КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2014 р.
Справа№ 910/10367/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Марчуку
О.Л.

за участю представників:

від позивача Руденко К.М. -
дов. №789 від 31.12.2013р.

від відповідача Дроботенко
Ю.О. - дов. №67 від 03.02.2014р.

Шабанов С.В. -
дов. №68 від 03.02.2014р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю

«Нафто-Комерц»

на рішення

господарського суду міста Києва

від 01.10.2013р.
(головуючий суддя Удалова О.Г.,

судді:
Ониськів О.М., Гавриловська І.О.)

у справі №910/10367/13

за позовом Автопідприємства
Господарсько-фінансового

департаменту
Секретаріату Кабінету Міністрів
України

(далі - АТП ГФД СКМУ)

до Товариства з
обмеженою відповідальністю

«Нафто-Комерц»
(далі - ТОВ «Нафто-Комерц»)

про стягнення 31 396,16
грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 01.10.2013р. у справі №910/10367/13
позов задоволено повністю, стягнуто з
ТОВ «Нафто-Комерц» на користь АТП ГФД
СКМУ 31 396,16 грн. штрафу та 1 720,50 грн.
витрат зі сплати судового збору.

Не погодившись із згаданим рішенням
суду, відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку, просив скасувати
та прийняти нове, яким в задоволенні
позову відмовити повністю. В
обґрунтування своїх вимог зазначив, що
оскаржене рішення прийнято за
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції визнав встановленими та
невідповідністю викладених в рішенні
висновків тощо. На думку апелянта,
місцевим судом при прийнятті рішення
залишено поза увагою, що позивачем при
прийманні нафтопродуктів, крім
складання актів відбирання проб, не
дотримано вимог інструкцій згідно п.3.5.
договору зберігання №192-12 від 20.12.2012р.
(далі - Договір зберігання), як і не
взято до уваги доводів відповідача
щодо сумнівів приналежності підпису
водія автоцистерни ОСОБА_1 в згаданих
актах. Крім цього, за твердженнями
апелянта, з метою повернення
неякісного бензину позивач повинен
надіслати претензію на підставі п.4.3.
Договору зберігання, що є підставою для
заміни товару, а таких претензій
відповідач від позивача не отримував.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.12.2013р. у
справі №910/10367/13 апеляційну скаргу ТОВ
«Нафто-Комерц» прийнято до провадження
та призначено розгляд справи на 04.02.2014
року.

03.02.2014р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшло клопотання про зупинення
апеляційного провадження у справі
№910/10367/13 на підставі ч.1 ст.79 ГПК
України, яке обґрунтоване порушенням
господарським судом міста Києва
провадження у справах №910/324/14 та
№910/872/14 за позовними заявами ТОВ
«Нафто-Комерц» до АТП ГФД СКМУ про
часткове визнання недійсним Договору
зберігання, в зв'язку з чим розгляд
даної справи є неможливим до вирішення
пов'язаних з нею вищезгаданих справ.

Представники відповідача в судовому
засіданні підтримали подане
клопотання про зупинення апеляційного
провадження у справі №910/10367/13, просили
його задовольнити.

Представник позивача проти клопотання
про зупинення заперечив, зазначивши, що
дана справа і справи №910/324/14 й №910/872/14
не пов'язаними між собою.

Відповідно до ст.99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Постановою пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанцій» визначено (п.3.16.), що
відповідно до ч.1 ст.79 ГПК господарський
суд зупиняє провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом.
При цьому пов'язаною з даною справою є
така інша справа, у якій інший суд
встановлює обставини, що впливають чи
можуть вплинути на подання і оцінку
доказів у даній справі. Під
неможливістю розгляду даної справи
слід розуміти неможливість для даного
господарського суду самостійно
встановити обставини, які
встановлюються іншим судом в іншій
справі, - у зв'язку з непідвідомчістю
або непідсудністю іншої справи даному
господарському суду, одночасністю
розгляду двох пов'язаних між собою
справ різними судами або з інших
причин.

Розглянувши клопотання відповідача
про зупинення апеляційного
провадження у справі №910/10367/13
апеляційний господарський суд дійшов
висновку, що встановлення обставин у
справах №910/324/14 та №910/872/14 не впливає на
подання і оцінку доказів у даній
справі, а відтак в задоволенні
клопотання відповідача відмовив як в
безпідставному з продовженням
розгляду апеляційної скарги по суті.

Представники апелянта в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги
підтримали, просили її задовольнити за
наведених в ній підстав, оскаржене
рішення скасувати та прийняти нове,
яким в задоволенні позову відмовити
повністю.

Представник позивача в судовому
засіданні доводи скарги заперечив,
просив не брати їх до уваги, рішення
місцевого суду як законне та
обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін по справі, розглянувши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
долучені до матеріалів справи письмові
докази, виходячи з вимог чинного
законодавства, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
скарга не підлягає задоволенню за
таких обставин.

Так, АТП ГФД СКМУ звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовною заявою до ТОВ «Нафто-Комерц»
про стягнення 31 396,16 грн. Позовні вимоги
мотивовано тим, що відповідачем
належним чином не виконано взятих на
себе зобов'язань за Договором
зберігання та позивачу повернуто зі
зберігання неякісний товар, що є
підставою для стягнення з відповідача
штрафу тощо.

Суд першої інстанції, заслухавши
пояснення представників сторін,
розглянувши надані документи та
матеріали, дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог, відтак
прийняв рішення про їх задоволення.

Так, задовольняючи позов, місцевий суд
встановив, що невідповідність
державним стандартам повернутого
відповідачем зі зберігання товару
підтверджено наявним в матеріали
справи висновком випробувального
центру паливо-мастильних матеріалів, а
відтак на підставі п.4.3. Договору
зберігання відповідач був зобов'язаний
здійснити заміну неякісного товару
протягом двох робочих днів з моменту
пред'явлення претензії. Проте, заміни
товару відповідачем не здійснено, тому
суд дійшов висновку, що з відповідача
на підставі п.6.3. Договору зберігання
підлягає стягненню 31 396,16 грн. штрафу.

Апеляційний господарський суд
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи,
28.11.2012р. між АТП ГФД СКМУ, як покупцем, та
ТОВ «Нафто-Комерц», як постачальником,
укладено договір поставки №171-12 (далі -
Договір поставки), відповідно до п.1.1.
якого постачальник зобов'язався в 2012
році поставити покупцеві продукти
нафтоперероблення рідкі (бензин А-98
(наливом, бензовозними партіями))
(товар), згідно специфікації (додаток
№1), що додається до Договору поставки
та є його невід'ємною частиною, а
покупець - прийняти і оплатити такі
товари.

20.12.2012р. між АТП ГФД СКМУ, як замовником,
та ТОВ «Нафто-Комерц», як зберігачем,
укладено Договір зберігання, згідно
п.1.1. якого зберігач зобов'язався
зберігати та повернути у схоронності
продукти нафтоперероблення рідкі
бензин А-98 (товар), які передано
замовником за актом прийому-передачі,
який є невід'ємною частиною Договору
зберігання.

Положеннями п.3.5. Договору зберігання
встановлено, що зберігач, після
отримання від замовника письмової
вимоги про повернення товару,
поставляє товар або його окрему
частину в строк протягом двох
календарних днів з дня отримання
вимоги. Прийом товару по якості і
кількості відбувається згідно
Інструкції про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
та обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і в організаціях України
(Наказ Мінпаливенерго України,
Мінтрансзв'язку України, Мінекономіки
України, Держспоживстандарту України
20.05.2008 №281/171/578/155, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за
№805/15496) (далі - Інструкція-2); Інструкції
з контролювання якості нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і в
організаціях України, затвердженої
спільним Наказом Мінпаливенерго
України та ДКУ з питань технічного
регулювання та споживчої політики від
04.06.2007р. №271/121 (далі - Інструкція-1). При
прийманні кожної партії товару,
відбирається проба, опечатується за
підписами оператора АЗС і водія
автоцистерни, для подальшої можливої
перевірки якості.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідач 26.02.2013р. повернув позивачу
зі зберігання товар в кількості 7 915
літрів вартістю 78 490,42 грн. та 03.04.2013р. в
кількості 7 915 літрів вартістю 78 490,42
грн., що підтверджено актами видачі зі
зберігання, долученими до матеріалів
справи.

У відповідності до п.4.3. Договору
зберігання, замовник має право
проводити перевірку якості товару, що
повертається зі зберігання, із
залученням незалежних експертів.

На підставі п.4.1.10 Інструкції-1
лабораторні випробування мають
здійснюватись у випробувальних
лабораторіях, акредитованих на
підставі Закону України «Про
акредитацію органів з оцінки
відповідності», або у вимірювальних
лабораторіях, атестованих згідно
Закону України «Про метрологію та
метрологічну діяльність».

З огляду на наведене надати відповідь
чи якісними є нафтопродукти можуть
лише акредитовані лабораторії.

Як видно з наявних в матеріалах справи
атестатів акредитації, Випробувальний
центр «10 Хіммотологічний центр» 10
Хіммотологічного центру Міністерства
оборони України та Випробувальний
центр Товариства з обмеженою
відповідальністю «Випробувальний
центр паливно-мастильних матеріалів» є
акредитованими лабораторіями згідно
Інструкції-1 на право виконання
відповідної роботи з випробувань нафти
та нафтопродуктів.

Таким чином, апеляційний господарський
суд приходить до висновку, що АТП ГФД
СКМУ для реалізації свого права на
проведення перевірки якості товару, що
повернувся зі зберігання, звернулось
до компетентних установ.

Під час відбирання проб для
випробувань у сторонніх акредитованих
або атестованих лабораторіях, а також
під час проведення перевірок якості
нафти та нафтопродуктів складається
акт за формою 2-НК у двох примірниках,
один з яких разом з пробою
направляється до лабораторії. Другий
примірник залишається на підприємстві,
на якому відбиралася проба нафти та/або
нафтопродуктів (п.4.2.5 Інструкції-1).

Із матеріалів справи вбачається, що під
час видачі товару зі зберігання було
здійснено відбирання проб для
визначення якості повернутого зі
зберігання бензину, за наслідками чого
представниками сторін та
представником незацікавленої
організації складено акти відбирання
проб нафти та нафтопродуктів №5 від
26.02.2013р. та №12 від 03.04.2013р. (наявні в
матеріалах справи).

За наслідками проведення перевірки
якості повернутого зі зберігання
бензину випробувальними центрами
встановлено, що бензин не відповідає
вимогам державного стандарту 4839:2007.
Копії відповідних висновків також
наявні в матеріалах справи.

Таким чином, відбір проб товару
(бензину А-98) для перевірки якості
відбувався у відповідності до вимог
Інструкції-1, чим спростовуються доводи
апелянта про прийманні позивачем
нафтопродуктів без дотримання
приписів інструкцій згідно п.3.5.
Договору зберігання.

Твердження апелянта про залишення поза
увагою місцевого суду його сумнівів
щодо приналежності підпису водія
автоцистерни ОСОБА_1 в актах відбирання
проб нафти та нафтопродуктів, є
безпідставними з огляду на приписи
п.3.5. Договору зберігання про те, що при
прийманні кожної партії товару
відбирається проба, опечатується за
підписами оператора АЗС і водія
автоцистерни для подальшої можливої
перевірки якості, відтак в разі відмови
водія автоцистерни ставити свій підпис
в акті відбору проби нафтопродуктів
складається відповідний акт.

Відповідно до п.4.3. Договору зберігання,
у разі підтвердження невідповідності
товару ДСТУ (бензин А-98 ДСТУ 4839)
протягом 20 календарних днів з моменту
отримання товару, замовник належним
чином оформлює претензію зберігачу,
який зобов'язаний здійснити заміну
неякісного товару протягом двох
робочих днів з моменту пред'явлення
претензії.

07.03.2013р. та 15.04.2013р. замовник звертався
до зберігача з претензіями №187 та №276, в
яких вимагав здійснити заміну
неякісного товару та сплатити штраф.
Факт направлення претензій
підтверджується фіскальними чеками
про оплату відправки №2851 і №5655 (копії
чеків містяться в справі).

В матеріалах справи наявні докази на
підтвердження факту надходження
вищезгаданих претензій до поштового
відділення за адресою відповідача.
Зокрема, в справі наявні листи
Українського державного підприємства
поштового зв'язку «Укрпошта», якими
підтверджується факт повідомлення
відповідача про надходження йому
листів (претензій). Таким чином, доводи
апелянта щодо неотримання претензій
від позивача є також безпідставними.

У відповідності до приписів ст.193 ГК
України та ст.ст.525, 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
чинного законодавства; одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається, якщо інше не передбачено
договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
встановлений договором або законом
строк (ст.ст.610, 612 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) на підставі
ст.549 ЦК України є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Положеннями ст.ст.230, 231 ГК України
встановлено, що штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання. У разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі.
Розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.6.3. Договору зберігання
за порушення умов зобов'язання щодо
якості товару зі зберігача стягується
штраф у розмірі двадцяти відсотків
вартості неякісного товару.

З огляду на те, що на підставі п.4.3.
Договору зберігання відповідач був
зобов'язаний здійснити заміну
неякісного товару протягом двох
робочих днів з моменту пред'явлення
претензії, чого ним не було здійснено,
місцевий суд дійшов правильного
висновку, що на підставі п.6.3. Договору
зберігання з відповідача підлягає
стягненню 31 396,16 грн. штрафу.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд погоджується з
висновками місцевого суду як
законними, обґрунтованими обставинами
й матеріалами справи, детальний аналіз
яких, як і нормативне обґрунтування
прийнятого судового рішення наведено
місцевим судом, підстав для скасування
його не знаходить. Доводи апелянта по
суті скарги, як безпідставні й
необґрунтовані не заслуговують на
увагу, оскільки не підтверджуються
жодними доказами по справі й не
спростовують викладених в судовому
рішенні висновків.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Нафто-Комерц» залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва від 01.10.2013р. у справі
№910/10367/13 - без змін.

Матеріали справи №910/10367/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя
С.Я. Дикунська

Судді
С.О. Алданова

Н.М. Коршун