КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2014 р. Справа№ 05-10-14-01-08/103

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шипка В.В.

суддів: Верховця А.А.

Доманської М.Л.

при секретарі Матвєєнко
Т.Є.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу господарського суду
Черкаської області від 17.12.2013р.

у справі № 05-10-14-01-08/103 (суддя В.А.
Швидкий)

розглянувши в судовому засіданні заяву
ОСОБА_2 про зняття арешту з майна
боржника

у справі про банкрутство
сільськогосподарського відкритого
акціонерного товариства
"Христинівський завод комбікормів і
круп"

за участю представників:

від апелянта: не з»явились

від заявника: не з»явились

від боржника: не з»явились

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 17.12.2013р. у справі
№ 05-10-14-01-08/103 у задоволені заяви
ОСОБА_2 про зняття арешту з майна
боржника відмовлено.

Не погоджуючись із згаданою ухвалою,
ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою
до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
ухвалу господарського суду Черкаської
області від 17.12.2013р.у справі №
05-10-14-01-08/103 скасувати та постановити
нове рішення про зняття арешту на
зазначене майно в заяві - клопотання
від 16.11.2013р. для виплати ОСОБА_2
заробітної плати на підставі рішення
суду та виконавчого листа.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.01.2014р.
апеляційну скаргу ОСОБА_2 було прийнято
до провадження та призначено розгляд
справи № 05-10-14-01-08/103 на 04.02.2014р.

Через відділ документального
забезпечення 03.02.2014р. представником ПАТ
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»
було подано відзив - заперечення на
апеляційну скаргу в якому просить суду
ухвалу господарського суду Черкаської
області від 17.12.2013р. залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Встановлено, що в судове засідання
04.02.2014р. представники сторін не
з»явилися, причин неявки суду не
повідомили.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

З врахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає можливим здійснити
перевірку ухвали суду першої інстанції
у даній справі в апеляційному порядку
за наявними матеріалами справи та без
участі представників учасників
судового процесу.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженої ухвали норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Господарського
процесуального кодексу України
господарські суди розглядають справи
про банкрутство у порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом, з
урахуванням особливостей,
встановлених Законом України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
від 14.05.1992р. N 2343-XII (із змінами і
доповненнями) (далі по тексту - Закон),
провадження у справах про банкрутство
регулюється цим Законом, Господарським
процесуальним кодексом України, іншими
законодавчими актами України.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області суду від 11.01.2007р.
накладено арешт на все майно боржника
та введено заборону вчиняти будь-які
дії щодо розпорядження арештованим
майном.

Рішенням Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 02.10.2009р. стягнуто з
сільськогосподарського відкритого
акціонерного товариства
"Христинівський завод комбікормів і
круп" на користь гр. ОСОБА_2 157065,48 грн.
середньомісячного заробітку за час
затримки заробітної плати, 8100,00 грн.
компенсації за невикористані
відпустки, 5000,00грн. моральної шкоди.

22.12.2009р. на виконання зазначеного
рішення видано виконавчий лист, який
14.01.2010р. передано на виконання до
відділу державної виконавчої служби
Христинівського районного управління
юстиції (далі за текстом відділ ДВС). В
цей же день головним державним
виконавцем відкрито виконавче
провадження на виконання
вищевказаного виконавчого листа.

18.11.2013р. до господарського суду
Черкаської області надійшла заява від
ОСОБА_2, відносно якого боржник має
заборгованість по заробітній платі. В
своїй заяві ОСОБА_2 просить суд зняти
арешт та заборону на відчуження майна
на суму 135065,00 грн., враховуючи часткове
погашення заборгованості по
заробітній платі. Як вказує заявник,
зазначене в заяві майно не входить в
іпотеку ПАТ "Всеукраїнський
Акціонерний Банк" (далі за тестом -
Банк), не було предметом розгляду судом
щодо зняття арешту для відшкодування
боржником його заборгованості
відповідно до рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 02.10.2009. Тому, просить зняти
арешт на зазначене в заяві майно для
реалізації з метою погашення його
особистої заборгованості по
заробітній платі.

Відповідно до ст. 12 Закону
господарський суд має право за
клопотанням сторін або учасників
провадження у справі про банкрутство
чи за своєю ініціативою вживати
заходів щодо забезпечення вимог
кредиторів.

Заходи щодо забезпечення вимог
кредиторів діють відповідно до дня
введення процедури санації і
призначення керуючого санацією, або до
винесення постанови про визнання
боржника банкрутом, відкриття
ліквідаційної процедури і призначення
ліквідатора, або до затвердження
господарським судом мирової угоди, або
до дня винесення ухвали про відмову у
визнанні боржника банкрутом (ч. 3 ст. 12
Закону).

Мораторій на задоволення вимог
кредиторів - зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до прийняття
рішення про введення мораторію;
мораторій на задоволення вимог
кредиторів вводиться одночасно з
порушення провадження у справі про
банкрутство, про що зазначається в
ухвалі господарського суду. Протягом
дії мораторію на задоволення вимог
кредиторів забороняється стягнення на
підставі виконавчих документів та
інших документів, за якими
здійснюється стягнення відповідно до
законодавства.

Частиною 7 ст. 12 Закону встановлено, що
дія мораторію припиняється з дня
припинення провадження у справі про
банкрутство.

Відповідно до ч. 1. ст. 26 Закону
встановлено, що усі види майнових
активів (майно та майнові права)
банкрута, які належать йому на праві
власності або повного господарського
відання на дату відкриття
ліквідаційної процедури та виявлені в
ході ліквідаційної процедури,
включаються до складу ліквідаційної
маси, за винятком об'єктів державного
житлового фонду, в тому числі
гуртожитків, дитячих дошкільних
закладів та об'єктів комунальної
інфраструктури, які в разі банкрутства
підприємства передаються в порядку,
встановленому законодавством, до
комунальної власності відповідних
територіальних громад без додаткових
умов і фінансуються в установленому
порядку.

Майно банкрута, що є предметом застави,
включається до складу ліквідаційної
маси, але використовується виключно
для першочергового задоволення вимог
заставодержателя (ч. 2 ст. 26 Закону).

Таким чином, закон містить імперативні
норми щодо заборони задоволення вимог
кредиторів, в тому числі забезпечених
заставою, в процедурі розпорядження
майном боржника, під час дії мораторію
на задоволення вимог кредиторів, а тому
суд першої інстанції правомірно
відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2
про зняття арешту з майна боржника.

Враховуючи викладене, судова колегія
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про те, що місцевим господарським судом
було повністю з'ясовано всі обставини
справи та надано їм правильну юридичну
оцінку. Порушень норм матеріального чи
процесуального права, які б могли
призвести до зміни чи скасування
ухвали господарського суду Черкаської
області від 17.12.2013р., судовою колегією
не встановлено.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
висновків місцевого господарського
суду не спростовують, а тому підстав
для задоволення апеляційної скарги
судом не вбачається.

Керуючись ст. 99 ст. ст. 101- 105, 106
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити
без задоволення, ухвалу господарського
суду Черкаської області від 17.12.2013р. у
справі № 05-10-14-01-08/103 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 05-10-14-01-08/103
повернути до господарського суду
Черкаської області.

3. Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено:
05.02.2014р.

Головуючий суддя
В.В. Шипко

Судді
А.А. Верховець

М.Л. Доманська