КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2014 р. Справа№ 42/261

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Кондес Л.О.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не викликався та не
з'явився, про місце та час судового
засідання повідомлений належним чином;

від відповідача: Гамоля О.Ф. -
представник, дов. б/н від 09.01.2014;

від третьої особи: не викликався та не
з'явився, про місце та час судового
засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма "Квартет" ЛТД

на рішення Господарського суду міста
Києва від 20.09.2011

у справі № 42/261 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Київенерго"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма "Квартет" ЛТД

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача

Комунальне підприємство "Головний
інформаційно-обчислювальний центр"
Київської міської державної
адміністрації

про стягнення боргу, сум за
прострочення виконання боржником
грошового зобов'язання, ціна позову 591
474,99 грн.

Ухвалою Київського
апеляційного господарського суду від
15.11.2011 зупинено апеляційне провадження
у справі № 42/261.

Розпорядженням Керівника апарату
Київського апеляційного
господарського суду від 03.09.2012 № 02-15/579
призначено повторний автоматичний
розподіл справи.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 19.06.2013 змінено
склад колегії суддів.

Ухвалою Київського
апеляційного господарського суду від
18.11.2013 поновлено апеляційне
провадження у справі № 42/261; розгляд
апеляційної скарги призначено на
09.12.2013.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України
ухвалами Київського апеляційного
господарського суду від 09.12.2013 та від
13.01.2014 розгляд апеляційної скарги у
справі № 42/261 відкладався на 13.01.2014 та
27.01.2014, відповідно.

Згідно із ст. 69, 99 ГПК України
продовжено строк розгляду апеляційної
скарги у справі № 42/261.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 20.09.2011 у справі № 42/261
провадження у справі в частині вимог
про стягнення 31 520,24 грн. боргу
припинено; позов в іншій частині
задоволено частково; підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача 440 328,71 грн. боргу, 56 214,79 грн.
збитків внаслідок інфляції за час
прострочення, 16 502,96 грн. три проценти
річних з простроченої суми, 5 445,67 грн.
витрат по оплаті державного мита, 217,28
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу; у
позові в іншій частині відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що
підтверджено факт поставки
відповідачу в період: листопад 2009р. -
червень 2011р. теплової енергії вартістю
1 104 903,48 грн.; вартість поставленої
теплової енергії позивачем
обґрунтовано визначено на підставі
чинних на час поставки тарифів на
теплову енергію; відповідач не
заперечив щодо обсягу переданої йому
позивачем теплової енергії; рішення
органу місцевого самоврядування щодо
встановлення (погодження) цін (тарифів),
видані в межах його компетенції, не
підлягають державній реєстрації в
органах юстиції; матеріалами справи
підтверджується факт оплати
відповідачем спожитої теплової
енергії у розмірі 664 574,77 грн., у тому
числі 31 520,24 грн. після звернення
позивача в суд з цим позовом; виходячи з
того, що відповідач прострочив
виконання зобов'язання по оплаті за
договором, з нього на користь позивача,
відповідно до вимог ст.ст. 622, 625 ЦК
України підлягає стягненню борг,
збитки внаслідок інфляції за час
прострочення, три проценти річних з
простроченої суми.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення Господарського суду
міста Києва від 20.09.2011 у справі № 42/261
скасувати з підстав неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, порушення норм
матеріального і процесуального права
та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги
обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує, що згідно із зведеними
відомостями КП ГІОЦ КМДА за спірний
період, з листопада 2009р. по червень 2011р.,
боргу за теплову енергію за договором
від 01.09.2005 № 540575 не має; розрахунок
зроблений відповідачем по зведених
відомостях КП ГІОЦ КМДА та копіях
зведених відомостей за спірний період,
які були додані до матеріалів справи,
але суд не прийняв їх до уваги;
відповідач повідомив суд, що не отримав
прямих дотацій з міського та районного
бюджету на утримання житлового фонду,
якими має покриватись різниця між
тарифом в Гкал та собівартістю 1 кв.м
оплати мешканців за житлово-комунальні
послуги, але суд також не прийняв це до
уваги; також суд відмовив у задоволенні
клопотання про витребування у позивача
детального помісячного розрахунку
боргу, тарифу, розпоряджень про
встановлення тарифів.

На думку скаржника, позивач при
нарахуванні боргу застосовує тарифи,
встановлені Розпорядженнями КМДА, а
саме: від 30.06.2009 № 758, від 30.11.2009 № 1333, від
31.05.2010 № 392 та постановою НКРЕ України
від 14.12.2010 № 1729, які не зареєстровані в
установленому законом порядку, не
набрали чинності та не відповідають
законодавству України; оскільки
позивач не надав іншого розрахунку
нарахувань по чинних тарифах, згідно із
розпорядженнями (постановами), які
пройшли державну реєстрацію, то
відсутні підстави для задоволення
позову в частині основного боргу.

Скаржник повідомляє, що відповідно до
Закону України "Про тимчасову заборону
стягнення з громадян України пені за
несвоєчасне внесення плати за
житлово-комунальні послуги" № 486/96-ВР
від 13.11.1996 відповідач не має законних
підстав для стягнення штрафних санкцій
з мешканців-боржників, отже, не має
фінансової можливості самостійно
сплачувати 3% річних, індекс інфляції та
пеню.

Скаржник посилається на порушення
вимог ст.ст. 4-2, 43 ГПК України.

У письмовому поясненні від 05.12.2013
відповідачем повідомлено, що
відповідно до акту звірки
взаєморозрахунків від 11.11.2011 станом на
01.11.2011 заборгованість за теплову
енергію склала 368 631,88 грн.

На підставі ст.ст. 27, 99 ГПК України
ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.12.2013 залучено
до участі у справі № 42/261 у якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача Комунальне
підприємство "Головний
інформаційно-обчислювальний центр"
Київської міської державної
адміністрації.

У письмових поясненнях третя особа
повідомила, що не перебуває у
договірних відносинах із позивачем,
але перебуває у договірних відносинах
з відповідачем на підставі договору №
193 від 02.01.2009, тому третя особа не має
можливості надати до суду пояснення
про обсяг та вартість послуг, наданих
позивачем відповідачеві у спірний
період часу, але володіє інформацією
стосовно сум коштів, яка за вказівкою
відповідача була перерахована у
спірний період часу із розподільчого
рахунку КП ГІОЦ на рахунок позивача у
якості сплати мешканцями відповідача
вартості послуг позивача та надала
інформацію, у формі довідки, де
зарахування на розрахунковий рахунок
ПАТ "Київенерго" відображено у
розрахункових величинах вирахуваних
імперичним методом без зазначення дат
проведення конкретних платежів, їх сум
та платіжних документів.

Відповідно до ухвали Київського
апеляційного господарського суду від
09.12.2013 позивачем надано розгорнутий
розрахунок, відповідачем надано
письмове пояснення.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши представника відповідача,
враховуючи доводи письмових пояснень,
колегія суддів встановила наступне.

Позивач подав до Господарського суду
міста Києва позовну заяву про
стягнення з відповідача 518 757,24 грн.
боргу за спожиту теплову енергію, 56 214,79
грн. інфляційної складової боргу, 3%
річних у сумі 16 502,96 грн., 5 914,75 грн.
витрат із сплати державного мита, 236,00
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи,
01.09.2005 між Акціонерною
енергопостачальною компанією
"Київенерго" та відповідачем укладено
договір № 540575 на постачання теплової
енергії у гарячій воді.

Відповідно до загальних положень
Статуту Публічного акціонерного
товариства "Київенерго",
зареєстрованого 13.04.2011 за № 4000153,
Акціонерна енергопостачальна компанія
"Київенерго" перейменована у Публічне
акціонерне товариство "Київенерго"
відповідно до вимог та положень Закону
України "Про акціонерні товариства" №
514-VІ від 17.09.2008.

Відповідно до п. 1.1 договору № 540575
позивач, за договором постачальник,
зобов'язується виробити та поставити
теплову енергію відповідачу, за
договором споживачу, для потреб
опалення та гарячого водопостачання, а
відповідач зобов'язується отримати її
та оплатити відповідно до умов,
викладених в цьому договорі.

Пунктом 2.1 договору № 540575 передбачено,
що при виконанні умов цього договору, а
також вирішенні всіх питань, що не
обумовлені цим договором, сторони
зобов'язуються керуватись тарифами,
затвердженими Київською міською
державною адміністрацією, чинним
законодавством України, Правилами
користування тепловою енергією,
нормативними актами з питань
користування, обліку та
взаєморозрахунків за енергоносії.

У п.п. 2.2.1, 2.3.1, договору № 540575 сторонами
погоджено, що позивач зобов'язується
безперебійно постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води на межу
балансової належності із відповідачем
(додатки 3, 4) для потреб опалення - в
період опалювального сезону; для
гарячого водопостачання - протягом
року згідно із заявленими відповідачем
величинами приєднаного теплового
навантаження, зазначеними в додатку №
1; а відповідач - дотримуватись
кількості споживання теплової енергії
за кожним параметром в обсягах, які
визначені у додатку №1 до договору, не
допускаючи їх перевищення; своєчасно
сплачувати вартість спожитої теплової
енергії в терміни та за тарифами,
зазначеними у додатку № 2.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться; до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Даними облікових карток за листопад
2009р. - червень 2011р., (а.с. 28-34), наявних у
матеріалах справи, підтверджується
факт постачання позивачем відповідачу
за період з 01.11.2009 по 01.07.2011 теплової
енергії за договором № 540575 на загальну
суму у розмірі 1 104 903,48 грн.

Позивач у позовній заяві вказує на те,
що свої зобов'язання за договором № 540575
відповідач виконав частково, внаслідок
чого виникла заборгованість за
використану теплову енергію, яка на
01.07.2011, як вбачається із розрахунку ціни
позову про стягнення заборгованості за
спожиту згідно із договором № 540575
теплову енергію, становила 518 757,24 грн.

Позивачем до суду першої інстанції
надано довідку про надходження
грошових коштів у період з липня 2011р. по
серпень 2011р. від позивача за спожиту
теплову енергію відповідачем, із якої
вбачається, що станом на 31.07.2011
заборгованість у відповідача
обліковувалась у розмірі 475 803,75 грн., а
станом на 31.08.2011 - у розмірі 440 328,71 грн.
(а.с. 159).

Також із актів від 12.08.2011 та від 09.09.2011
звірки взаєморозрахунків за теплову
енергію за договором № 540575 вбачається,
що за даними позивача, станом на 01.08.2011
заборгованість відповідача перед
позивачем становила 475 803,75 грн., а
станом на 01.09.2011 - 440 328,71 грн.

Зазначені дані не заперечуються ані
позивачем, ані відповідачем.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Таким чином, враховуючи положення п. 1-1
ч. 1 ст. 80 ГПК України, зазначену вище
довідку позивача, яка свідчить про
часткову, у розмірі 31 520,24 грн., сплату
відповідачем заборгованості за
отриману теплову енергію згідно із
договором № 540575 після пред'явлення
позову, провадження у справі, в частині
стягнення основної заборгованості в
сумі 31 520,24 грн. підлягає припиненню у
зв'язку з відсутністю предмету спору.

Доказів повної оплати у встановленому
порядку, як і доказів оскарження
кількості поставленої теплової
енергії у гарячій воді відповідачем до
суду не подано і не міститься у
матеріалах справи.

В пункті 10 додатку № 2 до договору № 540575
передбачено, що відповідач щомісячно
забезпечує не пізніше 10 числа місяця,
наступного за розрахунковим, оплату
коштів від населення за фактично
спожиту теплову енергію на транзитний
рахунок ГІОЦ КМДА; до 25 числа поточного
місяця, сплачує вартість теплової
енергії, яка використовується
орендарями на рахунок позивача згідно
із його розрахунком.

Таким чином, у зв'язку із порушенням
умов договору № 540575 у відповідача
виникла заборгованість перед
позивачем за поставлену теплову
енергію у гарячій воді на загальну суму
саме у розмірі 440 328,71 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу;
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

У позовній заяві позивач зазначив про
нарахування інфляційної складової
боргу за періоди: з грудня 2009р. по
березень 2010р. та з серпня 2010р. по
червень 2011р.

Однак, апеляційний господарський суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць; розмір боргу з урахуванням
індексу інфляції визначається,
виходячи з суми боргу, що існувала на
останній день місяця, в якому платіж
мав бути здійснений, помноженої на
індекс інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення, починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція; при цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція); у
застосуванні індексації можуть
враховуватися рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.97 № 62-97р; цього листа
вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а
також в інформаційно-пошукових
системах "Законодавство" і "Ліга" (п. 3.2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
№ 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Здійснивши перерахунок сум
інфляційних нарахувань на суму боргу
та 3% річних, апеляційний господарський
суд вказує на те, що позивачем сума
інфляційних нарахувань на суму боргу
нараховані без врахування листа
Верховного Суду України "Рекомендації
щодо порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ"
від 03.04.1997 № 62-97, тому, здійснивши
перерахунок, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
стягненню з відповідача на користь
позивача підлягають інфляційні
нарахування на суму боргу у розмірі 48
675,60 грн., а сума 3% річних у розмірі 16 502,96
грн. є правильною та такою, що підлягає
стягненню з відповідача.

Апеляційний господарський суд не
погоджується із доводами апеляційної
скарги, враховуючи викладене та
наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" тарифи на житлово-комунальні
послуги встановлюють органи місцевого
самоврядування, а відповідно до п. 2 п.
"а" ч. 1 ст. 28 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", виконавчі
органи сільських, селищних і міських
рад.

Нормами Закону України "Про столицю
України - місто-герой Київ" не
передбачено створення виконавчого
комітету ради кожного скликання. Отже,
виконавчий орган Київської міської
ради (Київська міська державна
адміністрація) створений рішенням
Київської міської ради від 20.06.2002 № 28/28,
тобто до набрання чинності Закону
України "Про внесення змін до Закону
України "Про столицю України -
місто-герой Київ" щодо порядку
утворення районних рад" від 07.09.2010 №
2500-VI, яким встановлено, що Київська
міська державна адміністрація є
виконавчим органом Київської міської
ради, який очолює голова Київської
міської державної адміністрації, а не
Київський міський голова.

Указом Президента України "Про
державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади" №
493/92 від 03.10.92 визначено, що державній
реєстрації підлягають виключно
нормативно-правові акти органів
виконавчої влади. Державна реєстрація
актів органів місцевого
самоврядування чинним законодавством
не передбачена.

Розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київська
міська державна адміністрація про
встановлення тарифів на
житлово-комунальні послуги видано
відповідно до Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні",
Закону України "Про столицю України -
місто-герой Київ", Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", тобто
оскаржувані розпорядження є актами
органу місцевого самоврядування.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України "Про затвердження
Положення про державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади" від
28.12.92 № 731 встановлено, що державній
реєстрації підлягають виключно
нормативно-правові акти, які видаються
міністерствами, іншими органами
виконавчої влади, органами
господарського управління та контролю.
Нормативно-правові акти органів
місцевого самоврядування, в тому числі
виконавчих органів міських рад не
підлягають державній реєстрації.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 01.08.2011 № 833 "Про внесення зміни до
постанови Кабінету Міністрів України
від 28 грудня 1992 р. № 731" доповнено
постанову Кабінету Міністрів України
від 28.12.1992 № 731 пунктом 2-2 про
забезпечення Київською міською
державною адміністрацією подання на
державну реєстрацію
нормативно-правових актів, які
зачіпають права, свободи та законні
інтереси громадян або мають
міжвідомчий характер, виданих нею як
місцевим органом виконавчої влади та
як виконавчим органом Київської
міської ради.

Отже, державна реєстрація
нормативно-правових актів виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) є обов'язковою після
набрання чинності постанови Кабінету
Міністрів України N 833 від 01.08.2011.

Така правова позиція також викладена в
постанові Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11.11.2012 у справі №
2а-7498/12/2670.

Розпорядженням Виконавчого органу
Київської міської ради (Київська
міська державна адміністрація) № 1192
від 15.10.2009 "Про затвердження тарифів на
теплову енергію, встановлення та
погодження тарифів на комунальні
послуги з централізованого опалення і
постачання гарячої води для населення"
на виконання рішення Київської міської
ради від 13.10.2009, затверджено тарифи на
теплову енергію, що виробляється АК
"Київенерго" та ЗАТ "ЕК
"ДАРтеплоцентраль" для відпуску
балансоутримувачам теплових пунктів, в
тому числі житлово-експлуатаційним
організаціям, житлово-будівельним
кооперативам, об'єднанням
співвласників багатоквартирних
будинків, іншим балансоутримувачам
жилих будинків усіх форм власності, для
вироблення/створення комунальних
послуг з централізованого опалення і
постачання гарячої води населенню, за
виключенням теплової енергії, що
відпускається ЗАТ "ЕК
"ДАРтеплоцентраль" через теплові
пункти, які знаходяться на балансі АК
"Київенерго", та введено в дію з 01.10.2009.

Дане розпорядження втратило чинність з
01.01.2010 згідно з розпорядженням
Київської міської державної
адміністрації від 30.11.2009 № 1333.

Розпорядженням Виконавчого органу
Київської міської ради (Київська
міська державна адміністрація) №1333 від
30.11.2009 затверджено тарифи на теплову
енергію, що виробляється АК
"Київенерго".

Вказане розпорядження Виконавчого
органу Київської міської ради
(Київська міська державна
адміністрація) №1333 від 30.11.2009 втратило
чинність 31.05.2010 згідно з розпорядженням
Київської міської державної
адміністрації від 31.05.2010 № 392.

Розпорядженням Виконавчого органу
Київської міської ради (Київська
міська державна адміністрація) № 392 від
31.05.2010р. затверджено тарифи на теплову
енергію, що виробляється АК
"Київенерго".

Враховуючи викладене вище,
розпорядження Київської міської
державної адміністрації від 15.10.2009 №1192,
від 30.11.2009 №1333 та від 31.05.2010 №392 були
чинними, а тому правомірно застосовано
господарським судом першої інстанції.

Законом України "Про Національну
комісію регулювання ринку комунальних
послуг України" від 09.07.2010 № 2479-VI (далі -
Закон № 2479) (набрав чинності з 22.07.2010)
внесено зміни до ряду законодавчих
актів у сфері теплопостачання. Зокрема,
у п.п. 2 п. "а" ст. 28 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
зазначено, що до відання виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад належать власні (самоврядні)
повноваження із встановлення в порядку
і межах, визначених законодавством,
тарифів на побутові, комунальні (крім
тарифів на теплову енергію,
централізоване водопостачання та
водовідведення, які встановлюються
Національною комісією регулювання
ринку комунальних послуг України),
транспортні та інші послуги.

Згідно з абзацом 5 п. 2 ч. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 6
Закону № 2479 ця Комісія встановлює
тарифи на комунальні послуги суб'єктам
природних монополій та суб'єктам
господарювання на суміжних ринках,
ліцензування діяльності яких
здійснюється Комісією, а також
визначає суб'єктів природних
монополій, діяльність яких регулюється
відповідно до цього Закону, та складає
і веде галузеві реєстри таких суб'єктів
господарювання.

Позивач є суб'єктом природних
монополій у сфері теплопостачання та
його включено до відповідного
галузевого реєстру.

Таким чином, із 22.07.2010 з повноважень
органів місцевого самоврядування
виключено право встановлювати тарифи
на теплову енергію, централізоване
водопостачання і водовідведення для
суб'єктів природних монополій, яким є
позивач у цій справі.

Відповідно до п. 2 ст. 19 Закону № 2479
Національна комісія регулювання
електроенергетики України виконує
функції державного регулювання у сфері
теплопостачання, централізованого
водопостачання та водовідведення до
закінчення процесу формування
Національної комісії регулювання
ринку комунальних послуг України, що
має бути завершено до 01.01.2011; до
встановлення Національною комісією
регулювання електроенергетики України
тарифів на теплову енергію,
транспортування теплової енергії, а
також тарифів на послуги
централізованого водопостачання та
водовідведення діють тарифи, що
встановлені відповідно органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування в установленому
законодавством порядку.

Керуючись повноваженнями, наданими
згідно з п. 2 ст. 19 Закону № 2479, НКРЕ 14
грудня 2010 року прийняла постанову № 1729,
якою було затверджено тарифи на
теплову енергію Акціонерній
енергопостачальній компанії
"Київенерго". Ця постанова набрала
чинності з 1 січня 2011р.

Пунктом 13 Положення про Національну
комісію регулювання електроенергетики
України, затвердженого Указом
Президента України від 21.04.1998 № 335/98,
діючого на момент виникнення
правовідносин, встановлено, що НКРЕ в
межах своїх повноважень на основі та на
виконання законодавства приймає
рішення у вигляді постанов і
розпоряджень, які є обов'язковими для
виконання підприємствами, установами,
організаціями всіх форм власності, які
здійснюють діяльність на оптовому
ринку електроенергії, ринках газу,
нафти та нафтопродуктів.

Таким чином, НКРЕ в межах повноважень,
наданих Законом, 14 грудня 2010 року
затвердила тарифи на теплову енергію
Акціонерній енергопостачальній
компанії "Київенерго".

Зазначена правова позиція
узгоджується із судовою практикою, про
що свідчать постанови Верховного Суду
України від 11.12.2012 у справі № 22/313, від
28.05.2013 у справі № 5011-64/2345-2012 та постанова
Вищого господарського суду України від
11.10.2011 у справі № 10/19.

Посилання відповідача на Закон України
"Про тимчасову заборону стягнення з
громадян пені за несвоєчасне внесення
плати за житлово-комунальні послуги" не
можуть бути прийняті судом до уваги,
оскільки норми названого закону
поширюються на громадян, тоді як
стороною спірного договору є не
кінцевий споживач, а відповідач -
юридична особа, крім того, інфляційні
нарахування на суму боргу та 3% річних
передбачені за прострочення виконання
грошового зобов'язання.

Твердження скаржника про відсутність
боргу за відомостями КП ГІОЦ КМДА є
безпідставним.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Отже, саме на відповідача, як сторону за
договором № 540575 на постачання теплової
енергії у гарячій воді, покладається
обов'язок доведення розміру наявності
заборгованості або її відсутності
належними доказами.

Однак, відповідачем доказів
відсутності заборгованості не надано.

Як вбачається із письмового пояснення
Комунального підприємства "Головний
інформаційно-обчислювальний центр"
Київської міської державної
адміністрації та доданих до нього
матеріалів, між останнім та
відповідачем укладено договір № 193 про
надання послуг від 02.01.2009, таким чином,
відповідач, як сторона за договором №
193, має можливість одержати інформацію
про конкретні перерахування сум
грошових коштів у рахунок виконання
зобов'язання відповідача за договором
№ 540575.

Щодо інформації третьої особи про
зарахування коштів на розрахунковий
рахунок позивача, то в ній розрахункова
величина вирахувана імперичним
методом, без зазначення дат та сум
конкретних платежів і документів про
перерахування, тому така інформація не
свідчить про стан заборгованості
відповідача перед позивачем у період з
01.11.2009 по 01.07.2011.

Скаржник зазначаючи про незадоволення
судом першої інстанції клопотання про
витребування у позивача відомостей
щодо детального помісячного боргу,
тарифу, розпоряджень про встановлення
тарифу, не надав заперечень на
розгорнутий розрахунок позивача,
наданий до суду апеляційної інстанції
відповідно до ухвали апеляційного
господарського суду.

Як вбачається із довідки відповідача
від 16.09.2011 № 1083/2 (а.с. 79, 1 т.) про
нарахування та сплату грошових коштів
на рахунок позивача згідно з договором
№ 540575, розміри сум платежів, здійснених
протягом періоду з листопада 2009р. по
червень 2011р., відповідають розмірам,
зазначеним у розгорнутому розрахунку
позивача.

Додана до письмового пояснення
скаржника від 05.12.2013 копія акту звірки
взаєморозрахунків за теплову енергію,
складеного 11.11.2011 позивачем, не може
вважатись доказом у справі № 42/261, адже
зазначений документ складено після
прийняття оскаржуваного рішення і
свідчить про стан розрахунків на дату
іншого періоду, ніж того, який був
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Матеріалами справи не підтверджено
наявності порушень норм
процесуального права, які відповідно
до ст. 104 ГПК України є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про наявність підстав
для часткового задоволення
апеляційної скарги та часткового
скасування рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю фірма
"Квартет" ЛТД задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 20.09.2011 у справі № 42/261
скасувати частково і прийняти нове
рішення.

3. Позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма "Квартет" ЛТД
(юридична адреса: 03127, м. Київ, вул.
Васильківська, 53, к. 1; фактична адреса:
03127, м. Київ, пр-т 40-річчя Жовтня, 118б; ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
(01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5; код 00131305) 440
328,71 грн. основного боргу, 48 675,60 грн.
інфляційних нарахувань на суму боргу, 16
502,96 грн. 3% річних, 5 370,28 грн. державного
мита, 214,28 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Провадження у справі в частині вимог
про стягнення 31 520,24 грн. боргу
припинити.

В решті позову відмовити.

5. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл.
І.Франка, 5; код 00131305) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма "Квартет" ЛТД
(юридична адреса: 03127, м. Київ, вул.
Васильківська, 53, к. 1; фактична адреса:
03127, м. Київ, пр-т 40-річчя Жовтня, 118б; ) 37,69 грн. державного мита за
розгляд апеляційної скарги.

6. Видачу наказів доручити
Господарському суду міста Києва.

7. Справу № 42/261 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Л.М. Ропій

Судді
Л.О. Кондес

В.І. Рябуха