номер провадження справи 27/95/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2014
Справа № 908/4096/13

За позовом: Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"Приватбанк" (49094 м. Дніпропетровськ,
вул. Набережна Перемоги, буд. 50; адреса
для листування: 49027 м. Дніпропетровськ,
а/с 1800)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(69002 АДРЕСА_1)

про стягнення 35 335 грн. 42 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

Від позивача: Фенченко І.С., дов. № 3998-О
від 03.10.2013 р.

Від відповідача: не з'явився

Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк "Приватбанк",
м. Дніпропетровськ
звернулось до господарського суду
Запорізької області з позовною заявою
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Запоріжжя про стягнення 24 000 грн. 00 коп.
заборгованості за кредитом, 7 310 грн. 57
коп. заборгованість по відсоткам за
користування кредитом, 2 296 грн. 85 коп.
пені, 1 728 грн. 00 коп. заборгованість по
комісії за користування кредитом.

Відповідно до Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України № 30 від 26.11.2010 р.,
протоколом автоматичного розподілу
справ між суддями від 16.12.2013 р., справу №
908/4096/13 передано на розгляд судді
Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 17.12.2013 р. позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 908/4096/13,
присвоєно справі номер провадження
27/95/13 та призначено судове засідання на
13.01.2014 р.

Ухвалою суду від 13.01.2014р. розгляд справи
відкладався, у зв'язку з неявкою у
судове засідання представника
відповідача.

10.02.2014р. продовжено розгляд справи №
908/4096/13.

10.02.2014р. до початку розгляду справи
представник позивача заявив письмове
клопотання щодо відмови від здійснення
технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа
розглядається, склад суду, та
роз'яснено представнику позивача, який
прибув в судове засідання, його права, у
тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 10.02.2014р. позивач
підтримав позовні вимоги, на підставах,
викладених у позовній заяві. Просить
суд стягнути з відповідача 24 000 грн. 00
коп. заборгованості за кредитом, 7 310
грн. 57 коп. заборгованість по відсоткам
за користування кредитом, 2 296 грн. 85 коп.
пені, 1 728 грн. 00 коп. заборгованість по
комісії за користування кредитом.

Відповідач у судові засідання,
відкриті 13.01.2014р. та 10.02.2014р. не з'явився.
Про час та місце розгляду справи був
попереджений належним чином. Поважні
причини своєї неявки суду не повідомив.
Клопотань про розгляд справи за
відсутності відповідача або про
відкладення розгляду справи на адресу
суду не надходило.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму
ВГС від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання
практики застосування ГПК України",
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні, протокол судового
засідання, в якому відображені
відомості про явку сторін (пункт 4
частини другої статті 81-1 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі,
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців) і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

10.01.2014р. та 10.02.2014р. до канцелярії
господарського суду надано письмові
заяви ОСОБА_3, з якої вбачається, що
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 не
проживає за адресою АДРЕСА_1 - з червня
2013 р., підприємницькою діяльністю не
займається з січня 2013 р., надати йому
ухвалу суду про порушення провадження
у справі та призначення судового
засідання не має можливості.

Проте, в матеріалах справи міститься
повідомлення про вручення поштового
відправлення, яке було направлено на
зазначену адресу, а саме АДРЕСА_1 та
отримано 21.12.2013 р. особисто ОСОБА_1

Крім того, позивачем надано копію
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб-підприємців від 09.01.2014р.,
відповідно до якого відповідач у
справі - Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1
Дані про перебування фізичної
особи-підприємця в процесі припинення
підприємницької діяльності чи
банкрутства - відсутні. Дата державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичною особою
підприємцем (а також підстави для її
винесення) чи дата відміни державної
реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою підприємцем (а також підстави її
винесення) також відсутні.

Судом враховано відмінності у
правоздатності, дієздатності та
державній реєстрації юридичних осіб і
фізичних осіб-підприємців (глави 4,5,7
Цивільного кодексу України, зокрема,
статті 25,26,34,91,92,110-111; Закон України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців»), у тому
числі те, що: між сторонами продовжують
існувати спірні правовідносини; у разі
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця за цією ж
фізичною особою зберігається право на
її повторну державну реєстрацію як
підприємця; припинення фізичною особою
підприємницької діяльності та втрата
нею статусу суб'єкта такої діяльності
не призводять до втрати нею цивільної
правоздатності.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

У відповідності із ст. 33 ГПК України,
обов'язок доказування і подання
доказів покладається на сторони. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно роз'яснень Вищого
Господарського Суду України, які
викладені в інформаційному листі від
15.03.2010 року № 01-08/140 "Про деякі питання
запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві" - неявка в
судові засідання учасників судового
процесу (сторін), ненадання
витребуваних судом документів та
доказів, необхідних для повного
розгляду справи - подібна практика,
спрямована на свідоме невиправдане
затягування судового процесу, порушує
права інших учасників судового процесу
та суперечить вимогам статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.

Неподання або несвоєчасне подання
стороною у справі, іншим учасником
судового процесу доказів з неповажних
причин, спрямоване на затягування
судового процесу, може розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами.

Згідно п. 26.4.7-1 Роз'яснення президії
Вищого господарського суду України №
04-5/609 від 31.05.2002 р. "Про внесення змін і
доповнень і про визнання таким, що
втратило чинність, деяких роз'яснень
президії Вищого арбітражного суду
України", особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце її розгляду судом, якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Неявка відповідача в судове засідання
не звільняє відповідача від виконання
вимог суду, викладених в ухвалах суду і
направлення суду витребуваних
матеріалів.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами, якщо їх
достатньо для вирішення спору по суті.
Відповідач свої зобов'язання не
виконав, не скористався правом на
захист своїх інтересів.

Розглянувши матеріали та фактичні
обставини справи, оцінивши надані
докази, вислухавши представника
позивача, суд вважає вимоги позивача
такими, що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу, способами захисту цивільних
прав та інтересів може бути - визнання
права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного
кодексу України цивільні права особа
здійснює у межах, наданих їй договором
або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 4-1 ГПК України
господарські суди вирішують спори у
порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача про захист
порушеного або оспорюваного
суб'єктивного права чи охоронюваного
законом інтересу, яка здійснюється у
визначеній законом процесуальній
формі. Згідно з господарським
процесуальним законодавством предмет
позову це матеріально - правова вимога
позивача до відповідача, відносно якої
суд повинен винести рішення.
Матеріально-правова вимога позивача
повинна опиратися на певні обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на
захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України
кожен має право на підприємницьку
діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку (ст.
42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність
здійснюється суб'єктами
господарювання, підприємці мають право
без обмежень самостійно здійснювати
будь-яку підприємницьку діяльність,
яку не заборонено законом.

Господарським судом встановлено, що
11.03.2011р. фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1 було підписано заяву про
відкриття поточного рахунку.

Згідно з цією заявою, банк за наявності
вільних грошових ресурсів здійснює
обслуговування кредитного ліміту
клієнта за рахунок кредитних коштів в
межах ліміту, про розмір яких банк
сповіщає клієнта на свій розсуд в
письмовій формі або через встановлені
засоби електронного зв'язку банку та
клієнта. Порядок встановлення, зміни
ліміту, погашення заборгованості та
розмір процентної ставки за
користування кредитним лімітом
регламентується Умовами та правилами
надання банківських послуг та Тарифами
банку, розміщеними в мережі Інтернет на
сайті www.privatbank.ua, які разом з даною
анкетою (заявою) складають Договір
банківського обслуговування № б/н від
11.03.2011 р.

Відповідно до договору відповідачу
було встановлено кредитний ліміт, на
поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному
вигляді через встановлені засоби
електронного зв'язку Банку і Клієнта
(системи клієнт-банк, Інтернет клієнт
банк, sms - повідомлення або інших), що
визначено і врегульовано "Умовами та
правилами надання банківських послуг".

Відповідно до п. 3.18.1.16 Умов при
укладенні договорів та угод, або
здійсненні інших дій, які свідчать про
приєднання Клієнта до цих Умов (або у
формі заяви про відкриття поточного
рахунку або у формі авторизації
кредитної угоди в системах клієнт-банк
або в іншій формі), банк та клієнт
допускають використання підписів
Клієнта у вигляді електронно-цифрового
підпису чи підтвердження через пароль,
направлений банком через
верифікований номер телефону.
Підписання договорів та угод таким
чином прирівнюється до їх укладення у
письмовій формі.

Відповідно до ст. 3 Закону України "'Про
електронний цифровий підпис" -
Електронний цифровий підпис за
правовим статусом прирівнюється до
власноручного підпису (печатки).
Електронний підпис не може бути
визнаний недійсним лише через те, що
він має електронну форму.

Відповідно до п. 3.18.1.1. Умов - кредитний
ліміт на поточний рахунок надається на
поповнення обігових коштів та
здійснення поточних платежів Клієнта,
в межах кредитного ліміту. Про розмір
ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій
вибір або в письмовій формі, або через
встановлені засоби електронного
зв'язку Банка та Клієнта.

Відповідно до п. 3.18.1.3. Умов - кредит
надається в обмін на зобов'язання
Клієнта щодо його повернення, сплаті
процентів та винагороди.

Відповідно до 3.18.1.8 Умов - Проведення
платежів Клієнта у порядку
обслуговування кредитного ліміту,
проводиться Банком протягом одного
року з моменту підписання угоди про
приєднання Клієнта до «Умов і правил
надання банківських послуг» (або у
формі «Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки» або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк / Інтернет клієнт-банк, або
у формі обміну паперовій або
електронній інформацією, або в
будь-якій іншій формі - «Угода»).

Відповідно до п. 3.18.1.6. Умов зазначає, що
Ліміт може бути змінений Банком в
односторонньому порядку,
передбаченому Умовами і правилами
надання банківських послуг, у разі
зниження надходжень грошових коштів на
поточний рахунок або настання інших
факторів, передбачених внутрішніми
нормативними документами Банку.
Підписавши Угоду, Клієнт висловлює
свою згоду на те, що зміна Ліміту
проводиться Банком в односторонньому
порядку шляхом повідомлення Клієнта на
свій вибір або в письмовій формі, або
через встановлені засоби електронного
зв'язку Банку і Клієнта (системи
клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms -
повідомлення або інших).

Позивач прийняті на себе зобов'язання
за договором виконав в повному обсязі,
надавши відповідачу кредитний ліміт в
розмірі 30 000 грн. 00 коп., що
підтверджується банківською випискою
про рух коштів по рахунку.

Відповідач свої зобов'язання по
договору не виконав належним чином.

14.11.2013р. позивач звернувся до
відповідача з претензією № 10221ZPJ0S05S з
вимогою сплатити заборгованість.

Претензія позивача залишилася
відповідачем без відповіді та
задоволення.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утримуватися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу
України визначено, що однією із підстав
виникнення цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватись
належним чином і в установлений строк,
є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом
України.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України,
розмір процентів та порядок їх сплати
за договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

Відсотки за грошовими зобов'язаннями
учасників господарських відносин
застосовуються у випадках, розмірах та
порядку, визначених законом або
договором, на підставі ч. 3 ст. 198 ГК
України.

В частині 1 ст. 1054 ЦК України зазначено,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України
встановлено, що якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу
України за договором банківського
рахунка банк зобов'язується приймати і
зараховувати на рахунок, відкритий
клієнтові (володільцеві рахунка),
грошові кошти, що йому надходять,
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Банк має право використовувати грошові
кошти на рахунку клієнта, гарантуючи
його право безперешкодно
розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та
контролювати напрями використання
грошових коштів клієнта та
встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.

Положення цієї глави застосовуються до
інших фінансових установ при укладенні
ними договору банківського рахунка
відповідно до наданої ліцензії, а також
застосовуються до кореспондентських
рахунків та інших рахунків банків, якщо
інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1069 Цивільного кодексу
України якщо відповідно до договору
банківського рахунка банк здійснює
платежі з рахунка клієнта, незважаючи
на відсутність на ньому грошових
коштів (кредитування рахунка), банк
вважається таким, що надав клієнтові
кредит на відповідну суму від дня
здійснення цього платежу.

Права та обов'язки сторін, пов'язані з
кредитуванням рахунка, визначаються
положеннями про позику та кредит
(параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу),
якщо інше не встановлено договором або
законом

Розмір плати за використання клієнтом
коштів банку, яке не встановлене
договором, не може перевищувати
подвійну облікову ставку
Національного банку України.

Пунктом 3.18.4. Умов затверджено порядок
розрахунків, за користування кредитом
в період з дати виникнення дебетового
сальдо на поточному рахунку Клієнта
при закритті банківського дня Клієнт
виплачує проценти, виходячи з
процентної ставки, розмір якої
залежить від строку користування
кредитом (диференційована процентна
ставка).

За період користування кредитом з
моменту виникнення дебетового сальдо
до дати обнуління дебетового сальдо в
одну з дат з наступного 20-го до 25-го
числа місяця (надалі - "період, в який
дебетове сальдо підлягає обнулінню"),
розрахунок процентів здійснюється за
процентною ставкою в розмірі, 0% річних
від суми залишку непогашеної
заборгованості.

При не обнулінні дебетового сальдо в
одну з дат періоду, в якому дебетове
сальдо підлягає обнулінню, протягом 90
днів з останньої дати періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнулінню,
Клієнт виплачує Банку за користування
кредитом проценти в розмірі 24,00% річних,
починаючи з останньої дати періоду, в
яку дебетове сальдо підлягало
обнулінню.

У випадку непогашення кредиту протягом
90 днів з дати закінчення періоду, в
якому дебетове сальдо підлягало
обнулінню, починаючи з 91-го дня після
дати закінчення періоду; в якому
дебетове сальдо підлягало обнулінню,
кредит вважається простроченим, а
грошові зобов'язання Клієнта щодо
погашення заборгованості вважаються
порушеними. При порушенні Клієнтом
будь-якого з грошового зобов'язання
Клієнт сплачує Банку відсотки за
користування кредитом у розмірі 48
(сорок вісім)% річних від суми залишку
непогашеної заборгованості. У разі
порушення Клієнтом будь-якого з
грошових зобов'язань і при реалізації
права Банку на встановлення іншого
строку повернення кредиту,
передбаченого Умовами і правилами
надання Банківських послуг, Клієнт
сплачує Банку пеню у розмірі 0,1315% від
суми залишку непогашеної
заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
з дня, наступного за датою порушення
зобов'язань.

Під "непогашенням кредиту" мається на
увазі не виникнення на поточному
рахунку нульового дебетового сальдо
при закритті банківського дня.

Розрахунок відсотків за користування
кредитом проводиться щодня, починаючи
з моменту утворення на поточному
рахунку дебетового сальдо при закритті
банківського дня, за кількість днів
користування кредитними коштами,
виходячи з 360 днів у році. Розрахунок
відсотків проводиться до повного
погашення заборгованості за кредитом,
на суму залишку заборгованості за
кредитом. День повернення кредиту в
часовий інтервал нарахування
відсотків не включається. Нарахування
відсотків здійснюється в дату сплати.

При несплаті винагороди, відсотків у
відповідні їм дати сплати, вони
вважаються простроченими.

Відповідно до п. 3.18.2.3.4 Умов - Банк має
право при порушенні Клієнтом
будь-якого із зобов'язань,
передбаченого "Умовами, змінити умови
кредитування - вимагати від Клієнта
дострокового повернення кредиту,
сплати відсотків за його користування,
виконання інших зобов'язань за
кредитом в повному обсязі.

З урахуванням наведеного, суд вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги
про стягнення з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Запоріжжя 24
000 грн. 00 коп. заборгованості за
кредитом, 7 310 грн. 57 коп. заборгованість
по відсоткам за користування кредитом,
1 728 грн. 00 коп. заборгованість по
комісії за користування кредитом.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача 2 296 грн. 85 коп. пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань
(розрахунок міститься в матеріалах
справи).

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язань може
забезпечуватися згідно з законом або
договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 230 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити штрафні
санкції (неустойку, штраф, пеню) у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 231 ГК України, законом
може бути визначений розмір штрафних
санкцій також за інші порушення
окремих видів господарських
зобов'язань, зазначених у частині
другій цієї статті.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 ЦК України).

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", розмір
пені не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного
банку України, що діяла у період, за
який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

На особу, яка допустила неналежне
виконання зобов'язання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені статтями 611, 625
Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до 3.18.5.1 Умов - При порушенні
Клієнтом будь-якого із зобов'язань по
сплаті відсотків за користування
кредитом, передбачених Умовами п., п.
3.18.2.2.2, 3.18,4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3, термінів
повернення кредиту, передбачених п., п.
3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4, винагороди,
передбаченого п„ п. 3.18.2.2.5, 3.18.4.4, 3.18.4.5,
3.18.4.6 Клієнт сплачує Банку за кожний
випадок порушення пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла в період, за який сплачується
пеня, (у % річних) від суми простроченого
платежу за кожний день прострочення
платежу. А в разі реалізації Банком
права на встановлення іншого строку
повернення кредиту, Клієнт сплачує
Банку пеню у розмірі, зазначеному в п.
3.18.4.1.3. від суми заборгованості за кожен
день прострочення. Сплата пені
здійснюється у гривні.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 3.18.5.4 нарахування неустойки
за кожний випадок порушення
зобов'язань здійснюється протягом 3
років з дня, коли відповідне
зобов'язання повинно бути виконано
Клієнтом.

Відповідно до п. 3.18.6.1 Умов
обслуговування кредитного ліміту на
поточному рахунку клієнта
здійснюється з моменту подання
клієнтом до банку заяви на приєднання
до Умов (або в формі "Заяви про
відкриття поточного рахунку та картки
зі зразками підписів та відбитку
печатки" або в формі авторизації
кредитної угоди в системах клієнт-банк
/ Інтернет клієнт-банк, або в формі
обміну паперовою або електронною
інформацією, або в іншій формі) та/або з
моменту надання клієнтом
розрахункових документів на
використання коштів в межах кредитного
ліміту в межах вказаних в них сум, і діє
в обсязі перерахованих коштів до
повного виконання зобов'язань
сторонами.

Ст. 218 ГК України встановлено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання, якщо не доведе, що ним
вжито усіх залежних від нього заходів
для недопущення господарського
правопорушення.

За таких обставин, господарський суд
вважає за необхідне задовольнити
позовні вимоги про стягнення з
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Запоріжжя 24 000 грн. 00 коп.
заборгованості за кредитом, 7 310 грн. 57
коп. заборгованість по відсоткам за
користування кредитом, 2 296 грн. 85 коп.
пені, 1 728 грн. 00 коп. заборгованість по
комісії за користування кредитом.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, ст. 34 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, у
судовому засіданні 10.02.2014р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України
судовий збір покладається на
відповідача, оскільки спір до суду
доведений з його вини.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Приватбанк", м. Дніпропетровськ до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Запоріжжя задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (69002 АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_2) на
користь Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"Приватбанк" (49094 м. Дніпропетровськ,
вул. Набережна Перемоги, буд. 50; адреса
для листування: 49027 м. Дніпропетровськ,
а/с 1800, ) 24 000 (двадцять
чотири тисячі) грн. 00 коп.
заборгованості за кредитом, 7 310 (сім
тисяч триста десять) грн. 57 коп.
заборгованості по відсоткам за
користування кредитом, 2 296 (дві тисячі
двісті дев'яносто шість) грн. 85 коп.
пені, 1 728 (одна тисяча сімсот двадцять
вісім) грн. 00 коп. заборгованість по
комісії за користування кредитом, 1 720
(одна тисяча сімсот двадцять) грн. 50 коп.
судового збору. Видати наказ після
набрання рішенням законної сили.

Суддя
С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 12.02.2014р.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.