВА
(договір, а.с. 13 - 17).

Додатковим договором № 1 до договору
страхування №
06/0632946/0802/11 внесено зміни, за якими
страхувальником визначено Кандаурова
Олександра Миколайовича, та внесено
зміни у зв'язку зі зміною
реєстраційного номеру з АР 0002 ВА на АР
9899 СВ (а.с. 18).

Згідно з п. 19.4.5 договору страховик бере
на себе зобов'язання після підписання
страхового акта здійснити виплату
страхового відшкодування у строк,
встановлений у розділі 22 цього
договору.

Відповідно до звіту № 203 від 06.06.2012р.
вартість відновлювального ремонту
автомобіля ,,Mersedes - benz ML 280 CDI", державний
реєстраційний № АР 9899 СВ становить 5
455,94 грн.

На підставі страхового акту 1 № 0801/06/2118/S
від 09.07.2012р., у відповідності до
розрахунку суми матеріального збитку,
позивач, виконуючи свої зобов'язання за
договором, сплатив страхове
відшкодування у розмірі 4 905,19 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 0034531 від 11.07.2012р. (а.с. 24).

Згідно з положеннями ст. 25 Закону
України ,,Про страхування" здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Статтею 27 Закон України ,,Про
страхування" та статтею 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, сплативши страхову
виплату за завдану внаслідок ДТП шкоду
автомобілю ,,Mersedes - benz ML 280 CDI", державний
реєстраційний № АР 9899 СВ, до позивача
перейшло право вимоги до особи,
відповідальної за завданий збиток.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Цивільно - правова відповідальність
винної у ДТП особи - Жили Василя
Михайловича за шкоду, завдану майну
третіх осіб під час ДТП за участю
автомобіля ,,ВАЗ 2107", державний
реєстраційний № П 2585 ЗП, згідно полісу
обов'язкового страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів
№АА/0134215, застрахована у відповідача -
Приватного акціонерного товариства
,,Страхова компанія ,,Юнівес" (а.с. 23).

Відповідно до вимог договору
страхування цивільно - правової
відповідальності №АА/0134215
забезпечувальний транспортний засіб є
автомобіль ,,ВАЗ 2107", державний
реєстраційний № П 2585 ЗП, ліміт
відповідальності за заподіяну шкоду
майну становить 50 000,00 грн., розмір
франшизи 1 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач листом вих. № 22/17 від 24.05.2013р.
звернувся до відповідача з заявою про
відшкодування завданого збитку у
розмірі 4 905,19 грн. сплаченого
страхового відшкодування.

У відповідь на звернення позивача
відповідач надіслав рішення про
відмову у здійсненні страхового
відшкодування від 15.08.2013р., мотивоване
пропуском річного строку для подання
заяви про виплату страхового
відшкодування, посилаючись на ст. 37
Закону України ,,Про обов'язкове
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів".

Суд першої інстанції частково
задовольнив позовні вимоги, стягнув з
відповідача на користь позивача 3 905,19
грн. (4 905,19 грн. - 1 000,00 грн. (франшиза),
оскільки полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АА/0134215
передбачена франшиза у розмірі
1 000 грн.

З врахуванням вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо правомірності
стягнення з відповідача на користь
позивача 3 905,19 грн.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, відповідач посилається на
положення ст. 37 Закону України ,,Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів", якою
визначено, що підставою для відмови у
здійсненні страхового відшкодування є
неподання заяви про страхове
відшкодування впродовж одного року,
якщо шкода завдана майну потерпілого, з
моменту скоєння ДТП, та зазначає, що ДТП
сталось 10.05.2012р., а позивач звернувся з
заявою про виплату страхового
відшкодування 24.05.2013р., тобто після
спливу встановленого законом річного
строку, що є підставою для відмови в
задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає дані твердження
відповідача безпідставними з огляду на
таке.

Так, підпунктом 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону
України ,,Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" визначено одну з підстав для
відмови у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати) -
неподання заяви про страхове
відшкодування впродовж одного року,
якщо шкода заподіяна майну
потерпілого, і трьох років, якщо шкода
заподіяна здоров'ю або життю
потерпілого, з моменту скоєння
дорожньо -транспортної пригоди.

Відповідно до преамбули даного Закону,
він регулює відносини в сфері
обов'язкового страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів і
спрямований на забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та майну потерпілих при
експлуатації наземних транспортних
засобів на території України.

У ст. 37 Закону встановлено підстави для
відмови у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати),
наявність яких враховується
страховиком під час прийняття ним
рішення, передбаченого приписами ст. 36
Закону, на підставі заяви потерпілого
чи іншої особи, яка має право на
отримання відшкодування (ст. 35 Закону).
Позивач не належить до числа
зазначених у ст. 35 Закону інших осіб.

У даному випадку спірні правовідносини
виникли між двома страховиками з вимог
позивача (страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування), які перейшли до
нього на підставі ст. 993 ЦК України та
ст. 27 Закону України ,,Про страхування",
а не щодо здійснення страхового
відшкодування потерпілому на підставі
Закону України ,,Про обов'язкове
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів".

Стосовно застосування позовної
давності за вимогами про відшкодування
виплаченого страхового відшкодування
суд зазначає, що у даному випадку
застосовується загальний строк
позовної давності три роки, а пропуск
строку, встановленого у п. 37.1.4 ст. 37
Закону не є підставою для відмови у
задоволенні пред'явленого позову, про
що вірно зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами ті іншими
учасниками судового процесу.

Таким чином, колегія суддів встановила,
що обставини, на які посилається
скаржник, не можуть бути підставою для
зміни або скасування рішення
господарського суду м. Києва від
26.11.2013р. у справі №910/17351/13, тому
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Враховуючи наведене, рішення
господарського суду м. Києва від
26.11.2013р. у справі № 910/17351/13 відповідає
матеріалам справи, є законним та
обґрунтованим, підстави, передбачені
ст. 104 ГПК України для його скасування
або зміни, відсутні. У зв'язку з цим
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а рішення суду слід залишити
без змін.

Судові витрати за подання апеляційної
скарги відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду м. Києва
від 26.11.2013р. у справі №
910/17351/13 залишити без змін, а апеляційну
скаргу Приватного акціонерного
товариства ,,Страхова компанія ,,Юнівес"
- без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Головуючий суддя
В.Г. Суховий

Судді
О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз

Повний текст складено та підписано
07.02.2014р.