ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2014 р.
Справа № 914/3653/13

За позовом:Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Львівській області, м. Львів;до
відповідача:Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сюрприз», м. Львів;за
участі третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Відокремлений
підрозділ «Вокзал станції Львів»
Державне територіально-галузеве
об'єднання «Львівська залізниця», м.
Львів;про:виселення та повернення
приміщень Суддя - Крупник Р.В. Секретар -
Яслик Н.М.Представники сторін: від
позивача:Лазор А.О. - начальник
юридичного відділу РВФДМУ по
Львівській обл. (довіреність № 18-11-00017
від 09.01.2014р.);від відповідача:Романчук
Ю.Р. - представник (довіреність № 200 від
06.09.2013р.);від третьої особи:не з'явився.

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22
ГПК України. Заяв про відвід судді та
здійснення технічної фіксації
судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

25.09.2013р. на розгляд господарського суду
Львівської області поступила позовна
заява Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Львівській
області до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сюрприз» про
виселення та повернення приміщень.

Ухвалою суду від 27.09.2013р. порушено
провадження у справі, її розгляд
призначено на 07.10.2013р., залучено до
участі у справі Відокремлений
підрозділ «Вокзал станції Львів»
Державне територіально-галузеве
об'єднання «Львівська залізниця».

07.10.2013р. розгляд справи відкладено на
28.10.2013р., про що судом винесено
відповідну ухвалу.

16.10.2013р. на адресу суду від ТОВ
«Сюрприз» надійшло клопотання про
зупинення провадження у справі до
вирішення господарським судом
Львівської області справи № 914/3772/13 за
позовом ТОВ «Сюрприз» до Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Львівській області про
зобов'язання укласти додаток до
договору на продовження строку дії
договору оренди. Ухвалою суду від
28.10.2013р. вказане клопотання задоволено.

Ухвалою господарського суду від
20.01.2014р. провадження у даній справі
поновлено, сам розгляд призначено на
03.02.2014р.

В судове засідання 03.02.2014р. представник
позивача з'явився, позовні вимоги
підтримав, просив суд позов задоволити
повністю з підстав, викладених у
позовній заяві.

Позовні вимоги мотивує тим, що 15.08.2006р.
між Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по Львівській
області та відповідачем укладено
Договір оренди індивідуально
визначеного нерухомого майна, що
належить до державної власності № 126,
на період з 15.08.2006р. по 14.07.2007р. Дія
вказаного Договору неодноразово
продовжувалася, що підтверджується
долученими до матеріалів справи
Договорами про внесення змін до
Договору. Востаннє, 10.09.2012р. між
позивачем та відповідачем було
підписано Договір про внесення змін, в
якому сторони погодили, що Договір діє
протягом 1 (одного) року з 12.08.2012р. по
11.08.2013р. Так як строк дії Договору
закінчився 12.08.2013р., позивач 15.08.2012р.
звернувся до відповідача з заявою про
припинення дії Договору, якою вимагав
звільнити орендоване приміщення та
повернути об'єкт оренди
балансоутримувачу за актом
приймання-передачі. Оскільки,
орендоване приміщення відповідачем у
встановленому Договором порядку
повернене не було, позивач був змушений
звернутися до суду з даним позовом.

Представник відповідача в судове
засідання 03.02.2014р. з'явився, проти
заявлених позовних вимог заперечив,
просив суд у задоволенні позову
відмовити.

Третя особа явки повноважного
представника в судове засідання
03.02.2014р. не забезпечила, причин неявки
представника суду не повідомила. На
виконання вимог ухвали суду від 27.09.2013р.
подала втяг з інвентаризаційної справи
щодо будівлі у якій знаходиться
орендоване майно, витяг про реєстрацію
права власності на нерухоме майно та
інвентарну картку обліку основних
засобів.

Крім того, відповідач через канцелярію
суду подав клопотання про зупинення
провадження, яким просив суд зупинити
провадження у даній справі до
вирішення господарським судом
Львівської області справи № 914/155/14 за
позовом ТОВ «Сюрприз» до Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Львівській області про
укладення додатку до договору.

Представник позивача проти заявленого
клопотання заперечив, зазначивши, що
підстави і предмет спору № 914/155/14, є
аналогічні тим, які розглядалися
судами в справі № 914/3772/13 рішення по
котрій набрало законної сили.

Розглянувши заявлене клопотання, суд
не знаходить підстав для його
задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом, а також у разі звернення
господарського суду із судовим
дорученням про надання правової
допомоги до іноземного суду або іншого
компетентного органу іноземної
держави.

Як роз'яснив Пленум ВГСУ в п.3.16
Постанови «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. під
неможливістю розгляду даної справи
слід розуміти неможливість для даного
господарського суду самостійно
встановити обставини, які
встановлюються іншим судом в іншій
справі, - у зв'язку з непідвідомчістю
або непідсудністю іншої справи даному
господарському суду, одночасністю
розгляду двох пов'язаних між собою
справ різними судами або з інших
причин.

Водночас, суд зазначає, що з
урахуванням преюдиціальних фактів
встановлених господарським судом під
час розгляду справи № 914/3772/13, в даній
справі відсутні обставини, які
неможливо встановити суду самостійно,
і які можуть бути встановлені судом в
справі № 914/155/14.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму
ВГС України № 18 від 26.12.2011р., у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до
висновку, що неявка представника
третьої особи не перешкоджає вирішенню
спору, оскільки дослідивши наявні
матеріали справи, суд визнав їх
достатніми для того, щоб розглянути
спір за цими матеріалами.

Заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.08.2006р. між Регіональним відділенням
Фонду державного майна України по
Львівській області (надалі - Позивачем)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сюрприз» (надалі -
Відповідачем) було укладено Договір
оренди індивідуально визначеного
нерухомого майна, що належить до
державної власності № 126 (надалі -
Договір).

Положеннями п.п. 1.1.-1.2. Договору
передбачено, що орендодавець (позивач)
передає, а орендар (відповідач) приймає
в строкове, платне користування окреме
індивідуально визначене нерухоме
державне майно - частину вбудованого
нежитлового приміщення, площею 3,2 м.кв.,
яке розміщене на 1 поверсі будівлі
вокзалу станції Львів, за адресою: м.
Львів, пл. Двірцева, 1 (надалі - Майно), що
перебуває на балансі Відокремленого
підрозділу «Вокзал станції Львів» ДГТО
«Львівська залізниця». Майно
передається в оренду з метою
розміщення пункту обміну валют.

Договором про внесення змін до
Договору від 10.09.2012р. пункт 1.1. Договору
викладено в новій редакції:
«Орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове, платне
користування державне нерухоме майно -
частину нежитлового приміщення,
загальною площею 2,8 кв.м., яке розміщене
на першому поверсі будівлі вокзалу
станції Львів, за адресою: м. Львів, пл.
Двірцева, 1, що перебуває на балансі ВП
«Вокзал станції Львів» ДГТО «Львівська
залізниця».

Орендар вступає в строкове, платне
користування майном у термін, вказаний
у договорі, але не раніше дати
підписання сторонами цього договору та
акту приймання-передачі майна. У разі
припинення цього Договору, майно
повертається орендарем
балансоутримувачу аналогічно порядку,
встановленого при передачі майна
орендарю цим договором. Майно
вважається повернутим з моменту
підписання сторонами акту
приймання-передачі (п.п. 2.1., 2.4.
Договору).

На виконання зобов'язань за Договором,
позивачем 15.08.2006р. було передано, а
відповідачем прийнято в строкове,
платне користування об'єкт оренди,
визначений в п. 1.1. Договору.

Факт передачі об'єкта оренди позивачем
та прийняття його відповідачем
підтверджується підписаним та
скріпленим печатками сторін Договору -
Актом приймання-передачі нерухомого
державного майна за адресою: м. Львів,
пл. Двірцева, 1 № 126/2006 від 15.08.2006р.
Вказаний Акт знаходиться в матеріалах
справи.

В Розділі 3 Договору сторони погодили
порядок визначення розміру орендної
плати, періодичність та форму її
внесення, а також відповідальність за
несвоєчасне перерахування орендної
плати.

Відповідно до п. 10.1. Договору цей
Договір набирає чинності з дня
підписання і діє протягом 11 місяців з
15.08.2006р. до 14.07.2007р. включно.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема, Договорів про внесення змін та
доповнень до Договору оренди від
24.05.2007р., від 11.08.2009р. та від 26.04.2010р.,
строк дії Договору неодноразово
продовжувався.

Судом встановлено, що востаннє строк
дії Договору було продовжено по 11.08.2013р.
включно, що підтверджується наявним в
матеріалах справи Договором про
внесення змін до Договору оренди від
10.09.2012р.

Крім цього, 19.09.2012р. сторонами Договору
підписано Договір про внесення змін та
доповнень до Договору оренди, яким
пункт 10.4. Договору було викладено в
наступній редакції: «Договір оренди
продовжується за наявності письмової
заяви орендаря на адресу орендодавця
за місяць до закінчення Договору
оренди. У разі відсутності заяви однієї
із сторін про припинення цього
Договору або зміну його умов після
закінчення строку його чинності
протягом одного місяця, Договір
вважається продовженим на той самий
строк і на тих самих умовах, які були
передбачені цим Договором. Зазначені
дії оформляються додатковим договором,
який є невід'ємною частиною Договору
при наявності погодження
балансоутримувача».

Положеннями пункту 10.10. Договору
передбачено, що однією з підстав
припинення чинності Договору
являється закінчення строку, на який
його було укладено.

Встановивши наведені обставини справи,
суд вважає позовні вимоги про
виселення та повернення приміщення ТОВ
«Сюрприз» такими, що підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог частини 2 статті 11 ЦК
України та ст.174 ГК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Так, нормами статті 759 ЦК України, які
кореспондуються з положеннями ст. 283 ГК
України передбачено, що за договором
найму (оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Частиною 6 ст. 283 ГК України передбачено,
що до відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» та ч. 2 ст. 291 ГК України
визначено, що договір оренди
припиняється в разі закінчення строку,
на який його було укладено.

Приписами ч. 2 ст. 17 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» встановлено, що в разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну умов договору
оренди протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які
були передбачені договором.

Як зазначив ВГС України в підпункті 4.1.
пункту 4 Постанови Пленуму 29.05.2013р. № 12
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна» зі змісту статей 759, 763 і 764
ЦК України, частини другої статті 291 ГК
України, частини другої статті 17 та
частини другої статті 26 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» вбачається, що після закінчення
строку договору оренди він може бути
продовжений на такий самий строк, на
який цей договір укладався, за умови,
якщо проти цього не заперечує
орендодавець. Відтак якщо на дату
закінчення строку договору оренди і
протягом місяця після закінчення цього
строку мали місце заперечення
орендодавця щодо поновлення договору
на новий строк, то такий договір
припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням господарського суду
Львівської області від 26.11.2013р. у справі
№ 914/3772/13 відмовлено в задоволенні
позовних вимог ТОВ «Сюрприз» до РВ ФДМУ
по Львівській області про зобов'язання
відповідача укласти додаток до
договору на продовження строку дії
договору оренди. Вказане рішення
позивачем не оскаржувалося та набрало
законної сили.

Господарським судом у справі № 914/3772/13
встановлено, що РВ ФДМУ по Львівській
області направив ТОВ «Сюрприз» заяву
№11-03-05581 від 15.08.2013 р. про припинення
договору оренди, якою повідомив
позивача про закінчення терміну дії
спірного договору 12.08.2013р., відмову від
його пролонгації та необхідність
передачі орендованого приміщення за
актом приймання-передачі. Факт
направлення зазначеної вище заяви
підтверджується копією реєстру від
15.08.2013р. на відправку рекомендованої
кореспонденції РВ ФДМУ по Львівській
області, а її отримання - копією
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення, що
знаходиться в матеріалах справи.

Суд зазначає, що факти встановлені
господарським судом у справі № 914/3772/13,
згідно положень ст. 35 ГПК України, мають
преюдиціальне значення в даній справі.

Таким чином, враховуючи заперечення
орендодавця щодо поновлення договору
на новий строк, суд зазначає, що Договір
оренди від 15.08.2006р. припинив свою дію
12.08.2013р.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» у разі розірвання договору
оренди, закінчення строку його дії та
відмови від його продовження або
банкрутства орендаря він зобов'язаний
повернути орендодавцеві об'єкт
оренди на умовах, зазначених у
договорі оренди. Аналогічна правова
норма міститься в ч. 1 ст. 785 ЦК України.

Пунктом 5.6. Договору встановлено, що в
разі припинення або розірвання
договору орендар зобов'язується
повернути балансоутримувачу
орендоване майно у належному стані, не
гіршому ніж на момент передачі його в
оренду, з врахуванням нормального
фізичного зносу.

Згідно положень ст. 16 ЦК України з якими
кореспондуються положення ст. 20 ГК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути, зокрема, припинення дії, яка
порушує право та примусове виконання
обов'язку в натурі.

Враховуючи той факт, що дія Договору
оренди припинилася, об'єкт оренди
відповідачем не був повернений
позивачу, шляхом його передачі
балансоутримувачу, як це передбачено
договором (про що свідчить відсутність
в матеріалах справи Акту
приймання-передачі (повернення) майна з
оренди), суд дійшов до висновку, що
відповідач безпідставно продовжує
користуватися орендованим
приміщенням. А тому позовні вимоги щодо
його виселення та зобов'язання
повернути об'єкт оренди є
обгрунтованими, та такими, що
підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до п.2.11 Постанови Пленуму
ВСГУ №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України» якщо в позовній заяві
об'єднано дві або більше вимог
немайнового характеру, пов'язаних між
собою підставами виникнення або
поданими доказами, судовий збір
сплачується окремо з кожної з таких
вимог.

Як вбачається з позовної заяви,
позивачем було заявлено дві немайнові
вимоги, а саме: виселити відповідача із
займаного ним приміщення та
зобов'язати ТОВ «Сюрприз» повернути
орендоване майно балансоутримувачу.
Відповідно, судовий збір за подання
такої заяви повинен становити 2 294,00
грн. Однак, судовий збір був сплачений
позивачем неповністю, у розмірі 1 147,00
грн.

Як встановлено в п. 2.23. зазначеної
Постанови Пленуму ВГСУ якщо факт
недоплати судового збору з'ясовано
господарським судом у процесі розгляду
прийнятої заяви (скарги), суд у
залежності від конкретних обставин
справи може, зокрема, стягнути належну
суму судового збору за результатами
вирішення спору з урахуванням приписів
частин першої - четвертої статті 49 ГПК.

Таким чином, відповідно до положень ст.
49 ГПК України судовий збір у розмірі 1
147,00 грн. підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача, і у
розмірі 1 147,00 грн. - в дохід державного
бюджету.

Беручи до уваги наведене та керуючись
ст.ст. 4-3, 27, 33, 34, 49, 75, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Виселити Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сюрприз» (79007, м.
Львів, вул. Б. Лепкого, 14; код ЄДРОПУ
06725046) із займаної ним частини
нежитлового приміщення, загальною
площею 2,8 кв.м., яке розміщене на першому
поверсі будівлі вокзалу станції Львів,
за адресою: м. Львів, пл. Двірцева, 1, що
перебуває на балансі Відокремленого
підрозділу «Вокзал станції Львів»
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця».

3. Зобов'язати Товариство з
обмеженою відповідальністю «Сюрприз»
(79007, м. Львів, вул. Б. Лепкого, 14; ) повернути
балансоутримувачу - Відокремленому
підрозділу «Вокзал станції Львів»
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця» за
актом приймання-передачі орендоване
майно, а саме частину нежитлового
приміщення, загальною площею 2,8 кв.м.,
яке розміщене на першому поверсі
будівлі вокзалу станції Львів, за
адресою: м. Львів, пл. Двірцева, 1.

4. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сюрприз»
(79007, м. Львів, вул. Б. Лепкого, 14; ) на користь Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Львівській області 1 147,00
грн. судового збору.

5. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сюрприз»
(79007, м. Львів, вул. Б. Лепкого, 14; ) в дохід державного бюджету
України 1 147,00 грн. судового збору.

6. Накази видати після набрання
рішенням законної сили відповідно до
ст. 116 ГПК України.

7. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 ГПК України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93
ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення. Повний
текст рішення складено та підписано
07.02.2014 р.

Суддя
Крупник Р.В.