м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23937/13 28.01.14

За позовом Публічного акціонерного
товариства «Донбасенерго»

До Державного підприємства
«Вугілля України»

Про стягнення 50 662,32 грн.

Суддя Сівакова
В.В.

Представники сторін:

Від позивача Фарбій В.В. - по дов. №
19-365 від 20.12.2013

Від відповідача Вовченко О.С. - по
дов. № 24-12/119Д від 24.12.2013

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Публічного
акціонерного товариства
«Донбасенерго» до Державного
підприємства «Вугілля України» про
стягнення 50 662,32 грн. боргу по
відшкодуванню витрат за користування
та повернення вагонів з бракованим
вугіллям, який виник внаслідок
неналежного виконання взятих на себе
останнім зобов'язань згідно договору
зберігання вугільної продукції №
03-11/1-ЗМ від 30.03.2011.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.12.2013 порушено провадження у
справі № 910/23937/13 та призначено справу
до розгляду на 14.01.2014.

Відповідачем в судовому засіданні
14.01.2014 подано клопотання про залучення
до участі у справі третіми особами, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Донвуглетехінвест»
та Товариство з обмеженою
відповідальністю «ІОЛІД» з посиланням
на ст. 24 Господарського процесуального
кодексу України.

Суд розглянувши дане клопотання
відмовив в його задоволенні з огляду на
наступне

Стаття 24 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює можливість залучення до
участі у справі іншого відповідача або
заміну неналежного відповідача.

Відповідно до ст. 27 Господарського
процесуального кодексу України треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, можуть вступити
у справу на стороні позивача або
відповідача до прийняття рішення
господарським судом, якщо рішення з
господарського спору може вплинути на
їх права або обов'язки щодо однієї з
сторін. Їх може бути залучено до участі
у справі також за клопотанням сторін,
прокурора або ініціативи
господарського суду.

Така третя особа виступає в процесі на
стороні позивача або відповідача - у
залежності від того, з ким із них у неї
існують (або існували) певні правові
відносини.

Що ж до наявності юридичного інтересу у
третьої особи, то у вирішенні
відповідного питання суд має
з'ясовувати, чи буде у зв'язку з
прийняттям судового рішення з даної
справи таку особу наділено новими
правами чи покладено на неї нові
обов'язки, або змінено її наявні права
та/або обов'язки, або позбавлено певних
прав та/або обов'язків у майбутньому (ч.
5 п. 1.6. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Отже, третя особа без самостійних
вимог, має знаходитися з однією зі
сторін у матеріальних правовідносинах,
які в результаті прийняття судом
рішення у справі зазнають певних змін.

Суд дійшов висновку, що прийняття
рішення з даного господарського спору,
не може вплинути на права або обов'язки
зазначених відповідачем осіб щодо
відповідача, тому відсутні підстави
для їх залучення до участі у справі
третіми особами, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача.

В судовому засіданні 14.01.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 28.01.2014.

Позивачем в судовому засіданні 28.01.2014
подано письмові пояснення, в яких
позивач зазначає, що пред'явлена до
стягнення сума витрат складається з 6
940,80 грн. сума відшкодування витрат за
користування вагонами за час простою
та 43 721,52 грн. збитків пов'язаних з
оплатою за повернення вагонів з
бракованим вугіллям.

Відповідачем в судовому засіданні
28.01.2014 подано відзив на позовну заяву, в
якому проти позову заперечує, оскільки
предметом спору є збитки в розмірі 50
662,32 грн. Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення збитків
потрібна наявність усіх елементів
складу цивільного правопорушення, а
саме протиправної поведінки, збитків,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками. За
відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільно-правова
відповідальність не настає. При цьому
на позивача покладається обов'язок
довести наявність збитків,
протиправність поведінки особи, яка
заподіяла збитки та причинний зв'язок
такої поведінки із заподіяними
збитками. В свою чергу відповідач має
довести що в його діях відсутня вина у
заподіянні збитків. Відповідач не
надавав жодної згоди на
переадресування вагонів з вугіллям та
не гарантував відшкодування
зазначених збитків. Так, позивачем не
доведено, що йому було завдано збитків
саме в результаті дій чи бездіяльності
відповідача. Не доведено наявності
причинного зв'язку між протиправними
діями чи бездіяльністю відповідача та
збитками позивача. З огляду на
викладене просить в задоволенні позову
відмовити повністю.

В судовому засіданні 28.01.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

30.03.2011 між Публічним акціонерним
товариством «Донбасенерго» (зберігач)
та Державним підприємством «Вугілля
України» (поклажодавець) було укладено
договір зберігання № 03-11/1-ЗМ (далі -
договір).

Відповідно до п. 1.1. договору починаючи
з 01.04.2011, в порядку та на умовах,
визначених цим договором,
поклажодавець передає, а зберігач
приймає на зберігання вугільну
продукцію (далі - майно або вугілля) з
якісними показниками та у кількості, що
визначена у акті приймання-передачі, що
є невід'ємною частиною цього договору
та у кількості до 200 000 тонн.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідач поставив партію
вугілля якість якого не відповідала
договірним умовам, а тому має
відшкодувати позивачу вартість
користування вагонами за час простою в
розмірі 6 940,80 грн. та збитки пов'язані з
поверненням вагонів в розмірі 43 721,52
грн., разом в сумі 50 662,32 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

У відповідності до статті 936 Цивільного
кодексу України за договором
зберігання одна сторона (зберігач)
зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Стаття 628 Цивільного кодексу України
встановлює, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є не обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Частина 1 статті 938 Цивільного кодексу
України встановлює, що зберігач
зобов'язаний зберігати річ протягом
строку, встановленого у договорі
зберігання.

Згідно п. 8.2. договору строк його дії
встановлений сторонами до 30.04.2011.

Умови приймання-передачі майна на
зберігання викладені в розділі 2
договору, а саме

2.1. Приймання-передача майна на/з
зберігання відбувається шляхом його
передачі однією стороною іншій та
складанням відповідного акту
приймання - передачі.

2.2. Акт приймання - передачі майна
підписується повноважними
представниками сторін в момент
передачі майна.

2.3. В акті приймання - передачі
зазначається вартість, кількість,
якісні показники майна, що передається,
місце, де відбуватиметься зберігання
майна до його повернення, вартість
транспортування майна до місця
зберігання та ін.

2.4. Місцем зберігання майна є:

Вантажоотримувач: Слов'янська ТЕС ВАТ
«Донбасенерго», Залізнична станція
призначення: /Електрична, Донецької
залізниці;

Вантажоотримувач: Старобешівська ТЕС
ВАТ «Донбасенерго», Залізнична станція
призначення: Новий світ, Донецької
залізниці.

За умовами п. 4.1. договору майно має
прийматися за кількістю та якістю у
відповідності до умов та нормативних
актів, що зазначені в цьому пункті.

Відповідно до п. 4.5. договору якість
вугілля в партії визначається на
підставі даних, зазначених у
посвідченні якості, складеному на
партію та результатів приймання у
зберігача.

Згідно з п. 4.6. договору зберігач
перевіряє якість вугілля у партіях та
приймає вугілля за якістю таким чином:

- якщо різниця між показниками Ad, Wrt,
посвідчення якості та результатами
хімлабораторії ТЕС вантажоотримувача
менша або дорівнює встановленій
допустимій похибці випробування
згідно з ДСТУ 4096-2002-за показниками
посвідчення про якість;

- якщо різниця між показниками Ad, Wrt,
посвідчення якості та результатами
хімлабораторії ТЕС вантажоотримувача
більша за встановлену допустиму
похибку випробування згідно з ДСТУ
4096-2002 ТЕС вантажоотримувач, протягом 24
годин з моменту отримання результатів,
направляє надавачеві та
вантажовідправнику вугілля телеграму
про виклик їх представників для
проведення спільного опробування
такого вугілля, результати якого
сторонами приймаються беззаперечно.

Відповідно до п. 4.7. договору
представник надавача або
вантажовідправника вугілля
зобов'язаний протягом 12 годин з моменту
отримання виклику повідомити свою
згоду про приймання вугілля за
показниками ТЕС вантажоотримувача або
прибути на спільне приймання вугілля
за кількістю та якістю протягом 24 годин
з моменту отримання такого виклику або
в той же строк повідомити час свого
прибуття, який не повинен перевищувати
48 годин з моменту отримання виклику.

Згідно з п. 4.8. договору зберігач не має
права розвантажувати вугілля із
вагонів без представників надавача або
вантажовідправника вугілля до
закінчення часу, встановленого на
прибуття представників надавача або
вантажовідправника вугілля, або часу,
повідомленого вантажовідправником
вугілля або надавачем про своє
прибуття для проведення спільного
приймання вугілля, окрім випадків
згоди надавача або вантажовідправника
вугілля на розвантаження вагонів та
приймання вугілля за показниками ТЕС
вантажоотримувача.

У квітні 2011 року на Старобешівську ТЕС
ПАТ «Донбасенерго» у 30 (тридцяти)
залізничних вагонах (двома партіями по
15 (п'ятнадцять) вагонів) - залізничні
накладні № 50602226, № 50620095, № 50638394, № 50647312,
№ 50688787, № 50702588 за договором позивачу
було поставлене вугілля
(вантажовідправник - ТОВ
«Донвуглетехсервіс»).

Згідно результатів хімічних аналізів
якості вугільної продукції, отриманих
в лабораторії Старобешівської ТЕС, ці
партії вугілля не відповідали
договірним умовам та посвідченням
якості і були повернуті на адресу
вантажовідправника згідно квитанцій
про приймання вантажу № 50781582, № 50781152, №
50781848, № 50780824, № 50780568, № 50780279.

ТОВ «Іолід» на підставі довіреності №
14-03/72-Д від 14.04.2011 уповноважене
представляти інтереси Державного
підприємства «Вугілля України» при
здійсненні дій, обумовлених договором
№ 03-11/1-3М від 30.03.2011, у тому числі
звірянні якості вугілля, проводити
спільне опробування вугілля та інше.

Представником надавача (ТОВ «Іолід») та
вантажовідправником (ТОВ
«Донвуглетехсервіс») було надано згоду
на переадресування вагонів з
бракованою вугільною продукцією. Листи
ТОВ «Донвуглетехсервіс» № 145 та № 147
від 15.04.2011 та листи ТОВ «Іолід» № 15041101
та № 15041102 від 15.04.2011.

Даними листами представник надавач та
вантажовідправник просили повернути
вагони з вугіллям і гарантували оплату
платежів, залізного тарифу,
додаткового тарифу, додаткових зборів
та всіх витрат за користування
вагонами.

Згідно відомості № плата за
користування вагонами у кількості 30
штук складає разом з ПДВ 6 940,80 грн. (5 784,00
грн. + 20% ПДВ), у тому числі:

- плата за користування 15 вагонів у
першій партії у сумі 382,30 грн. х 15 = 5 734,5
грн. без ПДВ.

- плата за користування 15 вагонів у
першій партії у сумі 3,30 грн. х 15 = 49,50 грн.
без ПДВ.

Відповідно до умов п. 6.1 договору у
випадку порушення зобов'язання, що
виникає з цього договору сторона несе
відповідальність, визначену цим
договором та (або) чинним в Україні
законодавством.

Згідно з п. 8.3 договору закінчення
строку цього договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
цього договору.

Відповідно до п. 4.8.1. договору вартість
користування вагонами за час
простоювання вагонів в очікуванні
представника надавача покладається на
надавача у випадку коли результати
спільного приймання вугілля на ТЕС
будуть відрізнятися від даних надавача
на величину, що перевищу є норму
нестачі або допустиму похибку
опробування.

У зв'язку із простоєм вагонів з
вугіллям позивачем понесено витрати в
розмірі 6 940,80 грн., що підтверджуються
матеріалами справи.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим до виконання
сторонами.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з відповідача вартості
користування вагонами за час простою в
сумі 6 940,80 грн. обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Крім цього, у зв'язку з поверненням
вагонів з неякісним вугіллям позивачем
були здійснені наступні витрати, що
разом з ПДВ становлять 43 721,52 грн.:

Сплачено провізну плату за перевезення
шести груп по п'ять вагонів
(залізничний тариф) у загальній сумі 5
630,00 грн. х 5 + 5620,00 грн. = 33 770 грн. без
урахування суми ПДВ, в тому числі

- провізної плати за 1-шу групу: 1 126,00 х 5 =
5 630,00 грн., згідно квитанції про
приймання вантажу № 50780279;

- провізної плати за 2-гу групу: 1 126,00 х 5 =
5 630,00 грн., згідно квитанції про
приймання вантажу № 50780568;

- провізної плати за 3-тю групу: 1 126,00 х 5 =
5 630,00 грн., згідно квитанції про
приймання вантажу № 50780824;

- провізної плати за 4-ту групу: 1 126,00 х 5 =
5 630,00 грн., згідно квитанції про
приймання вантажу № 50781152;

- провізної плати за 5-ту групу: 1 126,00 х 5 =
5 630,00 грн., згідно квитанції про
приймання вантажу № 50781582;

- провізної плати за 6-ту групу: 1 126,00 х 4 +
1116,00 = 5 620,00 грн., згідно квитанції про
приймання вантажу № 50781848,

Сплачено плату за переадресування
шести груп по п'ять вагонів, телеграфне
повідомлення та бланки у загальній
сумі 2 633,40 грн. + 31,20 грн. = 2 664,60 грн. без
урахування суми ПДВ, в тому числі:

- плати за бланки: 5,20 грн. х 6= 31,20 грн.,
згідно накопичувальної картки № 16040085
від 16.04.2011;

- плати за переадресування шести груп
вагонів: 366,80 грн. х 6 = 2 200,80 грн. та плати
за телеграфне повідомлення: 216,30 грн. х 2
= 432,60 грн., разом 2 200,80 грн. + 432,60 грн. = 2
633,40 грн., згідно накопичувальної картки
№ 17040086 від 17.04.2011 без урахування суми
ПДВ.

Грошові кошти були сплачені позивачем
на користь Державного підприємства
Донецька залізниця на підставі
договору № 580 від 23.12.2008 про організацію
перевезень вантажів і проведення
розрахунків за перевезення та надані
залізницею послуги (далі - договір № 580).

Згідно умов п. 2.4. договору № 580 позивач
зобов'язується здійснювати попередню
оплату за перевезення вантажів та
додаткові послуги шляхом
перерахування коштів у сумах,
відповідних до обсягу перевезень та
вагонообігу на під'їзній колії на
рахунок залізниці. Одержані кошти
залізниця зараховує на особовий
рахунок позивача.

Відповідно до п. 3.2. договору № 580 у міру
виконання перевезень та надання послуг
залізниця списує відповідні суми
(провізну плату, додаткові збори, плату
за користування вагонами і
контейнерами, штрафи) з особового
рахунку позивача на підставі
перевізних документів,
накопичувальних карток, відомостей
плати за користування вагонами,
контейнерами і т. ін.

Загальна сума коштів списаних
Державним підприємством Донецька
залізниця з особового рахунку
Публічного акціонерного товариства
«Донбасенерго» з урахуванням суми ПДВ
складає 50 662,32 грн. (6 940,80 грн. + 43 721,52 грн.).

Списання коштів в загальному розмірі 50
662,32 грн. згідно квитанцій про приймання
вантажу № 50781582, № 50781152, № 50781848, № 50780824,
№ 50780568, № 50780279, відомості №
плати за користування вагонами та
згідно накопичувальних карток № 16040085 і
№ 17040086 підтверджується наданими
залізницею ТехПД-1 перелік № 37 за 16.04.2011
і перелік № 35 від 17.04.2011.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується, що
відповідач поставив позивачу на
зберігання вугілля, яке не відповідає
встановленим умовами договору якісним
показникам, що свідчить про неналежне
виконання відповідачем зобов'язання та
наявність вини відповідача.

У відповідності до ст. 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Під збитками
розуміються втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управленою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до п. 1 ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються : вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною.

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу
України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки; розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором;
збитки визначаються з урахуванням
ринкових цін, що існували на день
добровільного задоволення боржником
вимоги кредитора у місці, де
зобов'язання має бути виконане, а якщо
вимога не була задоволена добровільно,
- у день пред'явлення позову, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Суд може задовольнити вимогу про
відшкодування збитків, беручи до уваги
ринкові ціни, що існували на день
ухвалення рішення; при визначення
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
враховуються заходи, вжиті кредитором
щодо їх одержання.

Наслідки порушень зобов'язань за
договором є правовою підставою, згідно
із ст. 623 Цивільного кодексу України,
для стягнення збитків.

Підставою для відшкодування збитків є
спричинення їх внаслідок неналежного
виконання зобов'язання за договором,
тобто наявності прямого
причинно-наслідкового зв'язку між
неправомірними діями однієї сторони та
зменшення майнових прав іншої, у тому
числі і понесених витрат.

Суд погоджується з твердженнями
позивача, що сплачена позивачем сума
за повернення вагонів з неякісним
вугіллям в розмірі 43 721,52 грн. є збитками
позивача, які мали місце внаслідок
неналежного виконання зобов'язань
відповідачем за договором.

Отже, позивачем доведено
причинно-наслідковий зв'язок між
протиправними діями відповідача та
понесеними позивачем збитками саме
внаслідок неналежного виконання
відповідачем договірного зобов'язання.

З урахуванням викладеного суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги про стягнення 43 721,52 грн. збитків
є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Донбасенерго» є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства
«Вугілля України» (м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, 4, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Донбасенерго» (м. Донецьк,
пр. Тітова, 8-Б, ) 6 940
(шість тисяч дев'ятсот сорок) грн. 80 коп.
вартості користування вагонами за час
простою, 43 721 (сорок три тисячі сімсот
двадцять одну) грн. 52 коп. збитків
пов'язаних з поверненням вагонів, 1 720
(тридцять сімсот двадцять) грн. 50 коп.
витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 03.02.2014.

СуддяВ.В. Сівакова