ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2014 р.
Справа № 914/4275/13

За позовом: Українського державного
підприємства поштового зв'язку
"Укрпошта" в особі Львівської дирекції
УДППЗ "Укрпошта", м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Одиниця України", м.
Львів

про стягнення 23 162, 43 грн.

Суддя Н. Мороз

При секретарі Н. Кривка

Представники:

Від позивача: н/з

Від відповідача: Лігус Я. І. - директор

Суть спору:

Позов подано Українським
державним підприємством поштового
зв'язку «Укрпошта» в особі Львівської
дирекції УДППЗ «Укрпошта», м. Львів до
відповідача товариства з обмеженою
відповідальністю «Одиниця України»,
м. Львів про стягнення 23162,43 грн., в
т.ч. 7584,93 грн. пені та 1019,09 грн. штрафу.

Ухвалою господарського суду від
15.11.2013р. порушено провадження у справі
та призначено до розгляду на 10.12.2013р.

Для об"єктивного та
всестороннього вирішення спору,
10.12.2013р. розгляд справи відкладався з
підстав, викладених у відповідній
ухвалі суду.

16.01.2014р. в судовому засіданні
оголошено перерву, про що представники
сторін ознайомлені під розписку.

Ухвалою суду від 16.01.2014р.
продовжено строк вирішення спору на 15
днів.

В судове засідання 28.01.2014р.
представник позивача не з"явився,
причин неявки суду не повідомив.
22.01.2014р. через канцелярію суду подав
обґрунтування щодо нарахування
штрафних санкцій №22-10-02 з урахуванням
ч.6 ст.232 ГПК України, згідно якого сума
штрафних санкцій нарахованих згідно
ч.2 ст.231 ГК України становить 3639,60 грн., з
яких 1019,09 грн. -7% штрафу та 2620,51 грн. -
пені (за період з 28.05.2012р.-23.11.2012р.). Однак
заяву про зменшення чи зміну позовних
вимог в порядку ст. 22 ГПК України
позивач не подав.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, повідомив про
сплату основного боргу в сумі 14 558,17
грн., що підтверджується платіжним
дорученням №34 від 30.12.2013р. В решті
позовних вимог просить відмовити.

Розглянувши матеріали справи в їх
сукупності, створивши у відповідності
до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України сторонам
необхідні умови для встановлення
фактичних обставин справи і
правильного застосування
законодавства, суд встановив наступне.

30.06.2011р. між Українським державним
підприємством поштового зв'язку
«Укрпошта» в ос. Львівської дирекції
УДППЗ «Укрпошта» та ТзОВ «Одиниця
України» укладено договір №18-227 про
закупівлю робіт за державні кошти.

Згідно п.п.1.1., 1.2. договору ТзОВ
«Одиниця України» (учасник - згідно
договору) зобов'язується на свій ризик
власними силами за завданням замовника
(Львівська дирекція УДППЗ «Укрпошта»)
виконати ремонтно-будівельні роботи з
капітального ремонту фасадів будівель
з улаштуванням благоустрою
Львівського зонального вузла
оброблення пошти згідно з договірною
ціною робіт (відповідно до додатку №1
до договору) та локальним кошторисом на
виконання БМР (додаток № 2 договору).
Замовник - прийняти і оплатити такі
роботи.

Відповідно до п. 3.1 та п. 3.2
договору, ціна є твердою і становить
1799971, 21 грн. Додатковою угодою від
24.10.2011р. №1 до договору про закупівлю
робіт від 30.06.2011р. №18-277 внесено зміни до
п. 3.1. договору, згідно якого ціна
договору становить 1601864, 53 грн.

Пунктом 4.1. договору встановлено,
що розрахунки проводяться шляхом
оплати замовником після пред'явлення
учасником рахунка на оплату робіт та
після підписання сторонами акта
здавання-приймання виконаних
ремонтно-будівельних робіт з
відтермінуванням платежу на 15 днів. До
рахунку додаються: акт приймання
виконаних підрядних робіт (п. 4.2)

Відповідно до п. 5.1 договору
визначено загальний термін виконання
робіт по договору: початок - 30.06.2011р.,
закінчення - 30.12.2011р.

Відповідач - ТзОВ «Одиниця
України» виконав передбачені
договором роботи на загальну суму
1292197,92 грн., що підтверджується довідкою
про вартість виконаних робіт від
22.11.2011р., підписаною та скріпленою
печатками сторін. Розрахунки за
виконані роботи проводились на
підставі актів приймання виконаних
робіт та довідок про вартість
виконаних робіт. Виконані відповідачем
роботи оплачені позивачем, що
підтверджується банківськими
виписками (в матеріалах справи).

Як зазначає позивач, на підставі
постанови Франківського районного
суду м. Львова від 08.02.2012р. про
проведення позапланової ревізії та на
підставі направлення на проведення
ревізії від 22.02.2012р. №108 проведено
позапланову документальну ревізію
окремих питань
фінансово-господарської діяльності
ТзОВ «Одиниця України» за період
01.01.2014р. - 31.12.2012р., за результатами якої
складено акт №19-38/43 від 13.03.2012р.

Внаслідок проведення ревізії
Державною фінансовою інспекцією у
Львівській області встановлено, що
ТзОВ «Одиниця України» завищено
вартість виконаних робіт по об'єкту
«Капітальний ремонт фасадів будівель з
улаштуванням благоустрою Львівського
зонального вузла оброблення пошти» на
суму 15 558, 17 грн. за липень, серпень,
жовтень та за грудень 2011р., що
підтверджується зокрема довідкою від
13.03.2011р. з окремих питань позапланової
ревізії фінансово-господарської
діяльності ТзОВ «Одиниця України»,
актом контрольних обмірів від 06.03.2012р.,
розрахунком завищення вартості
виконаних підрядних робіт, проведеного
06.03.2013р. по актах приймання виконаних
підрядних робіт за липень, серпень,
жовтень, листопад та грудень 2011р.

Таким чином, як стверджує позивач
відповідачем порушено вимоги п. 3.3.10.1
ДБН Д.1.1-1-2000 "Правил визначення вартості
будівництва в Україні", так як вартість
прямих витрат при взаєморозрахунках за
обсяги виконаних робіт визначається на
підставі нормативних витрат трудових і
матеріально-технічних ресурсів,
виходячи з фізичних обсягів виконаних
робіт та уточнених цін ресурсів,
передбачених в договірній ціні.

28.05.2012р. комісією у складі
представників сторін складено
акт-перерахунок з метою добровільного
повернення заборгованості в сумі 15 558, 41
грн., погоджений, скріпленим печатками
та підписами сторін. Як вбачається з
матеріалів справи та не заперечується
сторонами, в грудні 2012р. відповідач
частково повернув позивачу - ЛД УДППЗ
«Укрпошта» 1000, 00 грн.

Листом від 30.04.2013р. позивач -
Львівська дирекція УДППЗ «Укрпошта»
направив на адресу відповідача
претензію з вимогою повернення 14 558,51
грн. Однак, дана вимога була залишена
відповідачем без відповіді та
задоволення.

Крім того, за несвоєчасне
виконання зобов'язання, згідно
позовних вимог, позивачем нараховано
відповідачу 7584,93грн. пені та 1019,09 грн.
штрафу на підставі ст. 231 ГК України, ч. 2
якої передбачено, у разі якщо порушено
господарське зобов'язання, в якому хоча
б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки
(«Укрпошта» - державне підприємство)
штрафні санкції застосовуються, якщо
інше не передбачено законом чи
договором, у таких розмірах: за
порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі 7%
вказаної вартості.

Згідно ст.11 ЦК України, однією з
підстав виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема є договори та інші
правочини.

Відповідно до ст.174 ГК України,
однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання є
господарський договір та інші угоди,
передбачені законом, а також угоди не
передбачені законом, але такі, які йому
не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору. За умовами ст.629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

В силу ст. 632 ЦК України, ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом. Зміна ціни в
договорі після його виконання не
допускається.

Обставинами справи встановлено,
що між сторонами виникли
правовідносини на підставі договору
про закупівлю робіт за державні кошти
№18-227 від 30.06.2011р.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.837 ЦК
України, за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

За умовами ч. 1 ст. 843, ч. 1 ст. 844, ч. 2
ст. 845 ЦК України, у договорі підряду
визначається ціна роботи або способи
її визначення. Ціна у договорі підряду
може бути визначена у кошторисі. Якщо
робота виконується відповідно до
кошторису, складеного підрядником,
кошторис набирає чинності та стає
частиною договору підряду з моменту
підтвердження його замовником. Якщо
фактичні витрати підрядника виявилися
меншими від тих, які передбачалися при
визначенні ціни (кошторису), підрядник
має право на оплату роботи за ціною,
встановленою договором підряду, якщо
замовник не доведе, що отримане
підрядником заощадження зумовило
погіршення якості роботи.

Позивач вважає, що оскільки
ремонтно-будівельні роботи з
капітального ремонту фасадів будівель,
які були взяті на себе відповідачем за
договором №18-227 від 30.06.2011р., виконані за
завищеними цінами вартості виконаних
робіт по даному об'єкту, а
перерахування грошових коштів у
розмірі 14 558,41 грн., як і їх отримання
відповідачем - ТзОВ «Одиниця України»
здійснено з порушення вимог чинного
законодавства, тому ця сума є
безпідставно набутим майном.

Правовою підставою для
повернення завищеної вартості
виконаних будівельних робіт позивач
називає положення ст. 1212 ЦК України про
набуття майна без достатньої правової
підстави.

Відповідно до ч. 1 вищезазначеної
статті, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Вказаною нормою передбачено,
зокрема, що обов'язково має бути
відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна за
рахунок іншої особи. Тобто мала місце
помилка, обман, випадковість або інші
підстави набуття або збереження майна,
які не можна віднести до підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків (ст. 11 ЦК України).

Матеріалами справи,
підтверджується, що правовою підставою
перерахування коштів позивачем
відповідачу у даному випадку був
договір №18-227 від 30.06.2011р., а відтак, ці
кошти не можуть вважатися майном,
набутим відповідачем без достатньої
правової підстави, що виключає
застосування до спірних правовідносин
норм ст. 1212 ЦК України.

Крім того, з матеріалів справи не
вбачається, що договір про закупівлю
робіт за державні кошти в частині
визначення ціни був визнаний в
установленому законом порядку
недійсним у зв'язку з її завищенням чи
до нього були внесені відповідні зміни.

Згідно з приписами ст. 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Позивач обґрунтовує свої вимоги
обставинами, встановленими актом
позапланової документальної ревізії
окремих питань
фінансово-господарської діяльності
ТзОВ «Одиниця України» за період з
01.01.2004р. по 31.12.2011р. №19-38/43 від 13.03.2012р.,
розрахунком завищення вартості
виконаних робіт від 06.03.2013р., актом
контрольних обмірів від 06.03.2012р., актом -
перерахунком від 28.05.2012р., актами
звіряння розрахунків від 28.05.2012р. та
01.11.2012р. Проте, слід зазначити, що
зазначені документи самі по собі не є
належним і допустимим доказом
порушення відповідачем договірних
зобов'язань і завдання позивачеві
збитків.

Зважаючи на той факт, що
правовідносини сторін виникли на
підставі договору, погодженого та
виконаного ними у повному обсязі,
виявлені ревізією порушення не можуть
бути підставою для звернення до суду з
позовом про стягнення коштів та
штрафних санкцій із ТзОВ "Одиниця
України". Оскільки не підлягає
задоволенню вимога щодо сплати
основного боргу, правові підстави для
стягнення господарських санкцій
(штрафу та пені) відсутні. Доказів
зворотнього суду не надано.

Відтак, за умови існування між
сторонами договірних правовідносин,
неналежне виконання відповідачем умов
договорів може слугувати підставою для
відповідальності, а не підставою для
повернення коштів відповідно до ст. 1212
ЦК України. В такому випадку, посилання
на висновки перевірки Державної
фінансової інспекції у Львівській
області, як на підставу для задоволення
позовних вимог, є неправомірними.
Виявлені контролюючим органом
порушення не впливають на умови
укладеного між сторонами договору і не
можуть їх змінювати.

В судових засіданнях відповідач
позовні вимоги визнав частково та
сплатив 14558, 17 грн., що підтверджується
платіжним дорученням №34 від 30.12.2013р.

Що стосується факту часткового
визнання відповідачем вимог позову, то
суд не зв'язаний таким визнанням,
оскільки така обставина не є
безумовною підставою для задоволення
позовних вимог в частині визнаних
вимог.

Відповідно до ч.6 ст.22 ГПК України,
господарський суд не приймає відмови
від позову, зменшення розміру позовних
вимог, визнання позову відповідачем,
якщо ці дії суперечать законодавству
або порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

Згідно п. 4.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» господарський суд
припиняє провадження у справі у
зв'язку з відсутністю предмета спору,
зокрема, у випадку припинення
існування предмета спору (наприклад,
сплата суми боргу, знищення спірного
майна, скасування оспорюваного акта
державного чи іншого органу тощо),
якщо між сторонами у зв'язку з цим не
залишилося неврегульованих питань.
Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі
розгляду справи. Якщо ж він був
відсутній і до порушення провадження
у справі, то зазначена обставина
тягне за собою відмову в позові, а не
припинення провадження у справі.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого права,
але лише у випадку його невизнання,
порушення або оспорювання. У
відповідності до ст. 33 ГПК України,
кожна із сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст.32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

У відповідності з пунктом 4
частини третьої статті 129 Конституції
України та статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Сторона
або прокурор у разі неможливості
самостійно надати докази вправі подати
клопотання про витребування
господарським судом доказів. У разі
задоволення клопотання суд своєю
ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми
процесуального закону спрямовані на
реалізацію статті 43 ГПК України. Згідно
з положеннями цієї статті, судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Враховуючи вищенаведене, суд
дійшов висновку, що позивачем не подано
суду належних, допустимих та достатніх
доказів в підтвердження позовних
вимог, а відтак суд дійшов висновку в
позові відмовити повністю.

Судові витрати, згідно ст.49 ГПК
України, залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 525, 625, 627, 632, 843, 844,
845, 1212 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст.
ст. 22, 32, 33, 43, 38, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення складено 31.01.2014р.

Суддя
Мороз Н.В.