донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

03.02.2014 справа №905/6933/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівСтойка О.В. Діброви
Г.І., Чернота Л.Ф.За участю
представників сторін від позивача від
відповідача Цацуліна Т.О. - за
довіреністю; не з'явився; розглянувши
апеляційну скаргуПублічного
акціонерного товариства "ДТЕК
Донецькобленерго", м. Горлівка
Донецької областіна рішення
господарського суду Донецької
областівід31.10.2013 р. (підписано 04.11.2013р.)у
справі№ 905/6933/13 (головуючий суддя
Шилова О.М.)за позовомПублічного
акціонерного товариства "ДТЕК
Донецькобленерго", м. Горлівка Донецька
областьдоОбласного комунального
підприємства
"Донецьктеплокомуненерго", м.
Донецькпростягнення 65 637,49грн - 3%
річних, 4 107,94грн. - інфляційних
нарахуваньВ С Т А Н О В И В :

У вересні 2013 року до господарського
суду звернулось Публічне акціонерне
товариство "ДТЕК Донецькобленерго",
м.Горлівка Донецька область (Позивач)
із позовом до Обласного комунального
підприємства
"Донецьктеплокомуненерго", м.Донецьк
(Відповідач) про стягнення 65 637,49грн - 3%
річних, 4 107,94грн. - інфляційних
нарахувань.

Рішенням господарського суду від
31.10.2013р. позовні вимоги позивача
задоволено частково, стягнуто з
відповідача на користь позивача 65
636,03грн. - 3% річних. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить спірне рішення
господарського суду скасувати в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про стягнення з відповідача 4
107,94грн. - інфляційних нарахувань.

В обґрунтування вимог скарги заявник
посилається на те, що рішення судом
першої інстанції винесено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права України.

Зокрема, заявник апеляційної скарги
посилається на те, що судом першої
інстанції самостійно, без належного
клопотання позивача був збільшений
період нарахування інфляційних з
червня 2011р. по липень 2013р. замість
заявленого - з грудня 2012р. по січень 2013р.

Ухвалою Донецького апеляційного
господарського суду від 13.01.2014р. строк
розгляду спору в порядку ст. 69 ГПК
України продовжувався на 15 днів,
розгляд справи було відкладено на
03.02.2014р.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи
апеляційної скарги в повному обсязі,
надав пояснення, аналогійні викладеним
в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове
засідання 03.02.2014р. не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

За таких підстав судова колегія вважає
за можливе розглянути апеляційну
скаргу у відсутності представника
відповідача, що не скористався своїм
правом участі у судовому засіданні, за
наявними матеріалами справи.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1
Господарського процесуального кодексу
України здійснювалась фіксація
судового засідання за допомогою
технічних засобів.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи із
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та відповідачем 23.07.2007р. був
укладений договір про постачання
електричної енергії № 17 (далі -
Договір), за умовами якого позивач
продає електричну енергію відповідачу
для забезпечення потреб його
електроустановок з приєднаною
потужністю 1477,2 кВт, а відповідач -
оплачує позивачу вартість
використаної (купленої) електричної
енергії та здійснює інші платежі
згідно з умовами цього Договору.

Вбачається, що строк дії Договору
неодноразово щорічно продовжувався,
зокрема, на заявлений до стягнення
період.

Пунктом 8 Додатку №5 "Порядок
розрахунків" до Договору зазначено, що
у разі несвоєчасної оплати обумовлених
даним додатком нарахувань позивач
проводить відповідачу нарахування за
весь час прострочення, у тому числі за
день оплати, 3% річних з простроченої
суми (а.с.17).

Вбачається, що позивач поставив
відповідачу електричну енергію у
грудні 2009р., жовтні, листопаді, грудні
2010 р., січні, лютому 2011 р. та виставляв
рахунки на оплату за активну та
реактивну електроенергію, що
підтверджується підписом
уповноваженого представника
відповідача на рахунках (а.с. 18-25).

Рішенням господарського суду від
22.07.2010р. по справі №7/157 стягнуто з
відповідача на користь позивача
заборгованість за спожиту активну
електроенергію за грудень 2009 року в
сумі 405 879,81грн., інфляційні у сумі 3
652,92грн., 3% річних - 4 703,76 грн., пені 25
638,61грн. та судові витрати (а.с. 59-61).

Рішенням господарського суду від
21.12.2011р. по справі №7/334 за невиконання
рішення господарського суду Донецької
області від 20.05.2011р. у справі №7/80 про
стягнення заборгованості за активну
електроенергію за грудень 2010 року та
січень 2011 року з відповідача на користь
позивача стягнуто інфляційні у сумі 395
716,33грн., 3% річних - 115 414,63грн., пені 38
878,71грн. та судові витрати (а.с. 154-157).

Зазначені судові рішення набрали
законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивач вимагає стягнути з відповідача
3% річних в сумі 65 637,49грн., донарахованих
на борг, встановлений рішеннями суду у
справах №7/157, №7/80, а також на сплачену
відповідачем із простроченням
заборгованість за активну та реактивну
електроенергію за період
жовтень-листопад 2009 року, лютий 2011 року
та інфляційні в розмірі 4 107,94грн.,
нараховані за період грудень 2012 року -
січень 2013 року на заборгованість за
грудень 2009 року та грудень 2010 року,
стягнуту рішеннями суду від 22.07.2010р. у
справі №7/157 та від 20.05.2011р. у справі 7/80
(а.с.66, 152).

Перевіривши висновок суду першої
інстанції в частині стягнення 3% річних
в сумі 65 636,03грн., заявлених до стягнення
за періоди з 01.10.2011р. по 31.07.2013р., з
09.11.2010р. по 23.11.2010р., з 11.12.2010р. по 28.12.2010р.,
з 01.10.2011р. по 31.07.2013р., з 01.10.2011р. по
26.11.2012р., з 15.03.2011р. по 21.07.2011р., з 01.07.2011р.
по 20.09.2011р. та з 15.03.2011р. по 27.09.2011р. судова
колегія вважає його вірним.

Висновок суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог
про стягнення з відповідача
інфляційних у розмірі 4 107,94 грн. за
період з грудня 2012 року по січень 2013
року за мотивами того, що сукупний
індекс інфляції за період червень 2011
року - липень 2013 року є меншим одиниці, з
огляду на що у періоді існування
заборгованості відповідача за
рахунками №37/17 за грудень 2009 року,
грудень 2010 року знецінення коштів
позивача не відбулось - є обґрунтованим
за наступними підставами.

За змістом ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Отже інфляційні нарахування на суму
боргу, сплата яких передбачена
частиною другою статті 625 ЦК України, не
є штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються
окремо за кожен період часу, протягом
якого діяв відповідний індекс
інфляції, а одержані таким чином
результати підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

З урахуванням зазначеного, а також
вимог ст. 1 ГПК України, порушене право
позивача через прострочення
відповідача у вигляді знецінення
спірних коштів внаслідок інфляційних
процесів в державі повинно існувати на
момент звернення до суду із
відповідним позовом.

Оскільки зі встановленого судом
моменту існування спірної
заборгованості (на яку інфляційні не
нараховувалися за попередніми
судовими рішеннями) липень 2011 року на
час звернення до суду 30.09.2013р. позивач
не зазнав втрат у зв'язку з інфляцією,
висновок суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позовних вимог є
законним та обґрунтованим.

Також є безпідставними доводи позивача
щодо порушення судом принципу
диспозитивності господарського
судочинства та виходу за межі позовних
вимог, оскільки судом згідно з вимогами
ст.ст. 47, 43 ГПК України досліджувався
весь період прострочення
заборгованості, складовою якого і був
період, інфляційні індекси за який
взяті позивачем до розрахунку спірної
суми.

Судова колегія також вважає
обґрунтованим висновок господарського
суду про відмову у наданні
розстрочення виконання рішення за
клопотанням відповідача на 6 місяців
через відсутність доказів того, що
протягом періоду розстрочення
виконання рішення у відповідача
з'явиться відсутня на день прийняття
рішення реальна можливість
добровільно виконувати рішення суду
відповідно до графіку розстрочки.

За таких підстав судова колегія,
перевіривши розрахунок розміру
позовних вимог, вважає вірним висновок
суду першої інстанції про відмову у
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення з відповідача інфляційних у
розмірі 4 107,94 грн., нарахованих на
заборгованість за період з грудня 2012
року по січень 2013 року., а також про
задоволення вимог про стягнення 3%
річних в розмірі 65 636,03грн.

Будь-яких порушень норм процесуального
права в діях суду першої інстанції при
розгляді ним зазначеної справи судовою
колегією не встановлено, а доводи
апеляційної скарги висновки суду
першої інстанції не спростовують.

З урахуванням вищевикладеного, судова
колегія Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення господарського суду
Донецької області від 31.10.2013 року у
справі № 905/6933/13 ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи, які
мають суттєве значення для вирішення
спору, відповідає нормам матеріального
та процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати по розгляду
апеляційної скарги відносяться на
позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105, 106
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "ДТЕК
Донецькобленерго", м.Горлівка Донецька
область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 31.10.2013 року у справі №
905/6933/13 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через Донецький
апеляційний господарський суд
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий
О.В.Стойка

Судді
Г.І. Діброва

Л.Ф. Чернота

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3. у справу

4. апеляційному суду

5. ГСДО