ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 лютого 2014 р. Справа №
903/11/14

Господарський суд Волинської області,
розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Термолітмаш»

до Публічного акціонерного товариства
«Нововолинський ливарний завод»

про стягнення 502 863, 82 грн.

Суддя Гончар М.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Щебликін А.Я. (довіреність
від 03.02.2014р., №132-02), Попов А.С.
(довіреність від 19.11.2013р.)

від відповідача: Завгородня І.Л.
(довіреність від 06.11.2013р. №13/541)

Відповідно до ст. 20 Господарського
процесуального кодексу України
роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК
України роз'яснено процесуальні права
та обов'язки сторін.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Суть спору: позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Термолітмаш» звернулось з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Нововолинський ливарний завод» про
стягнення 527 994, 21 грн., з них 450 000, 00 грн. -
боргу, 63458, 59 грн. - пені за прострочення
зобов'язання, 3 % річних в сумі 14 535, 62 грн.

В судовому засіданні представником
позивача позов підтримано повністю та
подано заяву про уточнення позовних
вимог, в яких просить суд стягнути з
відповідача пеню за період 26.12.2012р. по
26.06.2013р. в сумі 38 328, 20 грн. а іншу частину
позовних вимог задовольнити повністю.

Судом приймається заява позивача про
уточнення позовних і розглядається
позов в межах уточненої суми.

В судовому засіданні представником
позивача подано пояснення, в якому
останній підтверджує, що в провадженні
господарських судів України та інших
органів, які в межах своєї компетенції
вирішують спори, відсутні справи зі
спору між тими ж сторонами, про той
самий предмет і з тих самих підстав, а
також немає рішення цих органів з
такого спору.

В судовому засіданні представником
позивача подано пояснення щодо
виконання вимог ухвали суду від
11.01.2014р., в яких останній зазначає, що
ухвалою суду від 11.01.2014р. позивача було
зобов'язано надати суду лист ПАТ
«Нововолинський ливарний завод» від
12.02.13р. №15, докази висилки відповідачу
листа від 12.02.2013р. №31-02 та копію довідки
ЄДРПОУ. Позивач не має можливості
надати суду копію витребуваного
документа, оскільки дані документи з
іншою документацією ТОВ «Термолітмаш»
були вилучені у товариства за
результатами обшуку, який проводився
14.06.2013р. старшим слідчим СВ
Мелітопольської ОДПІ майором
Давиденком С,А. на підставі ухвали
слідчого судді Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області у справі №320/6073/13-к. Документи
на сьогодні товариству не повернуто.

В судовому засіданні представник
відповідача та у поданому відзиві від
13.01.2014р. №14/39 позов не визнала та
просила суд відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі,
посилаючись на наступне:

- умовами додаткової угоди №3 до
договору було передбачено проведення
модернізації дугової сталеплавильної
печі ДСП-3 яка б забезпечила зниження
енергозатрат до 500-600 кВт г/т.,
скорочення часу плавки та зменшення
кількості використання електродів.
Але, при запуску вказаної печі було
проведено п'ять пробних (тестових)
плавок за результатами яких
встановлено, що показники передбачені
умовами додаткової угоди до договору
не досягнуті. А саме, у трьох (з п'яти
плавок) було перевищено граничну
величину споживання електроенергії,
при цьому загальний затрачений час
зріс з 400 хв. до 595 хв. Відповідно,
кількість використаних електродів
зросла пропорційно зі збільшенням часу
роботи обладнання;

- при вказаних випробуваннях було
виявлено ряд недоліків і відхилень в
роботі печі ДСП-3 та встановлені строки
їх усунення. Про що був складений акт
№01 та Протокол обстеження технічного
стану печі №1 ДСП-3. Позивач вказані в
акті недоліки не усунув чим порушив
взяті на себе зобов'язання;

- позивач не виконав умови додаткової
угоди №3 до договору, щодо модернізації
сталеплавильної печі, тому вимога про
оплату вказаних послуг є
необґрунтованою;

- всупереч ст. 853, 882 ЦК України, позивач
не надає належних доказів про
проведення робіт з модернізації. Акт
виконаних робіт по модернізації печі
ДСП-3 відсутній. Посилання на акт №01 як
на підставу позовних вимог є
неприпустимим, оскільки даний акт є
винятково технічним документом,
складеним з метою виявлення та
усунення недоліків при здачі приймання
обладнання за договором на
виготовлення і поставку №50 від 07.02.2011р.
Фактично, даний акт є документом, який
свідчить, що при попередньому
випробуванні печі ДСП-3 не було
досягнуто позитивного результату та
для нормальної роботи обладнання
необхідно усунути недоліки перелічені
в протоколі (16 пунктів);

- про те, що даний акт не має відношення
до модернізації печі ПАТ
«Нововолинський ливарний завод»
неодноразово повідомляв позивача та
вимагав усунення недоліків зазначених
в акті і протоколі;

- додатковою угодою №3 до договору
передбачається, що оплата по даній
додатковій угоді проводиться при умові
досягнення економічного ефекту в
порівнянні з експлуатованими на
підприємстві печами. Додатковим
підтвердженням того, що акт №01 не має
відношення до модернізації
передбаченої додатковою угодою №3, є
те, що згідно даного акту плавка
проводиться згідно ДСТУ, а не у
відповідності до технологічного
процесу аналогічного до
експлуатованих на підприємстві печах
(як передбачено умовами додаткової
угоди №3);

- сторони в додатковій угоді №3
погодили, що обов'язковою умовою для
здійснення платежів є досягнення
економічного ефекту в порівнянні з
експлуатованими на підприємстві
печами, а не у відповідності до
будь-яких інших норм, стандартів чи
ДСТУ;

- роботи передбачені умовами
додаткової угоди №3 позивачем не
виконані, акт виконання робіт по
модернізації відсутній, недоліки
визначені актом №01 не усунуті;

- стягнення пені та 3% річних є
безпідставними, необґрунтованими та не
підлягають задоволенню, оскільки
відповідальність відповідача, яка
передбачена п.6.4. договору не настала, а
тому позивач безпідставно пред'явив
вказані вимоги;

- протягом шести місячного строку від
дня коли на його думку зобов'язання
відповідачем по оплаті послуг повинно
було бути виконано, а саме починаючи з
26.12.2012р. по 26.06.2012 року, не скористався
своїм правом застосувати до
відповідача штрафні санкції у вигляді
пені та 3% річних не пред'явивши
протягом шестимісячного строку
відповідної претензії, а тому на момент
звернення з позовом до суду позивач не
має право застосувати та нараховувати
вказані вище штрафні санкції у зв'язку
із пропуском шестимісячного строку;

- оскільки на момент звернення до суду
пройшло більше одного року просить
застосувати позовну давність до вимоги
про стягнення неустойки та 3% річних.

Через канцелярію суду 05.02.2014р.
відповідачем подано супровідний лист
від 31.01.2014р. №14/41 з додатками: відзив,
письмове підтвердження того, що у
провадженні господарських судів
України або іншого органу, який в межах
своєї компетенції вирішує спір, нема
справи зі спору між тими сторонами, про
той самий же предмет і з тих же підстав
та не має рішення цих органів з такого
спору №14/40 від 31.01.2014р.; копію довідки
ЄДРПОУ.

В судовому засіданні представником
відповідача подано клопотання про
приєднання до матеріалів справи: копії
листа №12/553 від 16.10.2012р., копії листа
№12/535 від 08.10.2012р., копії акту 01 (без
дати), копії акту від 17.09.2012р., копії
листа від 12.02.2013р. №13/59.

Відповідно до ст. 22 ГПК України подані
документи в судовому засіданні та
через канцелярію суду приєднуються до
матеріалів справи.

Заслухавши представників сторін
та оглянувши матеріали справи,
господарський суд Волинської області,-

ВСТАНОВИВ:

07.02.2011р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Термолітмаш» та Публічним
акціонерним товариством
«Нововолинський ливарний завод»
укладено договір №50 на виготовлення та
поставку обладнання, відповідно до
якого виконавець зобов'язався
виготовити і поставити обладнання, а
замовник прийняти і оплатити поставку
обладнання у відповідності з
технічними параметрами, вказаними в
додаткових угодах №1, №2, №3 і
специфікаціях №1, №2, №3 (а.с. 10 - 17).

Згідно п. 2.2. договору загальна
сума, ціни і порядок розрахунків згідно
договору зазначаються у додаткових
договорах і специфікаціях, які є
невід'ємними частинами даного
договору.

П.2.5. Додаткової угоди №2 від 07.02.2011р.
умови оплати відповідно додатковій
угоді №2 і специфікації, 50% -
передоплата протягом 7 календарних
днів після підписання додаткової угоди
№2 і специфікації. Оплата в розмірі 40 % -
замовник зобов'язаний оплати протягом
10 календарних днів після повідомлення
про готовність до відгрузки та
приймання обладнання на складі
виконавця, можлива оплата і при погруз
ці на транспорт замовника.

Залишок 10 % замовник оплачує після
проведення шеф-монтажних і
пусконаладних робіт на підприємстві
замовника.

Відповідно до додаткової угоди №3 від
07.02.2011р. платежі по даній додтквоій
угоді проводяться при досягненні
економічного ефекту в порівнянні з
використовуючими печами ДСП-3 на
електромеханічному регуляторі
потужності, на підприємстві замовника,
в повному об'ємі по закінченню 120
календарних днів.

П. 2.6. даної угоди передбачено , що умови
оплати відповідно до додаткової угоди
№3 і специфікації, при досягненні
очікуваних ефектів від модернізації в
розмірі 100% по закінченню 120 календарних
днів з моменту проведення
пуско-монтажних робіт.

Специфікацією на модернізацію печі ДСП
-3 (додаткова угода №3 до договору №50
від 07.02.2011р.) укладеною 23.02.2011р., сторони
визначили, що вартість модернізації
складає 450 000, 00 грн.

Актом №01 від 27.07.2012р. приймання
сталеплавиної печі ДСП - 3 , комісія із
уповноважених представників замовника
та виконавця встановила, що після
монтажних та пусконалагоджувальних
робіт проведено п'ять плавок (а. с. 18).

Комісією у складі уповноважених
представників ТзОВ «Термолітмаш» та
ПАТ «Нововолинський ливарний завод»
було встановлено досягнення
очікуваного економічного ефекту від
модернізації печі, як це було
обумовлено Додатковою угодою №3 до
договору.

Відтак, у позивача виникло право на
оплату з боку відповідача вартості
проведеної модернізації (відповідно до
специфікації на модернізацію печі ДСП-3
(додаткова угода №3 до Договору №50 від
07.02.2011р.) в розмірі 450 000, 00 грн.

Стаття 173 Господарського кодексу
України передбачає, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
даним Кодексом, в силу якого один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому
числі боржник) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, оплатити гроші
тощо), або утриматися від певних дій, а
інший суб'єкт (управнена сторона, у тому
числі кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Актом №01 від 27.07.2012р. передбачені
результати плавок до модернізації та
після модернізації. Відповідно до
даного акту витрати електроенергії
після модернізації менші ніж до
модернізації.

В судовому засіданні представник
відповідача подав ксерокопію акту №01
без проставлення дати, посилаючись на
те, що позивачем самостійно
проставлено дату акту. Судом не
береться до уваги дане твердження,
оскільки в судовому засіданні для
огляду позивачем надано суду оригінал
акту №01 від 27.07.2012р.

Крім того в даному акті зазначено
заключення комісії: плавка велась з
відхиленням від ГОСТ 27 729-88, а саме:
згідно оригіналу «плотность садки
метала менее 1, 4 т/м?, в приод перед
измерениями печь проработала менее 24
ч., продолжительность периода между
концом розливки и началом работы печи
под током в период расплавления
превышала 40-60 мин.».

Даний акт підписаний
представниками сторін та скріплений
печатками.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно ст. 626 ЦК України є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 628 ЦК
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однією із сторін має бути досягнуто
згоди.

За вимогами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Ст. 837 ЦК України визначено, що за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися
на виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк
або, за згодою замовника, - достроково.

Виходячи з наведених норм чинного
законодавства, а також положень
укладеного між сторонами договору, між
сторонами існують
господарські-правові відносини з
приводу виконання позивачем підрядних
робіт за завданням відповідача.
Позивач зобов'язання виконав в повному
обсязі, а відповідач свої зобов'язання
щодо оплати проведеної модернізації
печі в сумі 450 000, 00 грн. не виконав.

Ст. 218-218 ГК України та ст. 611 ЦК України
передбачають, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими, зокрема, є сплата
неустойки.

Згідно ст. 614 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відповідачем не надано суду будь-яких
підтверджень того, що неналежне
виконання господарського зобов'язання
сталось не з його вини.

Згідно п.2 ст. 217 ГК України, у сфері
господарювання застосовуються
наступні види господарських санкцій:
відшкодування збитків, штрафні
санкції, оперативно-господарські
санкції.

У розумінні ст. 230 ГК України, штрафними
санкціями визнаються господарській
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

П.6 ст. 232 ГК України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Згідно ч. 2 ст. 343 ГК України платник
грошових коштів сплачує на користь
одержувача цих коштів простачку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Нацбанку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.4. договору
позивачем з врахуванням уточнення
нарахована відповідачу пеня у сумі 38 328,
20 грн., починаючи з 26.12.2012р.

Проте, відповідачем заявлено
клопотання про застосування строку
позовної давності до нарахування пені
відповідно до ст. 256 ЦК України.

Відповідно до ст. 256 ЦК України від
позовною давністю розуміється строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу. Позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

30.12.2012 р. проставлена поштова печатка на
конверті надісланої позовної заяви
позивачем до суду (а.с.25). З врахуванням
умов договору та додаткових угод
нарахування штрафних санкцій мало б
місце з 25.11.2012р. Звідси випливає, що
позивачем пропущений строк позовної
давності на 36 календарних днів,
оскільки ним нарахована пеня з 26.12.2012р.

У зв'язку з цим, з відповідача
підлягає стягненню пеня у сумі 27 110, 65
грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем за порушення відповідачем
зобов'язань нараховані 3 % річних у сумі
14 535, 62 грн. Судом здійснений
перерахунок, який є більший ніж поданий
позивачем, тому з відповідача підлягає
стягнення вказана сума.

Представником відповідача заявлено
клопотання про застосування строку
позовної давності до нарахування 3%
річних.

Судом відхиляється, оскільки до вимог
стягнення сум процентів, передбачених
ст. 625 ЦК України, застосовується
загальна позовна давність (ст. 257 ЦК
України) (п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Оскільки спір до розгляду суду
доведено з вини відповідача, тому
відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір у сумі 9832, 93 грн. слід покласти на
відповідача, а судовий збір у сумі 224, 35
грн. покладається на позивача.

У зв'язку із поданим позивачем у
судовому засіданні уточненням до
позову судовий збір у сумі 502, 62 грн.
слід повернути позивачу з державного
бюджету.

Ч. 1 ст.7 Закону України «Про судовий
збір» визначені умови повернення
судового збору, зокрема, однією із умов
повернення судового збору є внесення
судового збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом.

Ч.1 ст. 43 Бюджетного кодексу України
встановлено, що при виконанні
державного бюджету і місцевих бюджетів
застосовується казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до наданих повноважень,
зокрема, Бюджетного кодексу України,
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік», положення про
територіальні органи Державного
казначейської служби України, органи
державного казначейства здійснюють
операції з державними коштами, тому
повернення судового збору з державного
бюджету слід покласти на Управління
Державної казначейської служби
України у м. Луцьку Волинській області.

Керуючись ст.ст. 11, 526, 626, 628, 837, 854
Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193
Господарського кодексу України, ст. 7
Закону України «Про судовий збір»,
ст.ст. 49, 82, 84 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд Волинської області,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити у сумі 491 646, 27
грн. .

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Нововолинський ливарний
завод» (м.Нововолинськ, вул. Луцька, 29,
) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Термолітмаш» (Запорізька обл..,
м.Мелітополь, вул. Індустріальна, 30/4) 450
000, 00 грн. - заборгованості, 27 110, 65 грн. -
пені, 14 535, 62 грн. - 3 % річних та 9832, 93 грн.
витрат по сплаті судового збору.

3. Управлінню Державної казначейської
служби України у м.Луцьку Волинської
області (м.Луцьк, вул. Стрілецька, 4а)
повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю «Термолітмаш»
(Запорізька обл.., м.Мелітополь, вул.
Індустріальна, 30/4) 502, 62 грн. зайво
сплаченого судового збору згідно
платіжного доручення №49 від 26.12.2013р.
(оригінал платіжного доручення
знаходиться в матеріалах справи).

4. В решті позову відмовити.

Повне рішення

складено 10.02.2014р.

Суддя
М. М. Гончар