ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

30 січня 2014 року
Справа № 913/3360/13

Провадження №30/913/3360/13

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бріз-Луганськ",
м. Луганськ

до відповідача Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м.
Луганськ

про стягнення 45175 грн. 00 коп.

Суддя Голенко І.П.

Секретар судового засідання: Бородіна
А.А.

У засіданні брали участь:

від позивача: Івасюк І.Ю., довіреність №
55 від 28.05.2013;

від відповідача: ОСОБА_2, фізична особа -
підприємець, відповідно до свідоцтва
НОМЕР_2 від 21.01.2005,

в с т а н о в и в:

Суть спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бріз-Луганськ"
звернулось до господарського суду
Луганської області з позовом до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про
стягнення сплачених коштів за товар
неналежної якості у розмірі 45175 грн. 00
коп.

Позовні вимоги обґрунтовані ст. ст. 673,
678, ч. 3 ст. 680 Цивільного кодексу України
та тим, що позивач придбав у
відповідача тротуарну плитку на
загальну суму 45175 грн., що
підтверджується розрахунковими
квитанціями. Вказана плітка була
використана під час виконання
позивачем робіт з капітального ремонту
підземного переходу за адресою: м.
Луганськ, вул. Совєтская, буд. 61-а згідно
з договором підряду № 1 від 20.04.2012,
укладеного між позивачем у цій справі
та ПП «Шанс». Згодом, виявлено
руйнування цілісності верхнього шару
плитки. Відповідно до протоколу
випробувально-дослідної лабораторії
Луганської філії ДП «Державний
науково-дослідний інститут
будівельних конструкцій» зразки
плитки, надані ПП «Шанс», не
відповідають вимогам нормативної
документації за показниками - міцність
при стисненні і водопоглиненню бетону
плит.

Відповідач заперечив проти позовних
вимог, посилаючись на те, що
розрахункові квитанції, на які позивач
посилається в обґрунтування позовних
вимог, містять підпис та печатку, які не
належать відповідачу у справі. Крім
того, зазначено про те, що позивачем в
порушення ст. 33, ч. 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
документально не доведено факт
придбання матеріалів у відповідача.

Позивач звернувся до суду з
клопотанням про залучення до участі у
справі третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Приватного
підприємства «Шанс». В обґрунтування
позивач посилається на те, що прийняття
рішення у цій справі може вплинути на
права та інтереси ПП «Шанс», оскільки
може в подальшому виникнути спір
відносно усунення позивачем виявлених
дефектів ПП «Шанс».

28.01.2013 позивач надав пояснення, у яких
зазначив про те, що підпис у
розрахункових квитанціях ставив не
особисто відповідач, а його
співробітник, а також зазначено про те,
що доставка плитки згідно усної
домовленості між позивачем та
відповідачем здійснювалась
транспортом відповідача на адресу:
м. Луганськ, вул. Совєтская, 61-а
протягом двох днів з моменту оплати ТОВ
«Бріз-Луганськ» за товар. Жодних актів
приймання - передачі між сторонами
підписано не було.

Справа розглядалась 14.01.2014, 28.01.2014 з
оголошенням перерви до 30.01.2014.

У судовому засіданні 30.01.2014
відповідачем надано пояснення,
відповідно до яких товар згідно з
розрахунковими квитанціями, на які
посилається позивач у позові,
відповідачем не поставлявся та,
відповідно, ні яких документів у
підтвердження факту поставки позивачу,
не оформлював.

Дослідивши обставини справи, надані
докази, суд встановив наступне.

20.04.2012 між замовником (ПП «Шанс»)
та підрядником (ТОВ «Бріз-Луганськ»)
був укладений договір підряду,
предметом якого є виконання робіт з
капітального ремонту підземного
переходу за адресою: м. Луганськ, вул.
Совєтская, 61-а (перехрестя вул.
Совєтская - Демехина).

Як зазначено позивачем у позові, на
виконання умов вказаного договору у
період з червня по жовтень 2012 року
позивач (ТОВ «Бріз-Луганськ») придбав у
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
тротуарну плитку на загальну суму 45175
грн. 00 коп., що підтверджується
розрахунковими квитанціями від 27.06.2012,
04.07.2012, 19.07.2012, 04.07.2012, 03.08.2012, 16.10.2012, 25.09.2012,
04.10.2012 (а. с. 14-21).

Вказані квитанції містять підпис
особи, прізвище та ініціали якої не
зазначено, та печатку Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 з зазначенням
найменування товару, а саме: «сходи,
плитка» (а. с. 14-18), а також «передплата»
(а. с. 19-21).

У позові зазначено про те, що у
період з 01.06.2012 по 27.10.2012 ТОВ
«Бріз-Луганськ» виконало роботи з
капітального ремонту підземного
переходу за вказаною вище адресою, але
згодом було виявлено руйнування
цілісності верхнього шару плитки.

Посилаючись на те, що відповідач
продав позивачу неякісну плитку, про що
зазначено у протоколі № 338-П345.13-324.12
випробувань плит бетонних тротуарних
неармованих, який складений
Випробувально-дослідною лабораторією
Луганської філії ДП «Державний
науково-дослідний інститут
будівельних конструкцій», позивач
направив відповідачу 04.11.2013 претензію
про повернення сплаченої за тротуарну
плитку грошової суми у розмірі 45175 грн.
(а. с. 34-40). Претензія залишена без
відповіді та виконання.

За таких обставин, позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши обставини справи, надані
матеріали, оцінивши надані сторонами
докази у їх сукупності, суд дійшов
висновку про необґрунтованість позову
з таких підстав.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

На підставі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму (п.
1 ст. 712 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 207 Цивільного
кодексу України правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному
або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно з приписами ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень; докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.

В обґрунтування факту придбання
тротуарної плитки саме у відповідача
позивач посилається на розрахункові
квитанції від 27.06.2012, 04.07.2012, 19.07.2012,
04.07.2012, 03.08.2012, 16.10.2012, 25.09.2012, 04.10.2012 (а. с.
14-21).

Як було зазначено вище, вказані
квитанції містять підпис невідомої
особи без зазначення прізвища та
ініціалів.

Відповідач заперечує проти того, що
вказані квитанції містять саме його
підпис та печатку. Водночас, позивач
цей факт не спростовує, а, напроти,
зазначає у письмових поясненнях б/н від
28.01.2014 про те, що «підпис у квитанціях
ставив не особисто ОСОБА_2, а його
співробітник».

Крім того, у квитанціях міститься
печатка Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 з кодом 237560495. В той же час,
згідно зі Свідоцтвом про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
НОМЕР_2 від 21.01.2005 кодом відповідача у
цій справі є НОМЕР_1 (а. с. 48).

Графи у квитанціях «здав (відвантажив)»
та «прийняв (отримав)» взагалі не
заповнені.

У зв'язку з тим, що позивач не заперечує
той факт, що підпис у квитанціях від
27.06.2012, 04.07.2012, 19.07.2012, 04.07.2012, 03.08.2012, 16.10.2012,
25.09.2012, 04.10.2012 не належить відповідачу, у
суду відсутня необхідність призначати
почеркознавчу експертизу.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (п. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України).

Згідно з п. 1 ст. 662 Цивільного кодексу
України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу.

Крім того, пунктом 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Статтею 1 вказаного закону
визначено, що первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до п. 2 Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 16.05.1996 № 99, сировина, матеріали,
паливо, запчастини, інвентар, худоба,
насіння, добрива, інструмент, товари,
основні засоби та інші
товарно-матеріальні цінності, а також
нематеріальні активи, грошові
документи і цінні папери відпускаються
покупцям або передаються безплатно
тільки за довіреністю одержувачів.

Відповідач заперечує проти факту
поставки товару позивачу на заявлену
до стягнення суму.

Позивачем на вимогу суду не надано
доказів, що підтверджують фактичну
поставку товару відповідачем позивачу.

Таким чином, матеріалами справи, її
фактичними обставинами не доведено
факт поставки відповідачем позивачу
товару за розрахунковими квитанціями
від 27.06.2012, 04.07.2012, 19.07.2012, 04.07.2012, 03.08.2012,
16.10.2012, 25.09.2012, 04.10.2012 на загальну суму 45175
грн. 00 коп. та, як наслідок, не доведено
факт поставки неякісної тротуарної
плитки.

З урахуванням викладеного, позовні
вимоги є необґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню у зв'язку з
їх недоведеністю.

За таких обставин, клопотання позивача
про залучення до участі у справі
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Приватного
підприємства «Шанс», слід залишити без
задоволення.

Згідно зі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається на позивача.

У судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Повне рішення складено та підписано -
03.02.2014

Суддя
І.П. Голенко