м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ПЗУ
до Публічного акціонерного товариства
Суддя Грєхова О. А.
Представники сторін:
від позивача: Байправ М.С. - представник
від відповідача: Залунін К.В. -
представник за довіреністю
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «ПЗУ Україна»
(далі-позивач) звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Київенерго»
грн. страхового відшкодування в
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
29.10.2010 року на перехресті вул. А. Барбюса
та вул. Ковпака у м. Києві через прорив
металевої труби тепломережі, яка
знаходиться на балансі ПАТ
"Київенерго", пошкоджено автомобіль
марки Mitsubishi Lancer, державний номерний
знак АА1547ВХ, який належить Іванову
Ігорю Олександровичу, а позивач
виконуючи взяті на себе зобов'язання за
договором страхування наземних
транспортних засобів АМ № 008510 від
05.10.2010, укладеним з Івановим І.О.,
виплатив суму страхового
зв'язку з чим звернувся до відповідача
з вимогою відшкодувати в порядку
регресу сплачену суму.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 09.12.2013 року порушено
розгляд справи призначено на 20.01.2014
Відповідач заперечує проти позову
посилаючись на те, що відповідальність
за завдану позивачу шкоду через порив
металевої труби тепломережі повинен
нести власник пошкодженої тепломережі
- Київська міська державна
В судовому засіданні 20.01.2014 в порядку
ст. 77 ГПК України судом оголошено
перерву до 10.02.2014.
08.02.2014 представником позивача через
відділ діловодства суду подано заяву
про залучення до участі у справі іншого
відповідача Київську міську державну
адміністрацію та стягнути солідарно з
відповідачів ПрАТ «Київенерго» та
Київської міської державної
грн. та судовий збір.
Представник позивача в судовому
засіданні подав письмове клопотання з
проханням не розглядати заяву про
залучення до справи іншого
відповідача, підтримав позов у повному
Відповідно до ст. 24 ГПК України
господарський суд за наявності
достатніх підстав має право до
прийняття рішення залучити за
клопотанням сторони або за своєю
ініціативою до участі у справі іншого
Суд, розглянувши клопотання позивача
визнав його необґрунтованим та такими,
що не підлягає задоволенню.
В судовому засіданні представник
відповідача заперечував проти позову з
підстав, викладених у відзиві.
На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 10.02.2014 відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України судом проголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

05.10.2010 року між позивачем та Івановим
І.О. укладено Договір АМ № 008510
страхування наземних транспортних
засобів, за яким позивачем
застраховані майнові інтереси Іванова
І.О., пов'язані з володінням,
користуванням і розпорядженням
наземним транспортним засобом
автомобілем марки Mitsubishi Lancer, державний
номерний знак АА1547ВХ. Вигодонабувачем
за договором є ПАТ «Правекс-Банк».
Строк дії договору страхування
встановлено сторонами з 05.10.2010 р. до
04.10.2011 р.

29 жовтня 2010 року близько 13 год. 05 хв. на
розі вул. А.Барбюса та вул. Ковпака у м.
Києві через порив металевої труби
тепломережі пошкоджено автомобіль
марки Mitsubishi Lancer, державний номерний
знак АА1547ВХ, який належить Іванову І.О.

Внаслідок пориву труби тепломережі
застрахованому транспортному засобу
Mitsubishi Lancer, державний номерний знак
АА1547ВХ, завдано механічних ушкоджень,
що підтверджується довідкою
Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві
та протоколом огляду транспортного
засобу від 08.11.2010 року.

Згідно зі звітом № 1145/10 про оцінку
колісного транспортного засобу,
складеного ТОВ «СОС Сервіс Україна»
18.11.2010 року, вартість відновлювального
ремонту наземного транспортного
засобу автомобіля Mitsubishi Lancer, державний
номерний знак АА1547ВХ, становить 31862,78
грн.

02.11.2010 р. власник застрахованого
транспортного засобу - автомобіля
Mitsubishi Lancer, державний номерний знак
АА1547ВХ, звернувся до позивача із заявою
про виплату страхового відшкодування.

Позивачем 22.12.2010 р. складений страховий
акт № UA019/L01/01, згідно з яким
пошкодження транспортного засобу
автомобіля Mitsubishi Lancer, державний
номерний знак АА1547ВХ, внаслідок
пошкодження транспортного засобу
через аварію тепломережі визнано
страховим випадком та призначено до
виплати страхове відшкодування в
розмірі 14590,67 грн.

На виконання зобов'язань за договором
та відповідно до поданої
страхувальником заяви, позивач
виплатив ПАТ КБ «Правекс-Банк» як
вигодонабувачу 14590,67 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 14932 від 28.12.2010 р.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу
України до страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Згідно ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу
України особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Тобто, до позивача перейшло право
вимоги до винної особи, відповідальної
за завдані збитки, у розмірі
виплаченого страхового відшкодування.

Позивачем заявлений позов про
стягнення з відповідача в порядку
регресу 14590,67 грн. страхового
відшкодування.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
пошкодження транспортного засобу, який
належить Іванову І.О. та застрахований
позивачем, сталося через порив
металевої труби на розі вул. А.Барбюса
та вул. Ковпака у м. Києві, внаслідок
чого на асфальті виникла яма, з якої
вилітала вода, каміння та частки
асфальту, які падали на автомобілі та
інше майно, що знаходилось в епіцентрі
аварії (постанова Печерського РУ ГУ МВС
України в м. Києві про відмову в
порушенні кримінальної справи від
04.11.2010).

Вказана труба теплопостачання
знаходиться у володінні та
користуванні відповідача, що ним не
заперечується, на підставі Угоди щодо
реалізації проекту управління та
реформування енергетичного комплексу
м. Києва від 27.09.2001 р.

Так, на підставі рішень Київради від
21.12.2000 р. №№128/1105, 129/1106 та 131/1108, Київська
міська державна адміністрація
(Адміністрація) та Акціонерна
енергопостачальна компанія
"Київенерго" (Енергопостачальник),
правонаступником якої є відповідач,
уклали Угоду щодо реалізації проекту
управління та реформування
енергетичного комплексу м. Києва від
27.09.2001 р. (далі - Угода). В подальшому,
сторонами були укладені Додаток № 1 до
Угоди від 27.09.2001 р. щодо реалізації
проекту управління та реформування
енергетичного комплексу м. Києва від
25.11.2002 р., додаткова угода про внесення
змін та доповнень до Угоди від 28.09.2006,
додаткова угода про внесення змін та
доповнень до Угоди від 29.12.2006 р. та
додаткова угода про внесення змін і
доповнень до Угоди від 30.04.2007 р.

Додатковою угодою про внесення змін і
доповнень від 30.04.2007 р., сторони
узгодили, що Угода набуває чинності з
моменту її підписання повноважними
представниками обох сторін та
скріплення печатками сторін і діє до 31
грудня 2017 року.

Доказів на підтвердження припинення
Угоди відповідачем суду не надано, а
отже на час виникнення спірних
правовідносин, вона є чинною та
обов'язковою для сторін.

Згідно п. 1.1 Угоди (в редакції
додаткової угоди про внесення змін і
доповнень до Угоди від 30.04.2007 р.)
Адміністрація передає
Енергопостачальнику, а
Енергопостачальник приймає майно, що
відноситься до комунальної власності
територіальної громади м. Києва,
перелік якого наведено у додатку 1,
додатку 2 та додатку 3 до цієї Угоди
(надалі - майно), у володіння та
користування з обмеженням
правомочності розпорядження щодо
майна за згодою власника, відповідно до
умов цієї Угоди та вимог діючого
законодавства. Майно, що є предметом
цієї Угоди, обліковується на балансі
Енергопостачальника.

Пунктом 2.1.4 Угоди сторони погодили, що
відповідач зобов'язаний здійснювати
ефективні дії щодо експлуатації,
відновлення та збереження майна,
завершення будівництва об'єктів
незавершеного будівництва в терміни,
визначені проектно-кошторисною
документацією. Розмір грошових коштів,
необхідних для здійснення
вищезазначених дій, визначається
відповідно до розрахунків на кожний
наступний календарний рік, що
проводиться спільно з Адміністрацією.
Енергопостачальник не відповідає за
погіршення майна, якщо це сталося
внаслідок його нормального зношення,
згідно вимог чинного законодавства
України.

Згідно п. 2.1.5, 2.1.7, 2.1.8 Угоди,
Енергопостачальник зобов'язується
забезпечувати надійність виробництва,
транспортування, розподілу і
постачання енергоносіїв, нести повну
відповідальність за збереження,
експлуатацію, реконструкцію та ремонт
майна, відповідно до чинного
законодавства відшкодовувати за
рахунок власних коштів збитків, якщо
майну заподіяна шкода з вини
Енергопостачальника.

Відповідно до п. 2.1.13 Угоди,
Енергопостачальник також зобов'язався
застрахувати майно та інші ризики,
пов'язані з управлінням ним, у
встановленому чинним законодавством
порядку, на термін дії цієї Угоди на
користь Адміністрації.

Таким чином, з огляду на умови Угоди,
приймаючи майно, відповідач взяв на
себе обов'язок ефективно його
експлуатувати, відновлювати, зберігати
та поліпшувати, а також нести повну
відповідальність (перед Київською
міською державною адміністрацією) за
збереження, експлуатацію,
реконструкцію та ремонт майна і
застрахувати майно та інші ризики,
пов'язані з управлінням ним.

На виконання умов Угоди Київська
міська державна адміністрація
передала, а відповідач прийняв майно
згідно додатків 1, 2, 3, про що підписано
без заперечень відповідні акти.

До складу майна, що передана
відповідачу за Угодою також увійшла
мережа теплопостачання (труба), що
знаходиться на розі вул. А.Барбюса та
вул. Ковпака у м. Києві.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу
України, правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Особливим видом права власності є
право довірчої власності, яке виникає
внаслідок закону або договору
управління майном.

Згідно ст. 144 Господарського кодексу
України, майнові права та майнові
обов'язки суб'єкта господарювання
можуть виникати, зокрема, з угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Відповідно до ст. 136 Господарського
кодексу України, право господарського
відання є речовим правом суб'єкта
підприємництва, який володіє,
користується і розпоряджається майном,
закріпленим за ним власником
(уповноваженим ним органом), з
обмеженням правомочності
розпорядження щодо окремих видів майна
за згодою власника у випадках,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами.

При цьому, обсяг та межі права
господарського відання визначаються
нормами Цивільного кодексу України
(глави 23 - 29), Господарського кодексу
України та іншими законами.

Так, статтею 319 Цивільного кодексу
України встановлено, що власність
зобов'язує. Власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі.

Власник зобов'язаний утримувати майно,
що йому належить, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
322 ЦК України).

Як було встановлено вище, приймаючи
майно за Угодою, відповідач
зобов'язався його ефективно
експлуатувати, відновлювати, зберігати
та поліпшувати, а також нести повну
відповідальність (перед Київською
міською державною адміністрацією) за
збереження, експлуатацію,
реконструкцію та ремонт майна, тобто
взяв на себе тягар з його утримання.

Відповідно до п. 3 ч. 2 статті 11
Цивільного кодексу України, підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є завдання
майнової (матеріальної) шкоди іншій
особі.

Частиною 1 статті 14 Цивільного кодексу
України визначено, що цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України
встановлено, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

З урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК
України).

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27
березня 1992 року "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" суди, розглядаючи
позови про відшкодування шкоди,
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна майну особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, а між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Технічною причиною пориву
подавального водопроводу тепла
магістралі ТМ-3 від ТЕЦ-5 між тепловими
камерами ТК-330 та ТК-330а на перехресті
вулиць А.Барбюса та С.Ковпака є
корозійне потоншення стін труби за
рахунок локального зовнішнього
корозійного зносу стін трубопроводу
діаметром 720х10,0 мм, яке привело до
зменшення товщини стінки труби на 50-80%
і, як наслідок, втрати її механічної
міцності. При цьому, корозійний знос
теплопроводу в місці аварії стався
внаслідок довготривалої експлуатації,
яка перевищила термін
нормативно-гарантованої безаварійної
експлуатації (38 років замість 25 років).

Аварія трубопроводу сталась внаслідок
довготривалої експлуатації, яка
перевищила термін
нормативно-гарантованої безаварійної
експлуатації, тобто, відповідач
експлуатує майно, передане йому за
Угодою, в умовах потенційної небезпеки
його знищення в порушення умов п.п. 2.1.4,
2.1.5, 2.1.7 Угоди.

Дані обставини підтверджуються
Висновком №181/15 судової
будівельно-технічної експертизи у
справі 27/230 від 25 грудня 2012 року,
складеним Київським судовим
експертно-консультаційним центром
"Будівельник" Київського національного
університету будівництва та
архітектури, та були предметом
дослідження в господарському суді
міста Києві у справі №27/230 за позовом
приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "АХА Страхування" до
публічного акціонерного товариства
"Київенерго" про відшкодування шкоди в
порядку регресу у розмірі 36814,91 грн.
Рішення господарського суду м. Києва
від 25.02.2013 року у вказаній справі
залишено без змін постановами
Київського апеляційного
господарського суду від 17.06.2013 р. та
Вищого господарського суду України
від 16.09.2013 р.

Вказані обставини свідчать про
наявність причинного зв'язку між діями
відповідача та завданою шкодою.

При цьому, судом відхиляються як доводи
відповідача щодо невиконання
Київською міською державною
адміністрацією зобов'язань за Угодою,
що стало причиною неналежного
утримання відповідачем ввіреного йому
майна, так і припущення експерта,
викладеного у висновку експертизи, що
відсутність фінансування з боку КМДА
не дозволило ПАТ "Київенерго" завчасно
виконати заявлені роботи з
реконструкції, оскільки за умовами
Угоди Енергопостачальник, зокрема, має
право здійснювати амортизаційні
відрахування та використовувати їх на
ремонт та відновлення майна відповідно
до вимог чинного законодавства та цієї
Угоди (п. 2.2.5 в редакції додаткової
угоди від 30.04.2007 р.) і таке право
відповідача не залежить від розміру
амортизаційної складової,
передбаченої у тарифах на
теплопостачання, на що він помилково
посилається у відзиві на позов на
підставі п. 2.2.5 Угоди в редакції
додаткової угоди від 29.12.2006 р.,
враховуючи, що умови вказаного пункту
були змінені сторонами додатковою
угодою від 30.04.2007 р..

Тобто, при здійсненні господарської
діяльності з виготовлення та
постачання теплової енергії з
використанням майна, та як наслідок
отримання прибутку, відповідач має
право здійснювати його амортизацію, що
полягає у систематичному розподілі
вартості необоротних активів, яка
амортизується, протягом строку їх
корисного використання (експлуатації),
а кошти, що вивільняться за наслідками
амортизації, зобов'язаний направляти
на утримання майна, з метою виконання
зобов'язань за Угодою.

Разом з тим, до обов'язків Київської
міської державної адміністрації,
зокрема, віднесено сприяти створенню
необхідних умов щодо реалізації цієї
Угоди шляхом встановлення для
Енергопостачальника обґрунтованих
тарифів на теплову енергію, які
враховуватимуть інвестиційну складову
в розмірах цих тарифів, яка буде
використовуватись
Енергопостачальником виключно на
експлуатацію, відновлення, збереження,
поліпшення та приріст майна
комунальної власності територіальної
громади м. Києва (п. 3.1.4.5 Угоди, в
редакції додаткової угоди від 29.12.2006).

У період дії Угоди (в редакції
додаткової угоди від 29.12.2006) з 2007 року та
до дати виникнення спірних
правовідносин, Київською міською
державною адміністрацією
встановлювались тарифи на теплову
енергію, які включали в себе
інвестиційну складову, яка мала бути
використана Енергопостачальником
виключно на експлуатацію, відновлення,
збереження, поліпшення та приріст
майна, оскільки були розраховані на
підставі Порядку формування тарифів на
виробництво, транспортування,
постачання теплової енергії та послуги
з централізованого опалення і
постачання гарячої води, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 10.07.2006 № 955.

При цьому, на думку суду, зобов'язання,
які взяв на себе відповідач, ніяким
чином не залежать від виконання КМДА
своїх зобов'язань за Угодою, зокрема,
невиконання Київською міською
державною адміністрацією своїх
зобов'язань за Угодою в частині
встановлення обґрунтованих тарифів, у
зв'язку з чим не можуть бути взяті до
уваги посилання відповідача на ст. 612, 613
Цивільного кодексу України, якими
врегульовано наслідки прострочення
виконання зобов'язання боржником та
кредитором.

Враховуючи наведене вище, суд вважає,
що порив металевої труби тепломережі
стався внаслідок неналежного
виконання зобов'язань за Угодою в
частині належного утримання та не
вчинення ефективних дій з
експлуатації, належного відповідачу на
праві повного господарського відання
майна, тобто з його вини.

Достатніх та беззаперечних доказів на
підтвердження вини іншої особи у
заподіянні майнової шкоди,
відповідачем суду не надано.

Відповідно до п. 2.1.4 Угоди
Енергопостачальник не відповідає за
погіршення майна, якщо це сталося
внаслідок його нормального зношення,
згідно вимог чинного законодавства
України.

Втім, з аналізу вказаного пункту Угоди
вбачається, що відповідач звільняється
від відповідальності за погіршення
майна саме перед його власником в особі
Київської міської державної
адміністрації, а не перед третіми
особами.

У зв'язку з чим, суд вважає помилковими
посилання відповідача як на підставу
звільнення його від обов'язку
відшкодувати завдану шкоду на п. 2.1.4
Угоди.

З огляду на вищевикладене, суд
приходить до висновку, що саме
відповідач зобов'язаний відшкодувати
завдану матеріальну шкоду в порядку
регресу, оскільки, пошкодження
застрахованого транспортного засобу
сталось внаслідок пориву металевої
труби на перехресті вул. А.Барбюса та
вул. Ковпака у м. Києві, яка перебуває у
повному господарському віданні
відповідача за його вини, через
неналежне виконання останнім умов
Угоди в частині належної експлуатації,
відновлення та збереження ввіреного
йому майна.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідач під час розгляду справи не
надав суду жодних належних та
допустимих доказів, які б
спростовували заявлені позовні вимоги,
а доводи викладені у відзиві на позовну
заяву та поясненнях з урахуванням
висновку судової експертизи
спростовуються встановленими у даній
справі фактичними обставинами.

За таких обставин, враховуючи що
позивач виплатив страхове
відшкодування особі, майно якої було
пошкоджено внаслідок аварії
трубопроводу, яка сталась з вини
відповідача, що підтверджено належними
та допустимими доказами, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються судом позивача у
справі.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. ст. 33, 34, 35, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл.
Івана Франка, буд. 5, код 00131305), з
будь-якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час виконання
судового рішення, на користь
Приватного акціонерного товариства
"Акціонерна страхова компанія "ПЗУ
Україна" (04053, м. Київ, вул. Артема, 40, код
20782312) 14590,67 грн. (чотирнадцять тисяч
п'ятсот дев'яносто грн. 67 коп.)
страхового відшкодування в порядку
регресу, 1720,50 грн. (одну тисячу сімсот
двадцять грн. 50 коп.) витрат по сплаті
судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 12.02.2014

Суддя
О.А. Грєхова