ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2014 р.
Справа № 27/173-10

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя
Івакіна В.О., суддя Тихий П.В.

при секретарі - Соколовій Ю.І.

за участю

прокурора - не з'явився

представників сторін:

позивача - Терещенко К.І. за довіреністю
від 03.09.2013 року №66-01-16/253
Чеботарьов М.К. за довіреністю від
03.09.2013 року №66-01-16/254

Молчанова Ю.Ю. за довіреністю від 03.09.2013
року №66-01-16/252

1-го відповідача - не з'явився

2-го відповідача - Ханін В.А. - директор
ПП "Фірма "Антей";

третьої особи - Кузіна І.В. за
довіреністю від 31.12.2013 року №9/1-9-171

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Фірми "Антей", м. Харків
(вх.№3792Х/1-43) на рішення господарського
суду Харківської області від 26
листопада 2013 року по справі № 27/173-10

за позовом Національного технічного
університету "Харківський
політехнічний інститут", м. Харків,

до 1. Харківської міської ради, м.
Харків,

2. Приватного підприємства "Фірми
"Антей", м. Харків,

третя особа, яка заявляє самостійні
вимоги на предмет спору - Міністерство
освіти і науки України, м. Київ

за участю Генеральної прокуратури
України, м. Київ,

про визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 25 серпня 2010
року у задоволенні позовних вимог НТУ
"Харківський політехнічний інститут"
відмовлено, у задоволенні позовних
вимог Міністерства освіти і науки
України також відмовлено, яке залишено
без змін постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
21.10.2010 року.

Постановою Вищого господарського суду
України від 27 січня 2011 року по справі №
27/173-10 (н.р. 40/04-08) касаційні скарги
Заступника прокурора Харківської
області, Міністерства освіти і науки
України, Національного технічного
університету "Харківський
політехнічний інститут" залишено без
задоволення, а постанову від 21.10.2010
Харківського апеляційного
господарського суду у справі №27/173-10
господарського суду Харківської
області залишено в силі.

17 червня 2013 року на адресу
господарського суду Харківської
області від Міністерства освіти і
науки України надійшла заява про
перегляд рішення за нововиявленими
обставинами, де просить суд рішення
господарського суду Харківської
області від 25 серпня 2010 року по справі
№ 27/173-10 скасувати; задовольнити
позовні вимоги Національного
технічного університету "Харківський
політехнічний інститут" та
Міністерства освіти і науки України.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 26 листопада 2013
року (колегія суддів, головуючий суддя
Жигалкін І.П., суддя Светлічний Ю.В.,
Погорелова О.В.) заяву Міністерства
освіти і науки України про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення
господарського суду Харківської
області від 25.08.2010 року у справі №27/173-10
задоволено. Рішення Господарського
суду Харківської області від 25 серпня
2010 року по справі № 27/173-10 скасовано.
Прийняти нове рішення, яким позов
Національного технічного університету
"Харківський політехнічний інститут"
задоволено повністю. Позов
Міністерства освіти і науки України
задоволено повністю. Визнано договір
оренди земельної ділянки від 09.12.1999
року №231/99, укладений між Виконавчим
комітетом Харківської міської ради
Харківської області та приватним
підприємством фірмою "Антей" недійсним.
Стягнуто з Приватного підприємства
фірми "Антей" на користь Міністерства
освіти і науки України, 573,50 грн. витрат
по сплаті судового збору за подання
заяви про перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами.

Приватне підприємство "Фірми "Антей", м.
Харків з рішенням господарського суду
не погодився, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду Харківської
області від 26 листопада 2013 у справі №
27/173-10 скасувати. Заяву Міністерства
освіти і науки України від 17.06.2013 року,
про перегляд за нововиявленими
обставинами рішення господарського
суду Харківської області від 25 серпня
2010 року у справі № 27/173-10 повернути
заявнику.

В обґрунтування викладених вимог
заявник посилається на те, що у
Міністерства освіти і науки України
(), після його
ліквідації, немає прав на звернення з
заявою про перегляд рішення за
нововиявленими обставинами, вважає, що
заява Міністерство освіти і науки
України (ідентифікаційний код 38621185) від
17.06.2013 року подана від імені юридичної
особи, яка не залучена до участі у
справі, як правонаступник, а також
підписана особою, яка не мала права її
підписувати та при відсутності доказу
сплати судового збору у порядку та
розмірі, встановлених законодавством.
Крім того, на думку скаржника, визнання
нечинним розпорядження Голови
Харківської міської ради № 2468 від
22.12.1998 року, ніяким чином не впливає на
юридичну оцінку обставин, здійснену
судом при прийнятті рішення від 25.08.2010
року у справі № 27/173-10, та встановлення
судом факту відсутності прав позивача
та третьої особи у користуванні
земельною ділянкою та права власності
у нежитловій будівлі, за захистом якого
звертався позивач та третя особа.

13 січня 2014 року від Приватного
підприємства "Фірми "Антей", м. Харків на
адресу суду надійшли пояснення до
апеляційної скарги та доповнення до
апеляційної скарги, в яких
підприємство просить рішення
господарського суду Харківської
області від 26 листопада 2014 року по
справі скасувати, заяву про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення
від 25 серпня 2010 у справі повернути
заявникові.

13 січня 2014 року представник
Національного технічного університету
"Харківський політехнічний інститут"
надіслав відзив на апеляційну скаргу в
якому з наведеними 2-м відповідачем
доводами не погоджується, вважає їх
безпідставними просить апеляційну
скаргу Приватного підприємства "Фірми
"Антей" залишити без задоволення,
рішення без змін.

14 січня 2014 року Міністерство освіти і
науки України, м. Київ надало відзив на
апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Фірми "Антей" в якому
просить рішення господарського суду
Харківської області від 26 листопада 2013
року по справі залишити без змін а
апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів встановила, що під час
розгляду справи в першій інстанції,
третя особа, яка заявляє самостійні
вимоги на предмет спору - Міністерство
освіти і науки України, м. Київ
реорганізована. Указом Президента
України №240/2013 від 25 квітня 2013 року
"Питання Міністерства освіти і науки
України" затверджено Положення про
Міністерство освіти і науки України, в
якому встановлені його повноваження.
Даний указ набрав чинності "07" травня 2013
року. Відповідно до пп. 72 п.4 зазначеного
Положення МОН України відповідно до
покладених на нього завдань виконує в
межах повноважень інші функції з
управління об'єктами державної
власності, що належать до сфери його
управління. На підставі вищенаведеного
Міністерство освіти і науки України
(ідентифікаційний код 38621185) є
правонаступником Міністерства освіти
і науки України (ідентифікаційний код
00027677, яке вибуло із спірних відносин) як
організаційно, так і виходячи із
повноважень як центрального органу
державної влади.

Згідно ст. 25 ГПК України у разі смерті
або оголошення фізичної особи
померлою, припинення діяльності
суб'єкта господарювання шляхом
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення), заміни кредитора
чи боржника в зобов'язанні, а також в
інших випадках заміни особи у
відносинах, щодо яких виник спір,
господарський суд залучає до участі у
справі правонаступника відповідної
сторони або третьої особи на будь-якій
стадії судового процесу.

У зв'язку з цим ухвалою Харківського
апеляційного господарського суду від
14.01.2014 року судом апеляційної інстанції
здійснено процесуальне
правонаступництво третьої особи
Міністерство освіти і науки України, м.
Київ (). Замінено третю
особу: замість Міністерства освіти і
науки України, м. Київ ()
залучено до участі у справі його
правонаступника Міністерство освіти і
науки України (ідентифікаційний код
38621185).

29.01.2014 Приватне підприємство "Фірми
"Антей" звернулась до суду з
клопотанням про долучення доказів на
підтвердження власної позиції щодо
відсутності правонаступництва між
Міністерством освіти і науки України
(ідентифікаційний код 38621185) та
Міністерством освіти і науки України
(ідентифікаційний код 00027677), а саме
постанови Київського районного суду м.
Харкова від 21.06.2012 у справі № 2018/2-а-99/11
та постанови Харківського
апеляційного господарського суду від
28.08.2013 у справі № 5023/10593/11 (н.р. 5023/3781/11).
При цьому посилається на те, що судом
апеляційної інстанції
правонаступництво здійснено без
врахування юридичної особи -
Міністерства освіти і науки, молоді та
спорту в України. Таким чином, 2-й
відповідач вважає, що заява
Міністерства освіти і науки України
(ідентифікаційний код 38621185) про
перегляд за нововиявленими
обставинами не може розглядатись судом
в силу вимог ст. 25, п. 1 ст. 63, п. 5 ч. 6 ст. 113
ГПК України, оскільки Міністерство
освіти і науки України
(ідентифікаційний код 38621185) не є
правонаступником Міністерство освіти
і науки України (ідентифікаційний код
00027677), зазначена заява підписана
особою, яка не мала повноважень на її
підписання.

Колегія суддів наведені Приватним
підприємством "Фірми "Антей" доводи
відхиляє за їх необґрунтованістю та
безпідставністю та зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, з позовом
до господарського суду Харківської
області зверталася третя особа -
Міністерство освіти і науки України
(ідентифікаційний код 00027677).

Так, відповідно до указу Президента
України "Про оптимізацію системи
центральних органів виконавчої влади"
від 9 грудня 2010 року N 1085/2010,
постановлено утворити Міністерство
освіти і науки, молоді та спорту
України, Державну службу
інтелектуальної власності України,
Державну службу молоді та спорту
України, реорганізувавши Міністерство
освіти і науки України, Міністерство
України у справах сім'ї, молоді та
спорту.

Відповідно до п. 5 даного Указу,
міністерства та інші центральні органи
виконавчої влади, що утворюються
шляхом реорганізації інших
центральних органів виконавчої влади,
є правонаступниками органів, які
реорганізуються.

Таким чином, даним указом було
ліквідовано Міністерство освіти і
науки України (ідентифікаційний код
00027677) і створено Міністерство освіти і
науки, молоді та спорту України
(ідентифікаційний код 37536162), яке
являлось правонаступником
попереднього.

Далі, Указом Президента України №96/2013
від 28.02.2013 року "Про деякі заходи з
оптимізації системи центральних
органів виконавчої влади" (пункт 1)
постановлено утворити Міністерство
освіти і науки України та Міністерство
молоді та спорту України,
реорганізувавши Міністерство освіти і
науки, молоді та спорту України та
Державну службу молоді та спорту
України.

При цьому в п. 2 даного Указу зазначено:
«Внести до Схеми організації та
взаємодії центральних органів
виконавчої влади, затвердженої Указом
Президента України від 09.12.2010 року № 1085
«Про оптимізацію системи центральних
органів виконавчої влади» такі зміни:
абзац «Міністерство освіти і науки,
молоді та спорту України» замінити
абзацом такого змісту «Міністерство
освіти і науки України».

Таким чином, Міністерство освіти і
науки України (код 38621185) являється
правонаступником Міністерство освіти
і науки, молоді та спорту України, яке в
свою чергу було правонаступником
Міністерства освіти і науки України
(код 00027677 про що прямо вказано в Указі
Президента, в зв'язку з чим
підтвердження цього факту не потребує
винесення судом ніяких додаткових
рішень.

Указом Президента України №240/2013 від 25
квітня 2013 року "Питання Міністерства
освіти і науки України" затверджено
Положення про Міністерство освіти і
науки України, в якому встановлені його
повноваження. Даний указ набрав
чинності " 07" травня 2013 року.

Відповідно до пп. 72 п.4 зазначеного
Положення Міністерство освіти і науки
України відповідно до покладених на
нього завдань виконує в межах
повноважень інші функції з управління
об'єктами державної власності, що
належать до сфери його управління.

Отже, Міністерство освіти і науки
України (ідентифікаційний код 38621185) є
правонаступником Міністерства освіти
і науки України (ідентифікаційний код
00027677), яке вибуло із спірних відносин)
як організаційно, так і виходячи із
повноважень як центрального органу
державної влади.

З урахуванням викладеного, а також
зважаючи не те, що правонаступництво
передбачає перехід прав і обов'язків
від одного суб'єкта до іншого, тому
Міністерство освіти і науки України
(код 38621185) має право на звернення до
господарського суду з заявою про
перегляд за нововиявленими
обставинами рішення господарського
суду Харківської області від 25.08.2010
року у справі №27/173-10.

В судове засідання прокурор та 1-й
відповідач не з'явились, про час та
місце розгляду справи були повідомлені
належним чином, що підтверджується
матеріалами справи.

Оскільки, всі учасники судового
процесу були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
апеляційної скарги, проте прокурор та
1-й відповідач не скористалися своїми
правами, передбаченими статтею 22 ГПК
України та виходячи з того, що явка
сторін не визнавалася обов'язковою
судом апеляційної інстанції, а участь в
засіданні суду (як і інші права,
передбачені статті 22 ГПК України) є
правом, а не обов'язком сторони, колегія
суддів вважає можливим розглянути
апеляційну скаргу по суті в судовому
засіданні 30.01.2014 року за відсутності
представників прокурора та 1-го
відповідача.

Перевіривши повноту встановлення
судом обставин справи та докази по
справі на їх підтвердження, їх юридичну
оцінку та доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК
України, колегія суддів встановила
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач - Національний технічний
університет "Харківський
політехнічний інститут" звернувся з
позовом до першого відповідача -
Харківської міської ради та другого
відповідача - Приватного підприємства
фірми "Антей" з вимогою (з урахуванням
змін та уточнень) про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки від 09 грудня 1999 року №231/99,
укладеного між виконавчим комітетом
Харківської міської ради та приватним
підприємством фірмою "Антей".

Міністерство освіти і науки України
вступило у справу як третя особа, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору, подавши позов до ППФ "Антей" та
Харківської міської ради Харківської
області про визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки від
09 грудня 1999 року №231/99, укладеного між
виконавчим комітетом Харківської
міської ради та приватним
підприємством фірмою "Антей".

Рішенням господарського суду
Харківської області від 25 серпня 2010
року по справі №27/173-10 у задоволенні
позовних вимог Міністерства освіти і
науки України відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що на момент
укладання оскаржуваного договору, а
також на момент розгляду справи
розпорядження Голови Харківської
міської ради №2468 від 22.12.1998 р. є чинним,
доказів його нечинності позивачем та
третьою особою з самостійними вимогами
на предмет спору суду не надано.

Звертаючись з заявою про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення
господарського суду Харківської
області від 25 серпня 2010 року по справі
№27/173-10, Міністерство освіти і науки
України зазначило про те, що постановою
Київського районного суду м. Харкова
від 21 червня 2012 року по справі
№2018/2-а-99/11 задоволено адміністративний
позов НТУ "Харківський політехнічний
інститут" та вирішено: встановити
відсутність компетенції Голови
Харківської міської ради під час
винесення розпорядження №2468 від 22.12.1998
р. про переоформлення права
користування земельною ділянкою по
вул. Пушкінській, 79/1 площею 0,0687 га з
приватної аудиторської фірми "ЕПСА" на
приватне підприємство фірму "Антей";
визнати нечинним розпорядження Голови
Харківської міської ради №2468 від 22.12.1998
р. "Про переоформлення права
користування земельною ділянкою по
вул. Пушкінській, 79/1 площею 0,0687 га з
приватної аудиторської фірми "ЕПСА" на
приватне підприємство фірму "Антей".
Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28.11.2012 року
судове рішення місцевого суду
скасовано, у задоволенні позову
відмовлено. Ухвалою Вищого
Адміністративного Суду України від 16
травня 2013 року задоволено касаційні
скарги прокуратури Харківської
області, Міністерства освіти і науки,
молоді та спорту України, НТУ "ХПІ",
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28.11.2012 р.
скасовано, постанову Київського
районного суду м. Харкова від 21.06.2012 р.
залишено в силі.

Як вказує заявник, про нечинність
розпорядження Голови Харківської
міської ради №2468 від 22.12.1998 р. "Про
переоформлення права користування
земельною ділянкою по вул. Пушкінській,
79/1 площею 0,0687 га з Приватної
аудиторської фірми "ЕПСА" на Приватне
підприємство фірму "Антей",
Міністерство освіти і науки України
дізналося після прийняття рішення по
справі №27/173-10 від 25.08.2010 р., дана
обставина не була відома і не могла
бути відома сторонам в момент розгляду
справі, є істотною для вирішення спору,
тому її слід вважати нововиявленною.

Задовольняючи заяву Міністерства
освіти і науки України про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення
господарського суду Харківської
області від 25 серпня 2010 року по справі
№27/173-10, суд першої інстанції виходив з
того, що преюдиціальний факт
скасування Київським районним судом м.
Харкова розпорядження № 2468 від 22.12.1998
р. є нововиявленою обставиною и має
вирішальне значення для юридичної
оцінки обставин стосовно земельної
ділянки за адресою: місто Харків, вул.
Пушкінська,79/1, що є предметом спірного
договору оренди земельної ділянки від
09 грудня 1999 року №231/99, укладеного між
виконавчим комітетом Харківської
міської ради та приватним
підприємством фірмою "Антей".

З урахуванням викладеного, а також
виходячи з положень 792 Цивільного
кодексу, ст.ст. 3, 93 Земельного кодексу
України, ст.ст. 7, 14 Закону України "Про
оренду землі", керуючись ч. 1, 2, 4 ст. 203,
ст.15 Цивільного кодексу, суд першої
інстанції дійшов до висновку про
задоволення позовів НТУ "ХПІ" та
Міністерства освіти і науки України та
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки від 09.12.1999 року №231/99,
укладеного між Виконавчим комітетом
Харківської міської ради Харківської
області та Приватним підприємством
фірмою "Антей".

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції є
вірним та обґрунтованим, повністю
відповідає матеріалам справи виходячи
з наступного.

Статтею ст. 112 ГПК України передбачено,
що господарський суд може переглянути
прийняте ним судове рішення, яке
набрало законної сили, за
нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судових
рішень господарського суду за
нововиявленими обставинами є: 1)
істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи; 2) встановлені вироком суду, що
набрав законної сили, завідомо
неправильний висновок експерта,
завідомо неправильний переклад,
фальшивість документів або речових
доказів, що потягли за собою ухвалення
незаконного або необґрунтованого
рішення; 3) встановлення вироком суду,
що набрав законної сили, вини судді у
вчиненні злочину, внаслідок якого було
ухвалено незаконне або необґрунтоване
рішення; 4) скасування судового рішення,
яке стало підставою для ухвалення
рішення чи постановлення ухвали, що
підлягають перегляду; 5) встановлена
Конституційним Судом України
неконституційність закону, іншого
правового акта чи їх окремого
положення, застосованого судом при
вирішенні справи, якщо рішення суду ще
не виконане.

За наведеною вище нормою, як
нововиявлені можуть розглядатись
обставини, що обґрунтовують вимоги або
заперечення сторін, що мають істотне
значення для правильного вирішення
справи, які існували на час
постановлення рішення, ухвали,
постанови, але про них не знали і не
могли знати заявник і суд.

У п. 2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 17 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
перегляду рішень, ухвал, постанов за
нововиявленими обставинами" зазначено,
що до нововиявлених обставин
відносяться матеріально-правові факти,
на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші факти,
які мають значення для правильного
вирішення спору або розгляду справи
про банкрутство.

Необхідними ознаками існування
нововиявлених обставин є одночасна
наявність таких трьох умов: по-перше, їх
існування на час розгляду справи,
по-друге, те, що ці обставини не могли
бути відомі заявникові на час розгляду
справи, по-третє, істотність даних
обставин для розгляду справи (тобто
коли врахування їх судом мало б
наслідком прийняття іншого судового
рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю
юридичною суттю є фактичними даними, що
в установленому порядку спростовують
факти, які було покладено в основу
судового рішення. Ці обставини мають
бути належним чином засвідчені, тобто
підтверджені належними і допустимими
доказами.

Так, спірний договір оренди земельної
ділянки від 09 грудня 1999 року №231/99 було
укладено між виконавчим комітетом
Харківської міської ради
(орендодавець) та приватним
підприємством фірмою "Антей" (орендар)
щодо оренди земельної ділянки площею
0,0687 га. по вул. Пушкінській, 79/1 у м
Харкові.

Пунктом 1.1 зазначеного договору оренди
земельної ділянки встановлено, що
орендодавець на підставі
розпорядження міського голови від 22.12.98
року за № 2468, яким переоформлено право
користування земельною ділянкою,
надає, а орендар приймає в тимчасове
платне користування на умовах оренди
земельну ділянку за адресою: місто
Харків, вул. Пушкінська,79/1 загальною
площею 0,0687 га, в тому числі під
забудовою 0.0291га, інших угідь 0.0396га,
згідно з планом земельної ділянки, що
додається.

Пунктом 1.2 зазначеного договору оренди
земельної ділянки визначено, що
земельна ділянка надається у тимчасове
платне користування на умовах оренди
строком до двадцять другого січня дві
тисячі двадцять першого року для
експлуатації офісу.

У преамбулі договору оренди зазначено,
що він укладений на підставі
розпорядження Харківського міського
Голови від 22 грудня 1998 року № 2468.

Отже, на момент укладання
оскаржуваного договору, а також на
момент розгляду справи розпорядження
Харківського міського голови від 22.12.1998
року за № 2468 було чинним.

Проте постановою Київського районного
суду м. Харкова від 21 червня 2012 року по
справі №2018/2-а-99/11 задоволено
адміністративний позов НТУ
"Харківський політехнічний інститут"
та вирішено: встановити відсутність
компетенції Голови Харківської
міської ради під час винесення
розпорядження №2468 від 22.12.1998 р. про
переоформлення права користування
земельною ділянкою по вул. Пушкінській,
79/1 площею 0,0687 га з приватної
аудиторської фірми "ЕПСА" на приватне
підприємство фірму "Антей"; визнати
нечинним розпорядження Голови
Харківської міської ради №2468 від 22.12.1998
р. "Про переоформлення права
користування земельною ділянкою по
вул. Пушкінській, 79/1 площею 0,0687 га з
приватної аудиторської фірми "ЕПСА" на
приватне підприємство фірму "Антей".
Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28.11.2012 року
судове рішення місцевого суду
скасовано, у задоволенні позову
відмовлено. Ухвалою Вищого
Адміністративного Суду України від 16
травня 2013 року задоволено касаційні
скарги прокуратури Харківської
області, Міністерства освіти і науки,
молоді та спорту України, НТУ "ХПІ",
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28.11.2012 р.
скасовано, постанову Київського
районного суду м. Харкова від 21.06.2012 р.
залишено в силі.

Таким чином, суд першої інстанції вірно
прийшов до висновку, що визнання
нечинним розпорядження Голови
Харківської міської ради №2468 від 22.12.1998
р. "Про переоформлення права
користування земельною ділянкою по
вул. Пушкінській, 79/1 площею 0,0687 га з
Приватної аудиторської фірми "ЕПСА" на
Приватне підприємство фірму "Антей", є
істотною обставиною та впливає на
юридичну оцінку обставин, оскільки
наявність цього розпорядження була
підставою для укладання оскаржуваного
договору. Таким чином недійсність
даного розпорядження позбавляє
доказового обґрунтування рішення
господарського суду Харківської
області від 25.08.2010 року у справі № 27/173-10.

Колегія суддів апеляційної інстанції
зазначає, що вказана обставина була
наявна на час розгляду справи, оскільки
факт відсутності компетенції голови
Харківської міської ради під час
винесення розпорядження №2468 від 22.12.1998
р. був встановлений на момент його
вчинення, але про це стало відомо
скаржнику лише після прийняття рішення
господарського суду Харківської
області від 25.08.2010 р. у справі № 27/173-10.

Також, вказані обставини є істотними
для розгляду справи, оскільки їх
наявність має наслідком прийняття
іншого судового рішення, ніж те, яке
було прийняте.

Так, статтею 3 Земельного кодексу
України від 18.12.1990 року (в редакції
чинній на момент укладання договору)
визначено, що розпоряджаються землею
Ради народних депутатів, які в межах
своєї компетенції передають землі у
власність або надають у користування
та вилучають їх.

Повноваження щодо передачі, надання та
вилучення земельних ділянок місцеві
Ради народних депутатів можуть
передавати відповідно органам
державної виконавчої влади або
виконавчим органам місцевого
самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
"Про оренду землі" в редакції станом на
дату укладання договору оренди
орендарі набувають права на оренду
земельної ділянки на підставах і в
порядку, передбачених Земельним
кодексом України, цим та іншими
законами України та договором оренди
землі. Підставою для укладення
договору оренди і набуття права на
оренду земельної ділянки, що перебуває
у комунальній або держаній власності, є
рішення орендодавця.

Таким чином, наявними у справі доказами
доведено та відповідачами будь-якими
доказами не спростовано факт
відсутності рішення орендодавця в
особі органів місцевого
самоврядування щодо надання земельної
ділянки в оренду.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 ЗУ "Про оренду
землі", відсутність у договорі оренди
однієї із істотних умов, передбачених
цією статтею, порушення вимог статей 4,
5, 6, 7, 9, 13, 15 цього Закону є підставою для
відмови у державній реєстрації
договору оренди згідно зі статтею 18
цього Закону, а також для визнання
договору недійсним відповідно до
законів України.

Згідно статті 792 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
земельної ділянки наймодавець
зобов'язується передати наймачеві
земельну ділянку на встановлений
договором строк у володіння та
користування за плату. Земельна
ділянка може передаватись у найом
разом з насадженнями, будівлями,
спорудами, водоймами, які знаходяться
на ній, або без них. Відносини щодо
найму (оренди) земельної ділянки
регулюються законом.

Статтею 93 Земельного кодексу України
встановлено, що право оренди земельної
ділянки - це засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.
Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються законом.

Частиною 1 статті 290 Господарського
кодексу України встановлено, що
відносини, пов'язані з орендою землі як
засобу виробництва, регулюються
Земельним кодексом України та іншими
законами.

Статтею 48 Цивільного кодексу
Української PCP, який діяв на час
укладання, оскаржуваного позивачем,
договору оренди землі, визначено, що
недійсною є та угода, що не відповідає
вимогам закону.

Предметом доказування у даній справі є
наявність або відсутність обставин, з
якими закон пов'язує можливість
визнання угоди недійсною, зокрема
таких обставин, на які посилається
позивач в обґрунтуванням свого позову.

За приписами ч. 1, 2, 4 ст. 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину, який
має вчинятись у формі, встановленій
законом, не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності, тобто,
особи, які укладають угоду у
встановленій законом формі, мають
враховувати межі її дозволу і
призначення в суспільстві,
дотримуватися вимог цивільного
законодавства та мати достатню
дієздатність, не обмежену законом або
установчими документами.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент його вчинення
стороною вимог, які встановлені,
зокрема, частинами 1 - 3 ст. 203 цього
Кодексу, недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин), якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Угода може бути визнана недійсною з
підстав, передбачених законом.
Необхідним є встановлення наявності
тих обставин, з якими закон пов'язує
визнання угод недійсними і настання
відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту угод вимогам
закону; додержання встановленої форми
угоди; правоздатність сторін за угодою;
у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Отже, висновки суду першої інстанції
про наявність підстав для визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки від 09.12.1999 року № 231/99,
укладеного між Виконавчим комітетом
Харківської міської ради Харківської
області та Приватним підприємством
фірмою «Антей», є правомірними.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити про наявність в даному
випадку необхідних умов для визнання
договору недійсним - порушення норми
закону та порушення права власності
держави Україна на нерухоме майно за
адресами: літ. «А-3» по вул. Пушкінській,
79/1 у м. Харкові та гуртожиток №1
«Гігант» по вул. Пушкінській, 79 у м.
Харкові, на що було звернуто увагу
Верховним Судом України у своїй
постанові від 02.03.2010 р. по даній справі,
скасовуючи рішення господарських
судів нижчих інстанцій та відправляючи
справу на новий розгляд (Т.2, а.с.215-218).

При цьому, слід зазначити, що участь
Міністерства освіти і науки України у
даній справі обумовлена не
господарськими відносинами між
міністерством та ППФ «Антей» та іншими
суб'єктами, а суто виконанням
Міністерства освіти і науки України
функцій з управління об'єктами
державної власності у галузі освіти.

Згідно із ч.І ст.1 ГПК України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності ,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч.2 ст. 1 ГПК України, у
випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також: звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

Міністерства освіти і науки України
відповідно до покладених на нього
завдань виконує в межах повноважень
інші функції з управління об'єктами
державної власності, що належать до
сфери його управління (пп.72 п.4
Положення про Міністерство освіти і
науки України, «затвердженого Указом
Президента України від 25 квітня 2013 року
N 240/2013).

Твердження скаржника стосовно
відсутності повноважень у особи, яка
підписала заяву про перегляд рішення
за нововиявленими обставинами, -
Кузіної І.В., є безпідставними та
такими, що спростовуються матеріалами
справи, які свідчать про те, що вона
бела уповноваженим представником
Міністерства освіти і науки України
під час первісного розгляду справи
№27/173-10 у господарському суді
Харківської області та вищих
інстанціях на підставі довіреності
Міністерства освіти і науки України
від 22.06.2010 р. №9/1-9-67 (прізвище до
укладання шлюбу - Татьянко І.В.).

Інші доводи апеляційної скарги щодо
порушення порядку сплати судового
збору не знайшли свого підтвердження
під час апеляційного перегляду
оскаржуваного рішення, та не можуть
бути підставою для скасування
правомірного по суті рішення у справі.

Також, не є підставою для скасування
оскаржуваного рішення посилання
скаржника на відсутність
представників 1-го відповідача та 2-го
відповідача у судовому

засіданні 26 листопада 2013 року, оскільки
сторони були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи.

Згідно із абз.2 п.3.9.2 постанови Пленуму
Вищого Господарського Суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N
18, господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу -підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Приймаючи до уваги вищезазначене,
колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що
апеляційна скарга Приватного
підприємства "Фірми "Антей", м. Харків
позбавлена фактичного та правового
обґрунтування на її підтвердження,
рішенням господарського суду
Харківської області від 26.11.2013 р. по
справі № 27/173-10 (н.р. 40/04-08) винесено без
порушень норм матеріального та
процесуального права, а доводи з яких
подана апеляційна скарга про
скасування рішення, не можуть бути
підставою для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статями 105,112 ГПК України, колегія
суддів апеляційного господарського
суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Фірми "Антей", м. Харків
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 26.11.2013 р. по
справі № 27/173-10 (н.р. 40/04-08) залишити без
змін.

Постанова набирає чинності з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та
підписано 04.02.2014 року

Головуючий суддя
Пелипенко Н.М.

суддя
Івакіна В.О.

суддя
Тихий П.В.