ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2014 р.
Справа № 914/4649/13

За позовом:Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця», м. Львів; до
відповідача-1:Стрийської районної
державної адміністрації, Львівська
обл., м. Стрий;до
відповідача-2:Публічного акціонерного
товариства «Укртранснафта», м. Київ;за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Міністерство
інфраструктури України, м. Київ; Фонд
державного майна України, м. Київ;за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України», м. Київ; Управління
Держземагенства у Стрийському районі
Львівської області, м. Стрий, Львівська
обл.про:визнання незаконним та
скасування розпорядження районної
державної адміністрації, скасування
державної реєстрації права власності
на земельну ділянку, усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Яслик
Н.М.Представники сторін: від
позивача:Скрипчук Х.М. - юрисконсульт ІІ
кат. ВП «Львівська дистанція захисних
лісонасаджень» ДТГО «Львівська
залізниця» (довіреність № НЮ-41 від
01.01.2014р.);від відповідача-1:не
з'явився;від відповідача-2:Шолок В.М. -
представник (довіреність № 91 від
20.12.2013р.), Брусакова С.В. - представник
(довіреність № 52 від 08.01.203р.);від
третьої особи-1:не з'явився;від третьої
особи-2:не з'явився;від третьої
особи-3:не з'явився;від третьої
особи-4:не з'явився.

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України. Заяв про відвід судді та
здійснення технічної фіксації
судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

11.12.2013р. на розгляд господарського суду
Львівської області поступила позовна
заява Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» до Стрийської
районної державної адміністрації,
Відкритого акціонерного товариства
«Укртранснафта» про визнання
незаконним та скасування
розпорядження районної державної
адміністрації, скасування державної
реєстрації права власності на земельну
ділянку, усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою суду від 13.12.2013р. порушено
провадження у справі, розгляд справи
призначено на 10.01.2014р., залучено до
участі у справі в якості третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача -
Міністерство інфраструктури України,
Фонд державного майна України та на
стороні відповідача - НАК «Нафтогаз
України» та Управління
Держземагенства у Стрийському р-ні
Львівської обл. Ухвалою суду від
10.01.2014р. розгляд справи відкладено на
23.01.2014р., з підстав, викладених в даній
ухвалі. В подальшому розгляд справи
відкладено на 10.02.2014р.

Представник позивача в судове
засідання 10.02.2014р. з'явився, позовні
вимоги підтримав, просив суд позов
задоволити повністю з підстав,
викладених у позовній заяві та
письмових поясненнях.

В судовому засіданні зазначив, що
03.09.2013р. комісією в складі працівників
ДТГО «Львівська залізниця» було
встановлено, що на 5км+380 - 5км+420 перегону
Стрий-Моршин з правої сторони по ходу
кілометрів, при ширині смуги
відведення залізниці 20-30 м., на відстані
13-26 м. від осі головної колії
неправомірно розміщено газове
обладнання, яке належить ВАТ
«Укртранснафта». Як з'ясовано
позивачем, на земельну ділянку, на
котрій вставлено обладнання,
відповідачу-2 видано державний акт на
право постійного користування землею.
Вказаний акт видано на підставі
розпорядження Стрийської районної
державної адміністрації (відповідача-1)
від 18.05.2006 р. № 369. На думку представника
позивача, розпорядження та виданий на
його підставі державний акт підлягають
скасуванню, оскільки, право залізниці
на земельну ділянку (на якій
встановлено газове обладнання) виникло
задовго до набрання чинності ЗУ «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» та ніким
припинене не було. Також зазначив, що
доказом того, що спірна земельна
ділянка належала залізниці є долучений
до позовної заяви «План границ полосы
отвода линии Стрый-Станислав Львовской
ж.д. с 1 км по 20 км» розроблений у 1958 р.
відділом землевпорядкування
Дрогобицького Облсільгоспуправління.
Крім цього, додав, що відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
виникнення у залізниці права на землі
смуги відведення в адміністративних
межах Миртюківської сільської ради
Стрийського р-ну Львівськох обл.,
вимоги щодо виготовлення та отримання
держакту не передбачалися, а землі
транспорту вважалися землями
спеціального призначення, які
використовувалися на підставі
особливих положень про ці землі. Однак,
незважаючи на це, частина земельної
ділянки смуги відведення залізниці без
попередньої згоди останньої, була
неправомірно передана на підставі
оскаржуваного розпорядження
відповідача-1 - відповідачу-2.

Представник Стрийської районної
державної адміністрації в судове
засідання 10.02.2014р. не з'явився, хоча
належним чином був повідомлений про
час та місце слухання справи. В
судовому засідання 10.01.2014р. усно проти
позову заперечив, просив суд у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Представники відповідача-2 в судове
засідання 10.02.2014р. з'явилися, проти
заявлених позовних вимог заперечили,
просили суд у задоволенні позову
відмовити повністю з підстав,
викладених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні зазначили, що на
спірній земельній ділянці на території
Миртюківської сільської ради
Стрийського р-ну Львівської обл.
проходять магістральні нафтопроводи
«Дружба» (141 км нафтопроводу
«Броди-Держкордон»). Саме на вказаному
141 км нафтопроводу «Броди-Держкордон»
знаходяться лінійні засувки (запірна
арматура), будівлі (блок-бокси)
управління засувками, станція
дренажного захисту (СЗД), контрольний
пункт (КП), які відповідно до чинного
законодавства є об'єктами
трубопровідного транспорту. Дані
об'єкти як зазначає представник
відповідача-2 є державною власністю та
перебувають на балансі філії
«Магістральні нафтопроводи «Дружба»
ПАТ «Укртранснафта». Також додав, що
державний акт на право постійного
користування землею на території
Миртюківської сільради виданий
нафтопроводу «Дружба» ще 19.04.1963р.,
натомість у 2006 р. ВАТ «Укртранснафта»
здійснювало переоформлення державних
актів, оскільки такі, були видані на ДП
магістральних нафтопроводів «Дружба».
Крім цього, межі землекористування
узгоджувалися з позивачем у
встановленому законом порядку, що
підтверджується Актом № 2 встановлення
та погодження меж землекористування на
місцевості земельної ділянки ВАТ
«Укртранснафта» від 05.05.2006р., а «План
границ полосы отвода линии
Стрый-Станислав Львовской ж.д. с 1 км по
20 км» на думку представника
відповідача-2 не є правовстановлюючим
документом, адже єдиним
правовстановлюючим документом на
постійне користування земельною
ділянкою є виключно державний акт.

Також представником ПАТ
«Укртранснафта» подано заяву про
застосування строків позовної
давності в якій представник
відповідача-2 зазначив, що державний
акт на право постійного користування
землею відповідачу-2 був виданий у 2006р.,
більше того, спірна земельна ділянка
надана відповідачу-2 ще у 1963р., відтак,
позивачем було пропущено 3-річний строк
для звернення до суду.

Треті особи -1 -2, -3, явки повноважних
представників в судове засідання
10.02.2014р. не забезпечили, хоча були
повідомлені про час та місце слухання
справи.

Третя особа-4 явки повноважного
представника в судове засідання не
забезпечила, на виконання вимог ухвали
суду подала технічну документацію на
підставі котрої виготовлявся
оскаржуваний державний акт. Крім цього,
просила суд в подальшому розгляд
справи проводити без участі
представника Управління
Держземагенства у Стрийському районі
Львівської області.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18.05.2006р. головою Стрийської районної
державної адміністрації прийнято
Розпорядження №369 «Про затвердження
технічної документації із землеустрою
по підготовці до видачі Державних
актів на право постійного користування
земельними ділянками для виробничих
потреб із земель трубопровідного
транспорту на території Стрийського
району філії «Магістральні
нафтопроводи «Дружба» ВАТ
«Укратранснафта»», згідно якого
вирішено передати земельні ділянки
загальною площею 0,1579 га. у постійне
користування для виробничих потреб на
території Стрийського району філії
«Магістральні нафтопроводи «Дружба»
ВАТ «Укртранснафта» згідно додатком та
видати державні акти на право
постійного користування земельними
ділянками.

Згідно Додатку до вказаного
Розпорядження на території
Миртюківської сільської ради філії
«Магістральні нафтопроводи «Дружба»
ВАТ «Укртранснафта» затверджено
технічну документацію по підготовці до
видачі Державного акту на право
постійного користування земельною
ділянкою загальною площею 0,1429 га.

17.10.2006р. ВАТ «Укртранснафта» (надалі -
відповідач-2) видано Державний акт №186883
на право постійного користування
земельною ділянкою площею 0,1429га. на
території Миртюківської сільської
ради Стрийського району Львівської
області.

Як встановлено судом та вбачається з
Технічної документації із землеустрою
для видачі державного акту, зокрема
Рішення Миртюківської сільської ради
№367 від 16.03.2006р. Державний акт №186883 від
17.10.2006р. видано відповідачу-2 в порядку
переоформлення державних актів на
право постійного користування. До
цього часу вказана земельна ділянка
перебувала в постійному користуванні
на підставі Акту на право користування
землею, виданого 19.04.1963р. нафтопроводу
«Дружба» на базі котрого, згідно
Розпорядження Кабінету Міністрів
України №256-р від 23.06.2001р., утворено ВАТ
«Укртранснафта».

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема листа КТ «НВФ «Нові
технології» від 16.10.2013р. №1436/10, під час
проведення робіт щодо інвентаризації
земель та видачі державного акта на
право постійного користування
земельною ділянкою ДТГО «Львівська
залізниця» (надалі - позивач), яка
розташована в межах території
Миртюківської сільської ради
Стрийського району, а саме при
перевірці обмінних файлів ін-4
виявлено, що земельна ділянка надана
відповідачу-2 згідно Державного акту
№186883 від 17.10.2006р. потрапляє в смугу
відведення залізниці (дільниця
«Стрий-Івано-Франківськ» 5+300 км.),
створюючи таким чином «накладку»
земельних ділянок одна на одну площею
0,1218га. Вказане унеможливлює подальше
виконання робіт щодо інвентаризації
земель та видачі позивачу державного
акта на право постійного користування
земельною ділянкою.

Крім цього, згідно акту обстеження
земельної ділянки від 03.09.2013р.
складеного за участі представників
позивача, вбачається, що на 5км+380м -
5км+420м перегону Стрий-Моршин з правої
сторони по ходу кілометрів знаходиться
газове обладнання, яке огороджене
сіткою розмірами: 3х3 м. і 2,5х2,5 м. на
відстані 26 і 13 м. від осі головної колії.
При цьому, як зазначає позивач, смуга
відведення залізниці в даному місці
становить 20-30м.

На виконання вимог ухвали суду
позивачем та відповідачами складено
спільний акт обстеження від 20.01.2014р. та
відповідну схему розміщення споруд ПАТ
«Укртранснафта» по відношенню до
залізничного полотна, з яких
вбачається, що відомості про
знаходження газового обладнання на
відстані 26 і 13 м. від осі головної колії
знайшли своє підтвердження.

Встановивши наведені обставини, суд
вважає, що в задоволені позову слід
відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 21 ЦК України суд
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

В розумінні ст.1 ГПК України
підприємства, установи та організації
мають право звертатися до
господарського суду за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Згідно ч.2 ст.21 ПК України позивачами є
підприємства та організації, що подали
позов або в інтересах яких подано позов
про захист порушеного чи оспорюваного
права або охоронюваного законом
інтересу.

За змістом положень вказаних норм,
правом на пред'явлення позову до
господарського суду наділені, зокрема,
юридичні особи, а суд шляхом вчинення
провадження у справах здійснює захист
осіб, права і охоронювані законом
інтереси яких порушені або
оспорюються.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків. Захист прав громадян
та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом, зокрема, визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування, а також відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав.

Як вбачається з позовної заяви,
заявляючи вимоги про визнання
незаконним розпорядження Стрийської
районної державної адміністрації,
скасування державної реєстрації права
користування земельною ділянкою та
зобов'язання відповідача-2 усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою, позивач виходить з того, що
право залізниці на земельну ділянку
смуги відведення в межах Миртюківської
сільської ради «Планом границ полосы
отвода линии Стрый-Станислав Львовской
ж.д. с 1 км по 20 км» розроблений у 1958 р.
відділом землевпорядкування
Дрогобицького Облсільгоспуправління.

З цього приводу суд зазначає слідуюче.

Відповідно до положень Земельного
кодексу України (в редакції станом на
травень 2006 року) до земель транспорту
належать землі, надані підприємствам,
установам та організаціям
залізничного, автомобільного
транспорту і дорожнього господарства,
морського, річкового, авіаційного,
трубопровідного транспорту та
міського електротранспорту для
виконання покладених на них завдань
щодо експлуатації, ремонту і розвитку
об'єктів транспорту. Землі транспорту
можуть перебувати у державній,
комунальній та приватній власності (ст.
67 ЗК України).

Відповідно до ст. 68 ЗК України до земель
залізничного транспорту належать
землі смуг відведення залізниць під
залізничним полотном та його
облаштуванням, станціями з усіма
будівлями і спорудами енергетичного,
локомотивного, вагонного, колійного,
вантажного і пасажирського
господарства, сигналізації та зв'язку,
водопостачання, каналізації; під
захисними та укріплювальними
насадженнями, службовими,
культурно-побутовими будівлями та
іншими спорудами, необхідними для
забезпечення роботи залізничного
транспорту.

Водночас, до земель трубопровідного
транспорту належать земельні ділянки,
надані під наземні і надземні
трубопроводи та їх споруди, а також під
наземні споруди підземних
трубопроводів. Уздовж наземних,
надземних і підземних трубопроводів
встановлюються охоронні зони (ст. 73 ЗК
України).

Відповідно до п. 1 ст.116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади з
питань земельних ресурсів в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно п.1 ст.125 ЗК України право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою та його державної реєстрації.

Документом, що посвідчує право
власності на земельну ділянку і право
постійного землекористування
відповідно до ст. 126 ЗК України є
державний акт.

Судом встановлено, що станом на травень
2006 року (дату видачі оскаржуваного
розпорядження) державний акт на право
постійного користування спірною
земельною ділянкою у ДТГО «Львівська
залізниця» був відсутній і державної
реєстрації не проходив. Натомість,
вказана земельна ділянка перебувала в
постійному користуванні на підставі
Акту на право користування землею,
виданого 19.04.1963р. нафтопроводу «Дружба»
на базі котрого, згідно Розпорядження
Кабінету Міністрів України №256-р від
23.06.2001р., утворено ВАТ «Укртранснафта».

Разом з тим, суд не погоджується з
доводами позивача, що його право на
земельну ділянку виникло ще в 1958р. на
підставі «Плану границ полосы отвода
линии Стрый-Станислав Львовской ж.д. с 1
км по 20 км», коли державної реєстрації
цього права і одержання державного
акту на земельну ділянку не вимагалося
діючим на той час законодавством.

Так, відповідно до п.п. 27, 32 «Инструкции
о нормах и порядке отвода земель для
железных дорог и использовании полосы
отвода», затвердженої Міністерством
шляхів сполучення СРСР 30.01.1963р. містять
прямі вимоги щодо обов'язковості
складення документів на право
користування землею та порядок
зберігання актів на право користування
землею підрозділами залізниць, а п. 10
«Положения о землях, предоставленных
транспорту», яке затверджене
постановою РНК СРСР 07.02.1933р.
регламентує оформлення прав на землі,
закріплені, зокрема, за наркоматом
шляхів сполучення та водного
транспорту і його органів в порядку,
встановленому законодавством союзних
республік. Водночас, частина ІV діючого
на той час Земельного кодексу УСРР,
затвердженого постановою ВЦВК від
29.11.1922р. (із змінами та доповненнями від
27.06.1927р.), передбачала обов'язковість
оформлення, державної реєстрації та
видачі землекористувачам
правопідтверджуючих документів на
землю. Розділ ІІ постанови ВЦВК й РНК
УСРР від 23.09.1925р. «Про земельні
розпорядки в смузі міст і містечок»
(діяла до 1984 року) також передбачав,
зокрема, що всі без винятку земельні
ділянки в межах міської смуги
підлягають державній реєстрації, що
засвідчується актами реєстрації та
витягами з них.

Крім того, стаття 10 закону СРСР від
13.12.1968р. «Об утверждении основ
законодательства Союза ССР и союзных
республик» встановлювала
обов'язковість оформлення державних
актів на право користування землею та
видачі їх землекористувачам, яким
заборонялось користування наданою
земельною ділянкою до видачі
державного акту. Прийнята на зміну
постанові ВЦВК й РНК УСРР від 23.09.1925р.
постанова РМ УРСР №136 від 20.03.1984р. «Про
затвердження Положення про землі міст
і селищ міського типу Української РСР»
також містила аналогічні вимоги.

Беручи до уваги наведене, доводи
позивача про відсутність в нього
обов'язку щодо одержання документу, що
посвідчує право на земельну ділянку та
реєстрації цього права у встановленому
законом порядку не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до положень ст.ст. 4-3, 33, 34 ПК
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обгрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене, суд зазначає, що
позивачем не подано належних та
допустимих доказів оформлення ДТГО
«Львівська залізниця» чи її
відокремленими підрозділами у
встановленому законодавством порядку
права постійного користування чи права
оренди спірною земельною ділянкою
шляхом отримання державного акту на
право постійного користування
земельною ділянкою чи укладення
договору оренди земельної ділянки, а
тому виходячи із приписів ст. 125 ЗК
України право постійного користування
вказаною земельною ділянкою у ДТГО
«Львівська залізниця» не виникло, тому
погодження позивачем вилучення її
частини, станом на момент прийняття
оскаржуваного розпорядження, законом
не вимагалося, що спростовує
відповідні посилання позивача. Крім
цього, у зв'язку з ненабуттям позивачем
в установленому законом порядку права
на земельну ділянку, в силу положень
ст.152 ЗК України відсутні правові
підстави для судового захисту цього
права та задоволення позову.

Слід зазначити, що вказаної позиції
притримується ВГСУ в Постановах
№907/601/13 від 28.11.2013р., №907/307/13 від 09.10.2013р.,
№914/1047/13-г від 12.11.2013р. (Т.1 а.с.151-158).

Судовий збір, згідно положень ст. 49 ГПК
України покладається на позивача.

Беручи до уваги наведене та керуючись
ст.ст. 4-3, 12, 27, 33, 34, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 ГПК України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93
ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення. Повний
текст рішення складено та підписано
12.02.2014р.

Суддя
Крупник Р.В.