ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2014
Справа № 905/8352/13
Господарський суд Донецької області, у
складі судді Огороднік Д.М., при
секретарі судового засідання
Коровіній І.С. розглянувши матеріали

за позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_1до Товариства з обмеженою
відповідальністю "НАСОЛОДА"про
стягнення 17860,98грн.Представники сторін:
від позивача: від відповідача :
ОСОБА_2 за довіреністю; не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду
Донецької області передані позовні
вимоги Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "НАСОЛОДА" про
стягнення 17860,98грн., у томи числі
основний борг у розмірі 15662,34грн., пеня у
розмірі 1807,69грн., 3% річних у розмірі
390,95грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач неналежним чином виконав
умови договору поставки №816 від 15.08.2012 в
частині своєчасної та повної оплати
вартості переданого відповідачу
товару, у зв'язку з чим заборгованість
відповідача становить 15662,34грн.

На підтвердження вказаних обставин,
позивач надав належним чином завірені
копії: договору поставки №816 від 15.08.2012;
видаткових накладних ТО-0001723 від 01.04.2013,
№ТО-0002108 від 15.04.2013, №ТО-0002299 від 22.04.2013,
виписки по рахунках за період з 01.08.2012
по 17.01.2014.

В судовому засіданні призначеному на
20.01.2014 позивач з'явився, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі.

Відповідач відзив на позов не надав,
явку уповноваженого представника в
судове засідання не забезпечив, про час
та місце судового розгляду був
повідомлений належним чином. Ухвали
суду, позовна заява були надіслані
відповідачу на адресу, що значиться в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців. В
матеріалах справи наявне повідомлення
про вручення відповідачу ухвали суду.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального Кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і
витребувані господарським судом
документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами. З урахуванням належного
повідомлення про час та місце
проведення судового розгляду обох
сторін, судом забезпечено сторонам
рівні процесуальні можливості у
захисті їхніх процесуальних прав і
законних інтересів, у наданні доказів
та здійсненні інших процесуальних
прав, з врахуванням наведеного, суд
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у справі матеріалами, яких
достатньо для встановлення обставин та
вирішення спору по суті, згідно ст. 75
Господарського процесуального Кодексу
України.

Представник позивача клопотання щодо
фіксації судового процесу не заявляв, у
зв'язку з чим, розгляд справи
здійснювався без застосування засобів
технічної фіксації судового процесу у
відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані позивачем
документи і матеріали, заслухавши його
пояснення, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд

В С Т А Н О В И В:

15.08.2012 між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 (позивач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "НАСОЛОДА",
як покупцем (відповідач) укладений
договір про поставку №816.

Згідно п.1.1 договору постачальник
зобов'язується поставити пакувальні
матеріали в асортименті, далі за
текстом - товар, у власність покупця, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити товар на умовах даного
договору, за ціною у відповідності з
узгодженою сторонами специфікацією,
яка є невід'ємною частиною даного
договору.

Відповідно до п. 1.2 договору
найменування, повний асортимент
товару, технічні характеристики, ціна
вказані в узгодженій сторонами
специфікації, яка є невід'ємною
частиною даного договору.

Розрахунки за договором провадяться в
формі безготівкового розрахунку з
поточного рахунку покупця на поточний
рахунок постачальника або в готівковій
формі шляхом внесення грошових коштів
в касу постачальника (п. 3.1 договору).

Пунктом 3.2 передбачено, що оплата
партії товару проводиться покупцем з
відстрочкою платежу на строк не більш 25
(двадцяти п'яти) календарних днів з
моменту переходу права власності на
партію товару.

Згідно п. 8.1 договору, договір вступає в
дію з моменту його підписання та діє до
31.12.2013.

Договір підписаний сторонами,
скріплений їх печатками та міститься в
матеріалах справи.

На виконання умов договору, позивач
передав відповідачу товар на загальну
суму 35662,34грн., що підтверджується
видатковими накладними №ТО-0001723 від
01.04.2013 на суму 9925,80грн., №ТО-0002108 від
15.04.2013 на суму 9865,06грн., №ТО-0002299 від
22.04.2013 на суму 15871,48грн., копії яких
містяться в матеріалах справи.

З представлених накладних вбачається,
що вони підписані обома сторонами без
жодних зауважень, містять всі
необхідні відомості про товар, а також
містять відомості про фактичне
отримання товару. Тобто, за своїми
ознаками такі накладні є
підтвердженням передачі позивачем та
приймання відповідачем спірного
товару.

Відповідачем жодних заперечень щодо
отримання товару від позивача на
підставі договору, не надано.

Оскільки відповідачем отримано товар,
відповідно до вищезазначених
накладних, у позивача без будь-яких
зауважень, оплата повинна
здійснюватись в терміни, передбачені
сторонами у договорі.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що в матеріалах
справи наявні докази в підтвердження
поставки позивачем та отримання
відповідачем товару на загальну суму
35662,34грн.

Однак, як зазначає позивач, відповідач
вартість отриманого товару за
вищезазначеними видатковими
накладними оплатив частково, що
підтверджується виписками по рахунках
за період з 01.08.2012 по 17.01.2014 на суму
20000,00грн.

Оцінивши зміст даного договору, з якого
виникли цивільні права та обов'язки
сторін, суд дійшов висновку, що
укладений правочин за змістом та
правовою природою є договором
поставки, який підпадає під правове
регулювання норм статті 712 Цивільного
кодексу України та статей 264-271
Господарського кодексу України.

Статтею 712 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. У разі прострочення сплати за
товар продавець має право вимагати
сплати товару.

Як визначено положеннями ст. 526
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до умов
укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193
Господарського кодексу України та ст.
525 Цивільного кодексу України
встановлюють загальне правило щодо
заборони односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов, що кореспондується із
вимогами ст. 629 Цивільного кодексу
України щодо обов'язковості договору
для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач в порушення умов договору,
вартість товару отриманого по
вищезазначеним видатковим накладним
не оплатив у повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідно до
умов договору позивачем було здійснено
поставку товару відповідачу, вартість
якого відповідачем не оплачена у
повному обсязі, станом на теперішній
час заборгованість становить 15662,34грн.,
доказів зворотнього сторонами не
надано.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення основної суми
заборгованості у розмірі 15662,34грн. суд
вважає обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

За несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, позивач на підставі п. 7.2
договору просить стягнути з
відповідача пеню у розмірі 1807,69грн за
період, розрахунок якої здійснений по
кожній накладній окремо.

Відповідно до п. 4.2 договору, у випадку
несвоєчасної оплати прийнятого товару,
покупець сплачує на користь
постачальника пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла на
момент прострочення, від суми
заборгованості за кожен день
прострочення.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в
ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу
України. При цьому, несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань є
належною підставою у розумінні ст. 218
Господарського кодексу України для
застосування заходів
господарсько-правової
відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється
у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання;

Частиною 1 статті 230 Господарського
кодексу України передбачено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу
України у разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені позивача,
господарський суд прийшов до висновку
про обґрунтованість та правомірність
позовних вимог про стягнення пені у
розмірі 1807,69грн. та задовольняє позовні
вимоги про їх стягнення у повному
обсязі.

У відповідності до ч.2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, зумовлено, що боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми.

Враховуючи несвоєчасну оплату
відповідачем отриманої продукції,
позивач просить суд стягнути з
відповідача 3% річних за період,
розрахунок якої здійснений по кожній
накладній окремо у розмірі 390,95грн.

Матеріалами справи доведено, що строки
виконання грошового зобов'язання
відповідачем порушені, так як до
пред'явлення позивачем позову щодо
стягнення 3% річних фактично залишилось
невиконаним грошове зобов'язання
відповідача перед позивачем.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не
звільняє боржника від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, що прострочив виконання
грошового зобов'язання, за вимогою
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь період
прострочення, а також три відсотки
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних
позивача, господарський суд прийшов до
висновку про обґрунтованість та
правомірність позовних вимог про
стягнення 3% річних у сумі 390,95грн. та
задовольняє позовні вимоги про їх
стягнення у повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням
ст.ст. 32-36 Господарського
процесуального кодексу України, слід
вважати документи, які можуть
підтвердити або спростувати обставини,
що мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Беручи до уваги викладене суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "НАСОЛОДА"
(84115, Донецька обл., м. Слов'янськ, вул.
Нарвська, 9, з будь якого
рахунку виявленого державним
виконавцем під час виконавчого
провадження) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН
НОМЕР_1) основний борг у розмірі 15662
(п'ятнадцять тисяч шістсот шістдесят
дві) грн. 34 коп., пеню у розмірі 1807 (одна
тисяча вісімсот сім гривень) грн. 69коп.,
3% річних у розмірі 390 (триста дев'яносто)
грн. 95коп., судовий збір у розмірі у
розмірі 1720 (одна тисяча сімсот
двадцять)грн. 50коп.

3. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
складення повного рішення та може бути
оскаржене в порядку та у строки,
визначені Господарським процесуальним
кодексом України.

Суддя
Д.М.
Огороднік

Дата складення повного рішення 27.01.2014.