ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"10" лютого 2014 р. №926/183/14
Суддя М.О. Гурин,

розглянувши матеріали за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Коломия Івано-Франківської області

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.
Чернівці

про визнання недійсним деяких пунктів
договору про надання послуг від 01.09.2011
р. та стягнення заборгованості за
договором

В С Т А Н О В И В:

07.02.2014 р. фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 звернувся з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання
недійсним деяких пунктів договору про
надання послуг від 01.09.2011 р. та
стягнення заборгованості за договором.

В прохальній частині даної позовної
заяви позивач просить суд:

- Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (ід. код НОМЕР_1)
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 59280,34
грн. за період з грудня 2011 р. по жовтень
2013 р.;

- Визнати недійсною частину пункту
3.6. Договору про надання послуг від 01
вересня 2011 року, згідно якої авансові
виплати та авансова винагорода,
вчинені Замовником за даним договором
у разі припинення або розірвання
Договору, підлягають поверненню
Замовнику;

- Визнати недійсним абзац 2 пункту
4.1.8. Договору про надання послуг від 01
вересня 2011 року в редакції Додаткової
угоди від 01.12.2011 p., згідно якого
Виконавець зобов'язаний в десятиденний
термін повернути на вимогу Замовника у
разі дострокового припинення чи
розірвання цього договору винагороду,
отриману за весь час дії Договору,
передбачену пунктами 3.5, 3.5.1. Договору;

- Визнати недійсною частину пункту
7.7. Договору про надання послуг від 01
вересня 2011 року, якою встановлено, що у
разі припинення чи розірвання договору
з підстав, передбачених п.п. 6.3-6.4
Договору, Виконавець в десятиденки
строк повертає Замовнику виплачений
йому авансовий платіж, підстави для
виплати якого не настали (проавансова
послуга, яка не прийнята Замовником за
актом приймання-передачі), а також
проавансову винагороду, виплачену за
весь термін роботи;

- Визнати недійсною частину
підпункту 4.2.3. пункту 4.2. Договору про
надання послуг від 01 вересня 2011 року ,
згідно якого Виконавцю забороняється в
період даного договору без письмової
згоди Замовника укладати трудові,
цивільні чи господарські договори з
іншими підприємствами , установами,
організаціями або громадянами, предмет
яких безпосередньо або опосередковано
пов'язаний з предметом даного договору;

- Визнати недійсним підпункт 4.2.4.
пункту 4.2. Договору про надання послуг
від 01 вересня 2011 року, згідно якого
Виконавцю забороняється в період дії
даного договору та протягом 3-х років з
моменту його розірвання - укладати
трудові, цивільні чи господарські
договори з клієнтами і партнерами
Замовника;

- Визнати недійсним пункт 5.6.
Договору про надання послуг від 01
вересня 2011 року, згідно якого Виконавцю
без згоди Замовника категорично
забороняється вступати у будь-які
контакти з клієнтами , партнерами
Замовника, в тому числі укладати з ними
трудові, цивільні чи господарські
договори;

- Визнати недійсною частину пункту
5.7. Договору про надання послуг від 01
вересня 2011 року, згідно якою
встановлено, що обмеження покладені на
Виконавця п. 5.6. поширюються як на
період дії цього договору, так і на
термін 3 (три) роки після його
розірвання.

Одночасно позивачем заявлено
клопотання про відстрочення сплати
судового збору, посилаючись на
скрутний матеріальний стан та невеликі
доходи за останній період.

У відповідності до п.23 ст. 2 Бюджетного
кодексу України доходи бюджету -
податкові, неподаткові та інші
надходження на безповоротній основі,
справляння яких передбачено
законодавством України.

Згідно статті 1 Закону України "Про
судовий збір" платники судового збору -
громадяни України, іноземці, особи без
громадянства, підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні) та фізичні
особи-підприємці, які звертаються до
суду.

Судовий збір сплачується за місцем
розгляду справи та зараховується до
спеціального фонду Державного бюджету
України. Кошти судового збору
спрямовуються на забезпечення
здійснення правосуддя, зміцнення
матеріально-технічної бази судів,
включаючи створення та забезпечення
функціонування Єдиної судової
інформаційної системи, веб-порталу
судової влади, комп'ютерних локальних
мереж, сучасних систем фіксування
судового процесу, придбання та
обслуговування комп'ютерної і
копіювально-розмножувальної техніки,
впровадження електронного цифрового
підпису ( ст. 9 цього ж Закону ).

Положеннями статті 8 зазначеного вище
Закону встановлено, що враховуючи
майновий стан сторони, суд може своєю
ухвалою відстрочити або розстрочити
сплату судового збору на певний строк,
але не довше ніж до ухвалення судового
рішення у справі.

У відповідності до вищевказаної статті
питання про відстрочення та
розстрочення сплати судового збору,
зменшення його розміру або звільнення
від його сплати розглядається судом за
заявою сторони. Суд відстрочує сплату
судового збору, якщо визнає причини не
сплати судового збору поважними.

Обґрунтовуючи клопотання про
звільнення сплати судового збору,
позивач посилається на скрутне
матеріальне становище та невеликі
доходи за останній період.

Розглянувши клопотання про звільнення
від сплати судового збору, суд не
вбачає підстав для його задоволення
оскільки, позивачем не надано жодного
належного доказу для повного та
достовірного встановлення і доведення
важкого фінансового стану позивача та
неможливості оплати ним судового
збору.

Як зазначається у пункті 3.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 21 лютого 2013 №7 "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" єдиною підставою для
вчинення господарським судом дій,
зазначених у статті 8 Закону, є
врахування ним майнового стану сторін.
Клопотання про відстрочення
(розстрочення) сплати судового збору,
зменшення його розміру або звільнення
від його сплати може бути викладене в
заяві чи скарзі, які подаються до
господарського суду, або окремим
документом. Особа, яка заявляє
відповідне клопотання, повинна навести
доводи і подати докази на
підтвердження того, що її майновий стан
перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею
судового збору у встановленому порядку
і розмірі.

З огляду на викладене, у задоволенні
клопотання про відстрочення сплати
судового збору слід відмовити.

Крім того, позивачем в заявленому
клопотанні невірно визначено суму
судового збору яка повинна була би бути
сплачена, а саме 3045,00 грн., в той час як
сума судового збору, яка підлягає
сплаті, має становити 10353,00 грн. за
розгляд семи немайнових вимог та
однієї майнової вимоги.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України суддя повертає позовну заяву
та додані до неї документи без
розгляду, якщо не подано доказів сплати
судового збору у встановленому порядку
та розмірі.

Окрім того, згідно зі ст. 58
Господарського процесуального кодексу
України в одній позовній заяві може
бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних
між собою підставою виникнення або
поданими доказами. Суддя має право
об'єднати кілька однорідних позовних
заяв або справ, у яких беруть участь ті
ж самі сторони.

У пункті 3.6 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" роз'яснено, що
позивач має право об'єднати в одній
позовній заяві кілька вимог, пов'язаних
між собою підставою виникнення або
поданими доказами (зокрема, про
стягнення неповернутого кредиту,
відсотків за користування кредитом і
неустойки; про визнання недійсним акта
і про відшкодування заподіяної у
зв'язку з його виданням шкоди; про
стягнення вартості недостачі товару,
одержаного за кількома транспортними
документами і оформленої одним актом
приймання або коли такий товар
сплачено за одним розрахунковим
документом; про спонукання до
виконання зобов'язань за господарським
договором і про застосування заходів
майнової відповідальності за його
невиконання тощо).

При цьому однорідними позовними
вимогами є такі, що виникають з одних і
тих самих або з аналогічних підстав і
водночас пов'язані між собою одним і
тим самим способом захисту прав і
законних інтересів.

Якщо позивач порушив правила
об'єднання вимог або об'єднання цих
вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і
взаємовідносин сторін чи суттєво
утруднить вирішення спору, суддя має
право повернути позовну заяву (стаття 58
та пункт 5 частини першої статті 63 ГПК).
Наприклад, господарський суд повинен
повернути позовну заяву без розгляду,
якщо, зокрема, об'єднано вимоги про
стягнення сум боргу, який виник з
різних договорів або інших правочинів.

Розглянувши матеріали за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
визнання недійсним деяких пунктів
договору про надання послуг від 01.09.2011
р. та стягнення заборгованості за
договором, суд встановив, що в ньому
об'єднано вимоги про визнання
недійсним семи пунктів договору про
надання послуг від 01.09.2011 р. та
одночасно стягнення заборгованості по
договору.

Таке об'єднання позовних вимог не
відповідає приписам ст. 58 ГПК України і
суттєво утруднює вирішення спору,
зокрема й тому, що кожна з даних вимог є
самостійною і дані вимоги носять
характер як майнової вимоги так і
цілого ряду немайнових вимог.

У зв'язку із зазначеними недоліками
позовну заяву і додані до неї документи
належить повернути без розгляду.

Повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню з нею
до господарського суду в загальному
порядку після усунення допущеного
порушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 57, 58 п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 63, ст. 86
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Відмовити позивачу в задоволенні
клопотання про відстрочення сплати
судового збору.

2. Позовну заяву і додані до неї
документи повернути позивачеві без
розгляду.

Суддя
М.О. Гурин