КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2014 р. Справа№ 910/171/2013

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рудченка С.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання
Степанці О.В.,

від позивача - Книш М.Б., від відповідача
- не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

відкритого акціонерного товариства

«Спеціалізоване будівельно-монтажне
управління»

на рішення господарського суду міста
Києва від 05.11.2013 року

у справі №910/171/2013

(головуюча суддя Дупляк О.М., судді
Капцова Т.П., Марченко О.В.)

за позовом дочірнього підприємства
«Екос» по експлуатації та ремонту
житлового фонду та об'єктів
соціально-побутового призначення
публічного акціонерного товариства
«Холдингова компанія «Київміськбуд»,
м. Київ,

до відкритого акціонерного товариства
«Спеціалізоване будівельно-монтажне
управління», м. Київ,

про стягнення 49884,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року ДП «Екос» по
експлуатації та ремонту житлового
фонду та об'єктів соціально-побутового
призначення ПАТ «Холдингова компанія
«Київміськбуд» (далі - позивач) подало
до господарського суду міста Києва
позов до ВАТ «Спеціалізоване
будівельно-монтажне управління» (далі -
відповідач) про стягнення 49884,00 грн. В
обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на наявність у відповідача
заборгованості згідно договору №23-3
про компенсаційні витрати на утримання
житлового фонду ДП «Екос» холдингової
компанії «Київміськбуд» на 2010 рік.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 12.02.2013 року у справі №910/171/2013
позов задоволено повністю. Присуджено
до стягнення з ВАТ «Спеціалізоване
будівельно-монтажне управління» на
користь ДП «Екос» по експлуатації та
ремонту житлового фонду та об'єктів
соціально-побутового призначення ПАТ
«Холдингова компанія «Київміськбуд»
основний борг в сумі 49884,00 грн. та
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 1609,50 грн.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 28.05.2013 року у
справі №910/171/2013 рішення господарського
суду міста Києва від 12.02.2013 року у
справі №910/171/2013 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 23.07.2013 року у справі
№910/171/2013 судові рішення у справі
№910/171/2013 скасовано, справу №910/171/2013
направлено на новий розгляд до
господарського суду міста Києва.

Скасовуючи судові рішення у справі
№910/171/2013, Вищий господарський суд
зазначив, що господарськими судами
першої та апеляційної інстанції при
розгляді справи та прийнятті судових
рішень не взято до уваги та не надано
належної правової оцінки всім доказам
у справі в їх сукупності, що, враховуючи
суть спору, свідчить про порушення норм
процесуального права, які
унеможливлюють встановлення обставин,
що є суттєвими для вирішення спору по
суті.

Під час нового розгляду справи
господарським судам необхідно
врахувати викладене, всебічно і повно
з'ясувати і перевірити всі фактичні
обставини справи, об'єктивно оцінити
докази, що мають юридичне значення для
її розгляду і вирішення спору по суті,
і, в залежності від встановленого,
правильно визначити норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняти обґрунтоване і законне
судове рішення.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 05.11.2013 року у справі №910/171/2013
позов задоволено повністю. Присуджено
до стягнення з ВАТ «Спеціалізоване
будівельно-монтажне управління» на
користь ДП «Екос» по експлуатації та
ремонту житлового фонду та об'єктів
соціально-побутового призначення ПАТ
«Холдингова компанія «Київміськбуд»
основний борг в сумі 49884,00 грн. та
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 1609,50 грн. При прийнятті
оскаржуваного рішення місцевий
господарський суд дійшов до висновку
про наявність у відповідача
заборгованості перед позивачем в сумі
49884,00 грн. згідно договору №23-3 про
компенсаційні витрати на утримання
житлового фонду ДП «Екос» холдингової
компанії «Київміськбуд» на 2010 рік.

Не погодившись із вказаним рішенням,
ВАТ «Спеціалізоване
будівельно-монтажне управління»
подало до Київського апеляційного
господарського суду скаргу, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
05.11.2013 року у справі №910/171/2013 частково
та прийняти нове рішення, яким стягнути
з відповідача на користь позивача
грошові кошти у сумі 17884,00 грн. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на те, що
фактично у гуртожитках позивача
проживало 13 працівників відповідача, а
борг відповідача перед позивачем
останній визнає в сумі 17884,00 грн. Також,
як стверджує відповідач, він
перерахував позивачеві 32550,00 грн.
згідно відповідних платіжних доручень
та просив суд зарахувати сплачені
кошти на підставі ст. 601 ЦК України в
рахунок боргу відповідача, від чого
суду першої інстанції, на думку
відповідача, безпідставно ухилився.

Позивач не скористався своїм правом
згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав
суду відзив на апеляційну скаргу, що,
згідно ч. 2 ст. 96 ГПК України, не
перешкоджає перегляду рішення
місцевого господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.12.2013 року у
справі №910/171/2013 апеляційну скаргу ВАТ
«Спеціалізоване будівельно-монтажне
управління» на рішення господарського
суду міста Києва від 05.11.2013 року у
справі №910/171/2013 прийнято до
провадження та призначено розгляд
справи №910/171/2013 на 22.01.2014 року.

В судовому засіданні 22.01.2014 року було
оголошено перерву 29.01.2014 року.

В судове засідання 29.01.2014 року
представники відповідача не з'явились,
відповідач про причини неявки суд не
повідомив, про дату час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином. Приймаючи до уваги
обізнаність позивача про дату, час та
місце розгляду справи, колегія суддів,
враховуючи положення ст. 102 ГПК України,
дійшла до висновку про можливість
розгляду справи за відсутності
представників позивача. Представник
позивача в судовому засіданні 29.01.2014
року заперечив проти задоволення вимог
апеляційної скарги, просив спірне
судове рішення залишити без змін, а
скаргу відхилити.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 01.01.2010 року між ДП «Екос» по
експлуатації та ремонту житлового
фонду та об'єктів соціально-побутового
призначення ПАТ «Холдингова компанія
«Київміськбуд» (наймодавець) та ВАТ
«Спеціалізоване будівельно-монтажне
управління» (наймач) було укладено
договір №23-3 3 про компенсаційні
витрати на утримання житлового фонду
ДП «Екос» холдингової компанії
«Київміськбуд» на 2010 рік (далі -
договір, а.с. 8, т. 1).

Відповідно до п. 1.1 наймодавець надає
житлові приміщення, що знаходяться на
його балансі та утриманні, для
тимчасового проживання працівників
наймача, а наймач використовує житлове
приміщення за прямим призначенням та
частково компенсує наймодавцеві
витрати на його утримання.

Пунктом 2.2 договору встановлено, що
наймодавець утримує житлофонд, що
знаходиться на його балансі, та
забезпечує належні умови для
проживання працівників наймача
відповідно до чинних норм і «Положення
про гуртожитки».

Відповідно до п. 3.3 договору при
звільненні з роботи працівника, якому
надане житлове приміщення згідно з цим
договором, наймач зобов'язаний в
тижневий термін повідомити про це
наймодавця в письмовій формі з метою
його відселення, виписки і виключення з
розрахунків за даним договором.

Пунктами 4.1.1, 4.1.2 договору визначено, що
доплата відповідачем за одне
ліжко-місце, яке займає його працівник,
становить 160,00 грн.; кількість
ліжко-місць відповідача - 31.

Згідно п. 4.1.3 договору підлягає оплаті
на місяць 160,00 грн. х 31 л/м = 4960,00 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору
встановлено, що термін дії останнього
встановлений з 01.01.2010 року по 31.12.2010
року.

Відтак за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010
року розмір компенсації становить 56960,00
грн.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, в період з 01.01.2010 року по
01.12.2010 року включно позивач надав
відповідачу на виконання умов договору
31 ліжко-місце в гуртожитках, що
вбачається з акту звірки працівників
ВАТ «Спеціалізоване
будівельно-монтажне управління», які
проживають в гуртожитках та житлових
будинках ЖУ «Південне» станом на
листопад 2009 року для заключення
договору на 2010 рік по утриманню витрат
(а.с. 11, т. 1) та п. 4.1.3. договору.

З пояснень позивача від 03.10.2013 року (а.с.
74, т. 2) вбачається, що узгодження
кількості ліжко-місць та квадратних
метрів для укладення договору про
компенсаційні витрати на утримання
житлового фонду на наступний рік
відбувалося по факту проживання
працівників за минулий рік, за
результатами якого складався акт
звірки працівників наймача, які
проживали протягом року в наданих
наймодавцем житлових приміщеннях. На
підставі встановленої кількості
проживаючих протягом попереднього
року працівників визначалася
кількість працівників, що продовжують
проживати на наступний період, за
наслідками чого між сторонами
укладався договір на наступний період.

Відтак, акт звірки працівників ВАТ
«Спеціалізоване будівельно-монтажне
управління», які проживають в
гуртожитках та житлових будинках ЖУ
«Південне» станом на листопад 2009 року
для заключення договору на 2010 рік по
утриманню витрат (а.с. 11, т. 1), колегія
суддів вважає належним доказом в
розумінні ст. 34 ГПК України.

При цьому, колегія суддів вважає за
обов'язкове зазначити наступне.

При укладенні договору сторони
визначили кількість ліжко-місць
відповідача - 31 (п. 4.1.1, п. 4.1.2, п. 4.1.3
договору).

Відповідно до п. 3.3 договору сторони
передбачили, що при звільненні з роботи
працівника, якому надане житлове
приміщення згідно з цим договором,
наймач зобов'язаний в тижневий термін
повідомити про це наймодавця в
письмовій формі з метою його
відселення, виписки і виключення з
розрахунків за даним договором.

Матеріали справи не містять доказів
повідомлення відповідачем позивача
про звільнення працівників
відповідача з роботи, наслідком чого є
припинення проживання такого
працівника в гуртожитку, як і доказів
внесення будь-яких змін до договору
щодо кількості наданих відповідачеві
ліжко-місць.

Посилання відповідача на те, що в
гуртожитку впродовж спірного періоду
фактично проживало 13 працівників
відповідача колегією суддів
відхиляються, оскільки довідка від
20.09.2013 року (а.с. 45, т. 2) складена виключно
працівниками ВАТ «Спеціалізоване
будівельно-монтажне управління» без
участі позивача.

При цьому, колегія суддів приймає до
уваги і те, що в апеляційній скарзі ВАТ
«Спеціалізоване будівельно-монтажне
управління» на рішення господарського
суду міста Києва від 12.02.2013 року у
справі №910/171/2013 відповідач
стверджував, що взагалі в 2010 році його
працівники у приміщеннях позивача не
проживали.

Зазначені вище невідповідності в
доводах відповідача по суті спору
свідчать про те, що відповідач надає
суду неправдиві пояснення, що судом
оцінюється критично.

Відповідно до п. 2.4. договору
наймодавець щомісячно, але не пізніше 10
числа наступного місяця, виставляє
рахунки наймачу на оплату за
проживання працівників.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що
наймач щомісячно, але не пізніше 10
числа поточного місяця, сплачує
наймодавцю часткову компенсацію
витрат на утримання за ліжко-місця у
гуртожитках та кв.м. в будинках для
малосімейних, фактично зайнятих
працівниками та членами їх сімей.

Матеріали справи свідчать, що
відповідач 31.05.2010 року здійснив
часткову оплату в сумі 7076,00 грн. (а.с. 37).

Отже, заборгованість відповідача перед
позивачем складає 49884,00 грн.

Відповідачем не надано суду доказів в
порядку ст. 33, ст. 34 ГПК України на
підтвердження здійснення розрахунку з
позивачем в повному обсязі, а тому
висновок суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідача на користь
позивача за період з 01.01.2010 року по
31.12.2010 року 49884,00 грн. боргу колегія
суддів вважає законним та
обґрунтованим.

Доводи відповідача щодо перерахування
позивачеві 32550,00 грн. колегією суддів
відхиляються, оскільки доказів сплати
таких грошових коштів (платіжних
доручень, банківських виписок тощо)
відповідачем суду першої інстанції до
прийняття рішення у справі №910/171/2013
подано не було.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає обґрунтованим відхилення судом
першої інстанції доводів відповідача
про необхідність здійснення
зарахування зустрічних вимог платежів
в розмірі 32550,00 грн. на підставі поданої
ним заяви від 21.02.2013 року (а.с. 14, т. 2),
оскільки, всупереч ч. 3 ст. 203 ГК України
та ст. 601 ЦК України, відповідачем не
подано суду доказів щодо наявності
(дійсності) зустрічного зобов'язання,
його змісту та умов виконання, що
унеможливлює проведення зарахування
зустрічних однорідних вимог.

Подані суду апеляційної інстанції
платіжні доручення щодо сплати
відповідачем позивачеві 27125,00 грн. не
можуть бути прийняті судом в якості
доказів на підставі ч. 1 ст. 101 ГПК
України. При цьому, колегія суддів
встановила, що призначенням платежів у
вказаних платіжних дорученнях є сплата
за утримання житлового фонду за інший
період - за 2011 рік, який не є предметом
розгляду в межах даної справи.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а при їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, які
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

З огляду на викладене вище, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
місцевий господарський суд, виконавши
всі вимоги процесуального закону і
всебічно перевіривши обставини справи,
врахувавши всі вказівки, що містяться в
постанові Вищого господарського суду
України від 23.07.2013 року у справі
№910/171/2013, вирішив спір у відповідності
з нормами матеріального права, в
рішенні місцевого господарського суду
повно відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила,
що обставини, на які посилається
скаржник, не можуть бути підставою для
зміни або скасування рішення
господарського суду міста Києва від
05.11.2013 року у справі №910/171/2013.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу відкритого
акціонерного товариства
«Спеціалізоване будівельно-монтажне
управління» на рішення господарського
суду міста Києва від 05.11.2013 року у
справі №910/171/2013 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 05.11.2013 року у справі
№910/171/2013 залишити без змін.

3. Справу №910/171/2013 повернути до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
С.Г. Рудченко

Судді
О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз