ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2014 р.Справа № 922/4773/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання
Ямщикової М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Котельні
лікарняного комплексу", м. Харків про
стягнення 1292337,76 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Єфременка О.О., довіреність №
14-3 від 08.01.2013 р.;

відповідача - Басарт Л.А., довіреність №
157/1 від 29.02.2012 р.

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2013 року Публічне
акціонерне товариство "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
м. Київ, звернулось до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Котельні
лікарняного комплексу", м. Харків
основного боргу в сумі 1 071 626,09 грн., пеню
в сумі 88 540,02 грн., 3% річних в сумі 27 156,56
грн., 7% штрафу в сумі 105015,09грн.,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
відповідач в порушення умов договору
купівлі - продажу природного газу №
14/2596/11 від 30.09.2011 р. неналежним чином
виконав свої зобов'язання щодо
своєчасної оплати за імпортований
природний газ.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 18 листопада 2013
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 03 грудня 2013
року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 03 грудня 2013
року було відкладено розгляд справи на
12 грудня 2013 року.

12 грудня 2013 року представник
відповідача надав заперечення на
позов, в яких зазначив, що позовні
вимоги не визнає, тому що позивач у
розрахунках суми позову та штрафних
санкцій не врахував оплати за
договором № 14/2596/11, здійснені ним в
заявлений період з жовтня 2012 року і по
даний час.

В судовому засіданні 12 грудня 2013 року
було оголошено перерву до 13 січня 2014
року.

09 січня 2014 року представник
відповідача заявив клопотання про
надання відстрочки, в якому просив суд
надати відстрочку виконання рішення
суду на 6 місяців, посилаючись на те, що
є об"єктивні обставини, які роблять
неможливим виконання рішення суду без
надання відстрочення та для оплати
основного боргу необхідно отримання
субвенцій з Державного бюджету України
для погашення різниці між тарифами та
собівартістю теплової енергії.

09 січня 2014 року представник
відповідача надав клопотання, в якому
просив суд зменшити штрафні санкції до
10%, посилаючись на те, що прострочення
було допущене по незалежним від
відповідача обставин,
відповідальність повинна бути
співмірною до вини боржника, ступеню
розрахунку з ним та періоду затримки
оплат, майновий стан відповідача є
тяжким та неприбутковим із-за
підвищення тарифів на газ та
відсутності компенсації різниці між
собівартістю та тарифами на теплову
енергію, та зазначив, що виплата
штрафних санкцій паралізує роботу
підприємства та поставить його на межі
банкрутства, підприємство не зможе
забезпечити належним чином
теплопостачанням бюджетних установ м.
Харкова та 9 районів Харківської
області, а також житлових будинків
населення, звернув увагу на великий
розмір штрафних санкцій, який дорівнює
майже половині місячного фонду оплати
праці підприємства.

13 січня 2014 року представник
відповідача звернувся до суду з заявою
про продовження строку розгляду спору
№ 922/4773/13 на 15 днів.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 27 січня 2014 року
було задоволено заяву представника
відповідача про продовження строку
розгляду спору, продовжено строк
розгляду спору за межі, передбачені ч. 1
ст. 69 ГПК України, на 15-ть календарних
днів по 30 січня 2014 р. та відкладено
розгляд справи на 27 січня 2014 р. на 10:30
год.

22 січня 2014 року представник
відповідача надав додаткові
заперечення на позов, в яких просив суд
задовольнити позов частково в частині
стягнення заборгованості за листопад
та грудень 2012 р. в сумі 1071626,09 грн., 26857,48
грн. 3 % річних, задовольнити клопотання
про зменшення пені та штрафу,
задовольнити клопотання про надання
відстрочення, та зазначив, що окремого
розрахунку основного боргу з жовтня 2012
р. по грудень 2012 р., з якого можливо було
б зрозуміти які оплати в погашення
заборгованості, за який місяць
враховані, позивачем до даного позову
не додано.

27 січня 2014 року представник позивача
надав пояснення, в яких зазначив, що
позивачем до позовної заяви додано
належний розрахунок суми основної
заборгованості та штрафних санкцій, в
якому зазначено, за якими періодами
позивач вже звертався по зазначеному
вище договору.

27 січня 2014 року представник позивача
надав заперечення, в яких послався на
те, що відсутність вини відповідача у
виникненні боргу, його важкий
фінансовий стан не є винятковим
випадком в розумінні п. 3 ст. 83 ГПК
України та підставою для зменшення
неустойки, яка підлягає до стягнення, а
також звернув увагу на відсутність
будь-яких підстав, які б могли
ускладнити або унеможливити виконання
судового рішення, а тому на його думку у
даному випадку обставини для
відстрочки або розстрочки виконання
судового рішення відсутні.

27 січня 2014 року представник позивача в
судовому засіданні підтримував
позовні вимоги.

Представник відповідач просив суд
надати відстрочку виконання рішення
суду на 6 місяців та зменшити штрафні
санкції до 10%.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
уповноважених представників сторін,
судом встановлено наступне.

30 вересня 2011 року між Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
м. Київ (позивач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Котельні
лікарняного комплексу", м. Харків
(відповідач) був укладений договір №
14/2596/11, у відповідності до умов якого
позивач зобов"язався поставити
відповідачу імпортований природний
газ в період з 01 жовтня 2011 року по 31
грудня 2012 року виключно для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а
відповідач, в свою чергу, прийняти та
оплачувати газ на умовах цього
договору.

На виконання умов договору позивач
поставив протягом жовтня - грудня 2012 р.
відповідачу природний газ на загальну
суму 1654933,52 грн., що підтверджується
актами приймання - передачі природного
газу від 31.10.2012 р., від 30.11.2012 р., від 31.12.2012
р., які підписані обома сторонами та
скріплені печатками.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що
оплата за газ здійснюється
відповідачем виключно грошовими
коштами шляхом 100% поточної оплати
протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Позивач зазначає, що відповідач за
отриманий газ розрахувався лише
частково.

Внаслідок неналежного виконання
прийнятих на себе зобов"язань щодо
своєчасної оплати, у відповідача
виникла заборгованість в сумі 1071626,09
грн. (сума основного боргу), що і стало
підставою позивачу для звернення до
господарського суду з відповідним
позовом.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

В розумінні ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, сума
заборгованості відповідачем не
сплачена. За таких обставин, враховуючи
доведеність факту порушення
відповідачем умов діючого
законодавства та договору, те, що
позовні вимоги обґрунтовані,
правомірні, доведені матеріалами
справи та не спростовані відповідачем,
суд задовольняє позовні вимоги в сумі
основної заборгованості у розмірі
1071626,09 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції та трьох відсотків річних за
весь час прострочення.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові. Отже, інфляційні
нарахування на суму боргу та проценти
річних входять до складу грошового
зобов*язання.

Тобто, стягнення 3% річних від
простроченої суми, є нерозривно
пов*язаним із простроченням
зобов*язання, порушення правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов*язання.

Судом перевірено розрахунок 3% річних
та встановлено, що позивачем при
нарахуванні 3% річних не враховано
часткові оплати, здійснені
відповідачем. При цьому суд приймає до
уваги контрозрахунок відповідача.

Господарський суд у розгляді справи не
зобов'язаний здійснювати "перерахунок"
замість позивача розрахованих
останнім сум штрафних санкцій, річних
тощо. Однак з огляду на вимоги
частини 1 статті 4-7 ГПК щодо прийняття
судового рішення за результатами
обговорення усіх обставин справи та
частини 1 статті 43 ГПК стосовно
всебічного, повного і об'єктивного
розгляду в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності суд
повинен перевірити обґрунтованість і
правильність здійсненого позивачем
нарахування таких сум, і в разі, якщо
їх обчислення помилкове - зобов'язати
позивача здійснити перерахунок
відповідно до закону чи договору або
зробити це самостійно.

За розрахунком суду за прострочення
виконання грошового зобов"язання
підлягають стягненню з відповідача
річні в сум 26854,42 грн., в стягненні 302,14
грн. - слід відмовити.

Згідно зі ст.ст.193,198 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов"язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов"язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених законом або договором.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у
разі порушення відповідачем п. 4.1
договору, відповідач зобов"язується
(крім суми заборгованості) сплатити
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла за період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 ти днів -
додатково сплатити штраф в розмірі 7%
від суми простроченого платежу.

Позивачем заявлено до стягнення з
відповідача 88540,02 грн. пені та 105015,09 грн.
штрафу.

Відповідачем, в свою чергу, проти суми
пені та штрафу заперечує, з посиланням
на те, що відповідачем при розрахунку
не було враховано часткові оплати ( без
врахування підписаних сторонами
спільних протокольних рішень а.с. 82, 86,
89) та надано контрозрахунок пені та
штрафу з урахуванням часткових оплат,
крім того було заявлено клопотання про
зменшення розміру пені та штрафу до 10 %.

Частина 233 Господарського кодексу
України передбачає, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Вказана норма кореспондується з
пунктом 3 частини першої статті 83
Господарського процесуального кодексу
України, згідно з яким господарський
суд, приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

В пункті 2.4 роз'яснення Вищого
арбітражного суду України від 29.04.94 р. №
02-5/293 "Про деякі питання практики
застосування майнової
відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання грошових
зобов'язань" та пункті 3.9.2 роз'яснення
Вищого арбітражного суду від 18.09.1997р. №
02-5/289 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України"
зазначено, що вирішуючи питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання (п. З
ст. 83 ГПК України), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони ( в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін та оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема із розміром
збитку.

Крім того, як необхідність
використання права на зменшення
розміру штрафних санкцій так розмір, до
якого вони підлягають зменшенню, закон
відносить на розсуд суду.

Відповідач просить зменшити розмір
пені та штрафу до 10 %, посилаючись на те,
що прострочення було допущене по
незалежним від відповідача обставин,
відповідальність повинна бути
співмірною до вини боржника, ступеню
розрахунку з ним та періоду затримки
оплат, майновий стан відповідача є
тяжким та неприбутковим із-за
підвищення тарифів на газ та
відсутності компенсації різниці між
собівартістю та тарифами на теплову
енергію, та зазначив, що виплата
штрафних санкцій паралізує роботу
підприємства та поставить його на межі
банкрутства, підприємство не зможе
забезпечити належним чином
теплопостачанням бюджетних установ м.
Харкова та 9 районів Харківської
області, а також житлових будинків
населення, звернув увагу на великий
розмір штрафних санкцій, який дорівнює
майже половині місячного фонду оплати
праці підприємства.

Позивач заперечує проти зменшення
розміру пені та штрафу з посиланням на
те, що відсутність вини відповідача у
виникненні боргу, його важкий стан не є
винятковим випадком в розумінні п. 3 ст.
83 ГПК України та підставою для
зменшення неустойки, яка підлягає
стягненню. Крім того, позивач зазначив,
що у відповідності до звіту про
фінансові результати за 2012 рік за
невиконання зобов"язань
контрагентами, в даному випадку, таких,
як підприємство відповідача, чистий
збиток компанії складає 1028185 тис. грн.

Суд, перевіривши розрахунок позивача
та контрозрахунок відповідача,
приймаючи до уваги клопотання
відповідача про зменшення штрафних
санкцій з посиланням на тяжкий
фінансовий стан підприємства та
відсутність провини відповідача щодо
неналежного виконання свого
зобов"язання за договором № 14/2596/11 від
30.09.2011 р., беручи до уваги заперечення
позивача, дійшов висновку про
необхідність використання такого
права, про часткове задоволення
клопотання відповідача та про
зменшення пені та штрафу на 80% та
стягнути з відповідача на користь
позивача 17053,80 грн. пені та 19700,46 грн.
штрафу .

В стягненні 71486,22 грн. пені та 85314,63 грн.
штрафу слід відмовити.

Відповідач просить надати відстрочку
виконання рішення суду господарського
суду Харківської області на 6 місяців.

Згідно п.6 ч.1 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
за наявності обставин, які ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони, залежно
від обставин справи, має право
відстрочити або розстрочити виконання
рішення.

Відповідно до ч. 1 статті 121
Господарського процесуального кодексу
України, при наявності обставин, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, за заявою
сторони, державного виконавця, за
поданням прокурора чи його заступника
або за своєю ініціативою господарський
суд, який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п. 2 роз'яснення президії
Вищого арбітражного суду України №
02-5/333 від 12.09.1996 р. "Про деякі питання
практики застосування статті 121
Господарського процесуального кодексу
України" підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи.

Отже, виходячи із наведеного,
законодавець у будь-якому випадку
пов'язує розстрочку виконання судового
рішення у судовому порядку з
об'єктивними, непереборними, іншими
словами - виключними обставинами, що
ускладнюють вчасне виконання судового
рішення.

Суд бере до уваги, що Господарський
процесуальний кодекс України не
визначає переліку обставин, які
свідчать про неможливість виконання
рішення чи утруднюють його виконання, у
зв'язку з чим суд оцінює докази, що
підтверджують зазначені обставини, за
правилами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України.

Суд враховує, що відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Таким чином, обов*язок
доказування законодавчо покладено на
сторони.

Відповідно до ст. 41 Господарського
процесуального кодексу України,
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у встановленому
законом порядку, встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Суд, розглянувши клопотання
відповідача про відстрочку виконання
рішення суду, враховуючи те, що при
наданні відстрочки суд повинен
врахувати можливі негативні наслідки
для боржника при виконанні рішення у
встановлений строк, але перш за все
повинен врахувати такі ж наслідки і для
стягувача при затримці виконання
рішення суду та не допустити їх
настання, приймаючи до уваги скрутне
фінансове становище відповідача, у
зв"язку з чим відповідач не має
можливості погасити заборгованість,
враховуючи те, що відповідач не
ухиляється від виконання свого
обов*язку та намагається погашати
виниклу заборгованість, та частково
погасив її, враховуючи заперечення
стягувача, суд дійшов висновку про
часткове задоволення клопотання про
відстрочку виконання судового рішення
та відстрочити виконання рішення суду
до 27 травня 2014 року.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується п. 1 ч. 1 ст. 49 ГПК
України. У спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином, судовий
збір у даній справі покладається на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 526, ч.1 ст.530, 610, 611, ч. 2 ст. 625 , ст. 629
ЦК України, ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, ст.ст.82-85
ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Котельні
лікарняного комплексу" (61018, м. Харків,
вул. Балакірєва, 3, ,
рахунок № 82 у ФХОУ АТ "Ощадбанку"
м. Харкова, МФО 351823) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6, , р/р №
1 в АТ "Ощадбанку", МФО 300,09
грн. основного боргу, 26854,42 грн. 3% річних,
17053,80 грн. пені, 19700,46 грн. штрафу та 22704,70
грн. судового збору.

В стягненні 302,14 грн. 3% річних, 71486,22 грн.
пені, 85314,63 грн. штрафу відмовити.

Відстрочити виконання рішення суду до
27.05.2014 року.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 03.02.2014 р.

Суддя Смірнова О.В.