ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2014
Справа № 905/239/14

Господарський суд Донецької області у
складі: судді Фурсової
С.М.,

при секретарі судового засідання
Степанян К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні господарського
суду справу за позовом державного
підприємства «Регіональні електричні
мережі» в особі Донецької філії (83114,
місто Донецьк, вулиця Щорса, будинок №
87; код ЄДРПОУ - 26390719)

до державного підприємства
«Орджонікідзевугілля» (86405, Донецька
область, місто Єнакієве, вулиця
Трестовська, будинок № 10; код ЄДРПОУ -
32276912)

про стягнення 169 224 917,94 гривень,

за участю представників сторін:

від позивача: Удовенко К.В.
(довіреність б/н від 21.10.2013)

від відповідача: Костенко Н.І.
(довіреність б/н від 25.12.2013)

С У Т Ь С П О Р У :

Державне підприємство «Регіональні
електричні мережі» в особі Донецької
філії звернулося до господарського
суду Донецької області з позовом, в
якому просить стягнути з державного
підприємства «Орджонікідзевугілля» 160
729 483,60 гривень заборгованості за
спожиту у березні-листопаді 2013 року
активну електроенергію, 6 794 737,36 гривень
пені, 1 700 696,98 гривень трьох відсотків
річних.

Позовні вимоги, з посиланням на статті
526, 625 Цивільного кодексу України,
обґрунтовані порушенням відповідачем
умов договору про постачання
електричної енергії № 04-27 від 01 червня
2005 року в частині своєчасної та повної
оплати вартості електричної енергії.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 15 січня 2014 року позовна
заява прийнята до розгляду, порушено
провадження у справі та її призначено
до розгляду у судовому засіданні на 23
січня 2014 року.

23 січня 2014 року через відділ
діловодства господарського суду
Донецької області надійшов відзив на
позовну заяву за № 01/4-39, в якому
державне підприємство
«Орджонікідзевугілля» визнає позовні
вимоги у повному обсязі (том 2, а.с. 50).

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
мотивів, викладених у позовній заяві,
просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги визнала
повністю, надала пояснення, аналогічні
викладеним у відзиві на позовну заяву.

Матеріали справи є достатніми для
прийняття рішення за заявленими
вимогами при зазначених підставах
позову.

Розглянувши подані документи,
дослідивши матеріали справи,
господарський суд -

В С Т А Н О В И В :

Частиною першою статті 67
Господарського кодексу України (далі
по тексту - ГК України) передбачено, що
відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності здійснюються
на основі договорів. Підприємства
вільні у виборі предмета договору,
визначенні зобов'язань, інших умов
господарських взаємовідносин, що не
суперечать законодавству України
(частина друга статті 67 ГК України).

Згідно зі статтями 11, 629 Цивільного
кодексу України (далі по тексту - ЦК
України), договір є однією з підстав
виникнення зобов'язань та є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про
електроенергетику» та пункту 1.3 Правил
користування електричною енергією
(далі по тексту - ПКЕЕ) споживання
енергії можливе лише на підставі
договору з енергопостачальником. ПКЕЕ
регулюють взаємовідносини, які
виникають в процесі продажу і купівлі
електричної енергії між виробниками
або постачальниками електричної
енергії та споживачами (на роздрібному
ринку електричної енергії). Дія ПКЕЕ
поширюється на всіх юридичних осіб та
фізичних осіб (крім населення).

01 червня 2005 року між державним
підприємством «Укренерговугілля»
(далі по тексту - позивач або
постачальник) та державним
підприємством «Орджонікідзевугілля»
(далі по тексту - відповідач або
споживач) укладено договір про
постачання електричної енергії № 04-27
(далі по тексту - Договір), за умовами
якого постачальник постачає
електричну енергію споживачу, а
споживач оплачує постачальнику її
вартість та здійснює інші платежі
згідно з умовами цього Договору та
додатками до Договору, що є його
невід'ємними частинами (розділ 1
Договору) (том 2, а.с. 1-5).

Відповідний договір, в силу статей 173,
174, частини першої статті 175 ГК України,
є підставою для виникнення у сторін
майново-господарських зобов'язань.

Враховуючи статус сторін та характер
правовідносин між ними, останні
(правовідносини) регулюються
насамперед відповідними положеннями
Господарського і Цивільного кодексів
України та укладеним між ними
Договором.

Розділом 2 Договору передбачено, що під
час виконання умов цього Договору, а
також вирішення всіх питань, що не
обумовлені цим Договором, сторони
зобов'язуються керуватися чинним
законодавством України, зокрема
Правилами користування електричною
енергією, затвердженими в
установленому порядку.

На виконання наказу Міністерства
палива та енергетики України № 404 від
17 серпня 2007 року державне
підприємство «Укренерговугілля»
перетворено у відкрите акціонерне
товариство «Укренерговугілля». До
складу відкритого акціонерного
товариства «Укренерговугілля» на
момент перетворення входять Волинська,
Донецька, Луганська та Львівська філії
(том 2, а.с. 34-35).

Згідно з пунктом 1 наказу Міністерства
палива та енергетики України № 557 від
13 листопада 2008 року
припинено діяльність відкритого
акціонерного товариства
«Укренерговугілля», шляхом
реорганізації - перетворення в
державне підприємство
«Укренерговугілля» (том 2, а.с. 36-38).

Наказом Міністерства палива та
енергетики України № 278 від 27 травня 2009
року внесено зміни до наказу
Мінпаливенерго від 13 листопада 2008 року
№ 557 «Про припинення діяльності ВАТ
«Укренерговугілля» шляхом
реорганізації (перетворення) в ДП
«Укренерговугілля», та по всьому
тексту наказу слова «державне
підприємство «Укренерговугілля»
замінено словами «державне
підприємство «Регіональні електричні
мережі» (том 2, а.с. 39).

Наказом Міністерства палива та
енергетики України № 422 від 27 серпня 2009
року внесено зміни до наказу
Мінпаливенерго від 13 листопада 2008 року
№ 557 «Про припинення діяльності ВАТ
«Укренерговугілля» шляхом
реорганізації (перетворення) в ДП
«Укренерговугілля», та пункт другий
доповнено наступним змістом:
«припинити одночасно з припиненням ВАТ
«Укренерговугілля» діяльність його
Волинської, Донецької, Львівської і
Луганської філій та з моменту
реєстрації ДП «Регіональні електричні
мережі» створити у його складі
Волинську, Донецьку, Львівську та
Луганську філії, згідно з додатком»
(том 2, а.с. 40).

Додатковою угодою б/н від 12 жовтня 2009
року до Договору внесено відповідні
зміни щодо постачальника (позивача) з
урахуванням вищевказаних наказів (том
2, а.с. 8).

Цей Договір набирає чинності з його
чинності з дня його підписання і
укладається на термін до 31 грудня 2005
року. Договір уважається продовженим
на наступний календарний рік, якщо за
місяць до закінчення терміну дії
Договору жодною із сторін не буде
заявлено про припинення його дії або
перегляд його умов (пункт 9.5 Договору).

Оскільки в матеріалах справи відсутні
докази надіслання на адреси сторін
заяв про припинення дії Договору, та
представниками сторін
підтверджується, що вказані заяви не
надсилались, господарський суд
приходить до висновку, що строк дії
Договору було пролонговано на той
самий термін і на тих самих умовах, які
були ним передбачені, та у заявлений до
стягнення період Договір був чинним.

Сторонами додатково до Договору
укладено, зокрема, додаток № 22 «Порядок
розрахунків» (а.с. 11).

Договір разом з додатками та
додатковими угодами до нього,
підписані обома сторонами без
розбіжностей та скріплені печатками
підприємств, а тому зазначені
зобов'язання сторін є чинними, та в силу
положень статей 525, 526 ЦК України
обов'язковими до виконання.

За умовами Договору відповідач
(споживач) зобов'язався: виконувати
умови цього Договору; оплачувати
постачальнику вартість електричної
енергії згідно з умовами додатків № 22
«Порядок розрахунків» та № 3 «Зняття
показів засобів обліку електричної
енергії»; здійснювати оплату за
послуги з компенсації перетікання
реактивної електричної енергії між
електромережею постачальника
електричної енергії та
електроустановками споживача згідно з
додатком № 5 «Порядок розрахунків за
надання послуг з компенсації
перетікання реактивної
електроенергії» (пункти 2.2.1, 2.2.3, 2.2.4
Договору).

У свою чергу позивач (постачальник)
зобов'язався: виконувати умови цього
Договору; постачати споживачу
електроенергію, як різновид товару в
межах 91 082 кВА приєднаної (дозволеної до
використання) потужності в обсягах,
визначених відповідно до розділу 5, та з
урахуванням умов розділу 6 цього
Договору (додаток № 1 «Обсяги
постачання електричної енергії та
потужності споживачу та субспоживачу»)
(пункти 2.1.1, 2.1.2 Договору).

Пунктом 3.1.1 Договору передбачено, що
постачальник має право одержувати від
споживача своєчасну плату за
електричну енергію, що поставлена чи
постачається за роздрібними тарифами,
розрахованими згідно з Умовами та
правилами здійснення підприємницької
діяльності з постачання електричної
енергії за регульованим тарифом, та
інші платежі відповідно до умов цього
Договору та законодавства України.

Відповідно до актів прийому-передачі,
підписаних уповноваженими особами та
скріплених печатками підприємств,
позивач передав, а відповідач прийняв
активну електроенергію:

- у березні 2013 року на загальну
суму 25 805 655,09 гривень з ПДВ (акт №
00069 від 31.03.2013) (том 1, а.с. 159-160);

- у квітні 2013 року на загальну суму
23 917 732,87 гривень з ПДВ (акт № 00101
від 30.04.2013) (том 1, а.с. 157-158);

- у травні 2013 року на загальну суму
22 720 025,13 гривень з ПДВ (акт № 00134
від 31.05.2013) (том 1, а.с. 155-156);

- у червні 2013 року на загальну суму
21 180 061,80 гривень з ПДВ (акт № 00159
від 30.06.2013) (том 1, а.с. 153-154);

- у липні 2013 року на загальну суму 23
070 550,11 гривень з ПДВ (акт № 00187
від 31.07.2013) (том 1, а.с. 151-152);

- у серпні 2013 року на загальну суму
22 871 293,44 гривень з ПДВ (акт № 00213
від 31.08.2013) (том 1, а.с. 149-150);

- у серпні 2013 року на загальну суму
22 871 293,44 гривень з ПДВ (акт № 00213
від 31.08.2013) (том 1, а.с. 149-150);

- у вересні 2013 року на загальну
суму 23 407 450,22 гривень з ПДВ (акт №
00241 від 30.09.2013) (том 1, а.с. 147-148);

- у жовтні 2013 року на загальну суму
25 132 170,22 гривень з ПДВ (акт № 00271
від 31.10.2013) (том 1, а.с. 145-146);

- у листопаді 2013 року на загальну
суму 24 833 744,72 гривень з ПДВ (акт №
00298 від 30.11.2013) (том 1, а.с. 143-144).

Отже, факт надання послуг з
електропостачання у спірний період
позивачем відповідачу підтверджується
двосторонніми актами прийому-передачі
товарної продукції (електроенергії) за
наведений період.

Остаточний розрахунок за спожиту у
розрахунковому періоді
електроенергію, плату за перетікання
реактивної енергії, плату за
перевищення договірних величин
споживання електричної енергії та
потужність, оплату недоврахованої
електроенергії, сум на відшкодування
збитків, та інші споживач здійснює
самостійно на підставі наданих
постачальником актів прийому-передачі,
у 3-х денний термін з дня отримання,
згідно банківських реквізитів,
вказаних постачальником в актах
прийому-передачі (пункт 4 додатку № 22
«Порядок розрахунків» до Договору).

Факт споживання відповідачем активної
електричної енергії підтверджується
наявними в матеріалах справи звітами
про використання електроенергії (том 1,
а.с. 9-142).

Відповідачем не надано доказів на
спростування факту споживання ним
зазначеного обсягу електричної
енергії та/або доказів своєчасної
оплати поставленої у спірний період
електроенергії.

Частиною другою статті 11 ЦК України
передбачено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

За договором енергопостачання
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі-енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується
(частина перша статі 275 ГК України).

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Частинами шостою та сьомою статті 276 ГК
України встановлено, що розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється, як
правило, у формі попередньої оплати. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися планові платежі з
наступним перерахунком або оплата, що
провадиться за фактично відпущену
енергію.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язання є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За приписами статей 525, 526 ЦК України та
статті 193 ГК України, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загально-господарського інтересу.

За відсутності інших підстав,
передбачених договором або законом,
зобов'язання припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530
ЦК, якщо в зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (стаття 610 ЦК
України).

Господарським судом встановлено, що
позивач свої зобов'язання за Договором
виконав належним чином, а саме поставив
відповідачу електроенергію, що
підтверджується матеріалами справи, у
тому числі підписаними актами
прийому-передачі, звітами про
використання електроенергії, а
відповідач порушив умови Договору та
не здійснив повну і своєчасну оплату
вартості отриманої електричної
енергії, що й зумовило позивача
звернутися до господарського суду з
цим позовом.

Посилаючись на неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
оплати отриманої електроенергії,
позивач просить стягнути з відповідача
160 729 483,60 гривень заборгованості за
спожиту у березні-листопаді 2013 року
активну електроенергію.

Підписаним актом звіряння взаємних
розрахунків станом на 01 січня 2014 року,
відповідач підтвердив наявність
заборгованості перед позивачем у
розмірі 160 729 483,60 гривень (а.с. 56).

Відповідач у відзиві на позовну заяву
за № 01/4-39 від 22 січня 2014 року суму
заборгованості у розмірі 160 729 483,60
гривень, нараховану пеню у розмірі 6 794
737,36 гривень та три відсотки річних у
розмірі 1 700 696,98 гривень визнав повністю
(том 2, а.с. 50).

Стаття 22 ГПК України визначає основні
процесуальні права та обов'язки сторін;
відповідач має право, зокрема, визнати
позов повністю або частково.

Відповідно до частини п'ятої статті 78
ГПК України у разі визнання
відповідачем позову господарський суд
приймає рішення про задоволення позову
за умови, що дії відповідача не
суперечать законодавству або не
порушують прав і охоронюваних законом
інтересів інших осіб.

Визнання позову відповідачем - це
безумовне погодження задовольнити
матеріально-правову вимогу позивача в
тому вигляді, в якому вона міститься у
позовній заяві.

Зважаючи на те, що позовні вимоги в
частині стягнення заборгованості за
спожиту активну електроенергію у
розмірі 160 729 483,60 гривень обґрунтовані,
документально підтверджені,
відповідають фактичним обставинам
справи та визнані відповідачем, то вони
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення
трьох відсотків річних у розмірі
1 700 696,98 гривень та пені у розмірі 6 794
737,36 гривень, господарський суд
зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір відсотків не встановлений
договором або законом.

Вказана стаття визначає
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання та її приписи
підлягають застосуванню у випадку
прострочення боржником виконання
грошового зобов'язання. Тобто, у разі
неналежного виконання боржником
грошового зобов'язання виникають нові
додаткові зобов'язання, які тягнуть за
собою втрату матеріального характеру.
Відповідно такі додаткові зобов'язання
є заходами відповідальності за
порушення основного зобов'язання, у
тому числі, коли має місце прострочення
виконання основного зобов'язання.

Індекс інфляції за своїми ознаками є
збільшенням суми основного боргу у
зв'язку з девальвацією грошової
одиниці України, а три відсотки річних -
є платою за користування чужими
коштами в цей період прострочки
виконання відповідачем його
договірного зобов'язання, і за своєю
правовою природою вони є самостійними
способами захисту цивільних прав і
забезпечення виконання цивільних
зобов'язань.

Відповідно до статей 216-218 ГК України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за порушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських
санкцій. Господарськими санкціями
визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування яких для
нього настають несприятливі
економічні та/або правові наслідки.
Господарські санкції застосовуються в
установленому законом порядку за
ініціативою учасників господарських
відносин. Підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Приписами чинного законодавства не
передбачено звільнення боржника
(відповідача) від відповідальності за
невиконання основного грошового
зобов'язання або його виконання із
порушенням встановлених Договором
термінів та не позбавляє кредитора
(позивача) права на отримання сум,
передбачених статтею 625 ЦК України.

Пунктом 4.2.1 Договору передбачено, що за
внесення платежів, передбачених
пунктами 2.2.3-2.2.4 цього Договору, з
порушенням термінів, визначених
додатком № 22 «Порядок розрахунків»,
споживач сплачує постачальнику пеню за
кожний день прострочення платежу, в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України.

Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання
(стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено пеню.

За приписами статей 611, 612 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки. Зобов'язання можуть
забезпечуватись неустойкою, якою є
відповідно до статті 549 ЦК України, сума
або інше майно, які боржник повинен
передати кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання.

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено частиною третьою статті 549
ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК
України, статтями 1, 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та
частиною шостою статті 232 ГК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(стаття 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання, що
передбачено частиною першою статті 550
ЦК України.

Частиною першою статті 230 ГК України
передбачено, що штрафними санкціями
визначаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» від 22
грудня 1996 року № 543-96-ВР, платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (стаття 3 вказаного Закону).

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок відсотків річних,
господарський суд дійшов висновку про
його обґрунтованість, вірність та
відповідність фактичним обставинам
справи, а тому позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню у
повному обсязі.

За здійсненим господарським судом
перерахунком, з урахуванням настання у
відповідача строку платежу, сума пені
становить 6 793 048,17 гривень.

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої
статті 129 Конституції України, статей
4-2, 4-3 ГПК України, основними засадами
судочинства є рівність усіх учасників
судового процесу перед законом та
судом. Судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободі в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

За приписами статті 43 ГПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

За наведених обставин господарський
суд дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

Витрати позивача по сплаті судового
збору відповідно до вимог статті 49 ГПК
України господарський суд покладає на
відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

В И Р I Ш И В
:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства
«Орджонікідзевугілля» (86405, Донецька
область, місто Єнакієве, вулиця
Трестовська, будинок № 10; код ЄДРПОУ -
32276912, відомості про рахунки в установах
банків відсутні) на користь державного
підприємства «Регіональні електричні
мережі» в особі Донецької філія (83114,
місто Донецьк, вулиця Щорса, будинок №
87; код ЄДРПОУ - 26390719, відомості про
рахунки в установах банків відсутні) 160
729 483,60 гривень заборгованості за
спожиту у березні-листопаді 2013 року
активну електроенергію, 6 793 048,17 гривень
пені, 1 700 696,98 гривень трьох відсотків
річних, судовий збір у розмірі 68 819,31
гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ в установленому порядку.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене через господарський суд
Донецької області до Донецького
апеляційного господарського суду
протягом десяти днів з дня складення
повного рішення. Рішення
господарського суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Повне рішення складено 10 лютого
2014 року.

Суддя
С.М. Фурсова