РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2014 р.
Справа № 2/739

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Огороднік К.М.

суддя
Тимошенко О.М. ,

суддя
Коломис В.В.

при секретарі судового засідання Ващук
К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Замкове"
на рішення господарського суду
Житомирської області від 25.12.2013 року у
справі № 2/739 (суддя Тимошенко О.М.)

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Замкове"

про стягнення вартості частки в майні
товариства та частини прибутку, про
спонукання до укладання угоди, про
визнання недійсним рішення загальних
зборів учасників товариства від 27.03.2007

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2 за
довіреністю

відповідача - Набатчиков І.В. за
довіреністю

Розпорядженням Голови Рівненського
апеляційного господарського суду від
03.02.2014 року змінено склад колегії
суддів у справі № 2/739. Утворено колегію
суддів у наступному складі: головуючий
суддя - Огороднік К.М., суддя Тимошенко
О.М., суддя Коломис В.В.

В судовому засіданні 04.02.2014 року
відповідно до ст.ст. 85, 99 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 25.12.2013 року
частково задоволено позов у справі №
2/739. Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Замкове" (далі - ТзОВ
"Замкове") на користь ОСОБА_1 268920,00 грн.
вартості частки в майні товариства,
390660,00 грн. інфляційних, 7360,00 грн. витрат
на оплату експертизи. Відмовлено в
позові в частині вимоги про визнання
недійсним рішення загальних зборів та
в частині вимоги про спонукання до
укладення угоди. Здійснено розподіл
судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ТзОВ "Замкове" звернулось до
Рівненського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
судове рішення у справі та прийняти
нове, яким в позові відмовити. Як на
підставу для скасування судового
рішення у справі відповідач
посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, зазначає про невірну оцінку
доказів у справі: аудиторського
висновку, висновків експертів у справі.

В судовому засіданні представник
відповідача просив суд задоволити
апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 та її представник в задоволенні
апеляційної скарги просили відмовити,
а судове рішення у справі залишити без
змін.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, колегія суддів
Рівненського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про те, що у задоволенні вимог
апеляційної скарги слід відмовити,
виходячи з наступного.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
28.11.1995 року Науково-виробничою
асоціацією "Житомирський моноліт" (далі
- Асоціація) та громадянами ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підписано установчий
договір про створення ТзОВ "Замкове".
Договором вирішено створити статутний
фонд в розмірі 600 млн.крб. При цьому,
Асоціація вносить 558 млн.крб. у вигляді
нерухомого майна, що становить 93%.
Внесок ОСОБА_4 - 21 млн.крб., що становить
3,5%, ОСОБА_5 - 15 млн.крб. (2,5%), ОСОБА_6 - 6
млн.крб. (1%).

Також 28.11.1995 року відбулися загальні
збори учасників ТзОВ "Замкове", якими
вирішено створити ТзОВ "Замкове" на тих
же умовах, що вказані в установчому
договорі, затвердити статут
товариства. Статут зареєстровано
виконкомом Житомирської міської ради
17.01.1996 року.

Громадянами-учасниками товариства
внесено внесок до статутного фонду
грошовими коштами в загальній сумі 42
млн.крб., що підтверджується квитанцією
№ 41 від 04.01.1996 року. Асоціація внесла
свій внесок до статутного фонду
товариства шляхом передачі у власність
товариства нерухомого майна,
обумовленого установчим договором.

20.09.1999 року на засіданні Ради
керівників учасників Асоціації
вирішено передати генеральному
директора Асоціації громадянину
ОСОБА_4 у власність частку Асоціації в
статутному фонді ТзОВ "Замкове" в
розмірі 5580,00 грн. (що еквівалентно 558
млн.крб.).

Листом від 10.01.2000 року Асоціація
звернулась до ТзОВ "Замкове" з
проханням вивести асоціацію з числа
учасників товариства в зв'язку з
передачею частки громадянину ОСОБА_4

10.01.2000 року відбулися загальні збори
учасників ТзОВ "Замкове", якими в
зв'язку з відступленням своєї частки
Асоціацією та в зв'язку з виходом з
товариства громадянки ОСОБА_6 вирішено
ввести в склад учасників громадянку
ОСОБА_7 та визначити склад учасників
товариства та розмір їх часток в
статутному фонді наступним чином:
ОСОБА_4 - 4200,00 грн., що становить 70%,
ОСОБА_7 - 600,00 грн., що становить 10%, ОСОБА_5
- 1200,00 грн., що становить 20%, та
затвердити відповідні зміни в статуті
(том 3 а.с.175)

На виконання цього рішення загальних
зборів виконкомом Житомирської
міської ради 08.02.2000 року зареєстровано
зміни до установчого договору в
частині складу учасників товариства та
розміру їх часток.

Таким чином доводи апелянта про
неможливість встановлення частки
ОСОБА_5 в розмірі - 20%, відтак і передання
цієї частки позивачу у справі саме в
такому розмірі (20%) спростовуються
вищенаведеними доказами.

Нотаріально посвідченою заявою 02.07.2002
року ОСОБА_5 звернувся до товариства з
проханням виключити його зі складу
учасників товариства та про передачу
його частки в статутному фонді
громадянці ОСОБА_1

Загальними зборами ТзОВ "Замкове" від
23.12.2002 року, серед іншого, розглянуто
заяву ОСОБА_5 та прийнято рішення, яким
виключено із складу учасників ОСОБА_5,
введено в склад учасників ОСОБА_1,
ОСОБА_8, статутний фонд розподілено
наступним чином: ОСОБА_4 - 3600,00 грн., що
становить 60%, ОСОБА_1 - 1200,00 грн. (20%),
ОСОБА_7 - 600,00 грн. (10%), ОСОБА_9 - 600,00 грн.
(10%).

З урахуванням цього рішення загальних
зборів директором ТзОВ "Замкове"
заповнений бланк реєстраційної картки
та виконкомом Житомирської міської
ради 08.01.2003 року зареєстровано
відповідні зміни до установчого
договору.

Отже, позивач - ОСОБА_1 стала учасником
ТзОВ "Замкове" з часткою в статутному
фонді у розмірі 20%.

ОСОБА_1 18.03.2003 року звернулась до ТзОВ
"Замкове" із заявою, в якій просила
вивести її із складу учасників
товариства та виділити належну їй
частину майна повністю у натуральній
формі пропорційно її частки у
статутному фонді. Відповідач не
заперечував ні в суді першої, ані в суді
апеляційної інстанції, що вказана
заява була подана товариству 18.03.2003
року.

На загальних зборах учасників
товариства 26.03.2003 року вирішено вивести
ОСОБА_1 зі складу учасників товариства
з виплатою її частки в уставному фонді
та майно, розподілити її долю між
іншими учасниками, затвердити
відповідні зміни в установчому
договорі та статуті.

09.03.2004 року на загальних зборах ТзОВ
"Замкове" прийняте рішення, яким
вирішено виділити належну ОСОБА_1
(позивачу) частину майна в натуральній
формі шляхом передачі
металоконструкцій в кількості 7384 кг на
суму 17420,00 грн.

Позивач вважаючи суму, яка визначена їй
для передачі значно заниженою
порівняно з тою, на яке вона має право,
відмовилась отримувати вказане майно.
При цьому позивач 29.04.2004 року
звернулась з листом до товариства, в
якому зазначила, що металоконструкції
є неліквідним майном, вартість цих
металоконструкцій є значно нижчою від
вартості 20% всього майна товариства,
оскільки у власності товариства є
нерухоме майно. А вартість нерухомого
майна штучно занижена. Просила
повторно провести оцінку майна
товариства. В зв'язку з цим позивач у
листі просила виділити їй в грошовій
формі дійсну вартість належної їй
частини в майні товариства.

У зв'язку із відмовою товариства
виділити позивачу частку в майні
товариства в грошовій формі та
вважаючи вартість майна ТзОВ "Замкове"
значно заниженою, позивач звернулась
до суд за захистом своїх порушених
прав.

Таким чином, вирішуючи вказаний спір,
господарському суду слід встановити
низку обставин, що входять до предмету
доказування:

- відповідність законодавству дій
позивача щодо виходу зі складу
товариства;

- правомірність дій відповідача щодо
дотримання прав учасника товариства,
який бажає вийти з останнього в частині
виплати належної учаснику частки в
майні товариства;

- момент виходу позивача зі складу
учасників ТзОВ "Замкове";

- дійсну вартість майна ТзОВ "Замкове"
на момент виходу учасника зі складу
товариства;

Відповідно до ч.1, 3 ст. 53 Закону України
"Про господарські товариства" (в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин) (далі - Закон),
учасник товариства з обмеженою
відповідальністю може за згодою решти
учасників відступити свою частку (її
частину) одному чи кільком учасникам
цього ж товариства, а якщо інше не
передбачено установчими документами,
то і третім особам. Учасники товариства
користуються переважним правом
придбання частки (її частини) учасника,
який її відступив, пропорційно їх
часткам у статутному фонді товариства
або в іншому погодженому між ними
розмірі. При передачі частки (її
частини) третій особі відбувається
одночасний перехід до неї всіх прав та
обов'язків, що належали учаснику, який
відступив її повністю або частково.

Як зазначалося, ОСОБА_1 набула прав
учасника ТзОВ "Замкове" у зв'язку із
передачею ОСОБА_5 його частки в
статутному фонді товариства в розмірі -
20 %.

Згідно з п. в) ч. 1 ст. 10 Закону учасники
товариства мають право вийти в
установленому порядку з товариства.

Приписами ст. 54 Закону встановлено, що
при виході учасника з товариства з
обмеженою відповідальністю йому
виплачується вартість частини майна
товариства, пропорційна його частці у
статутному фонді. Виплата провадиться
після затвердження звіту за рік, в
якому він вийшов з товариства, і в строк
до 12 місяців з дня виходу. На вимогу
учасника та за згодою товариства вклад
може бути повернуто повністю або
частково в натуральній формі. Учаснику,
який вибув, виплачується належна йому
частка прибутку, одержаного
товариством в даному році до моменту
його виходу. Майно, передане учасником
товариству тільки в користування,
повертається в натуральній формі без
винагороди.

Оскільки відповідач повинен був
виплатити належну позивачу частку в
майні товариства в строк до 12 місяців з
дня виходу, то з урахуванням абз. 2 п. 4
Прикінцевих та Перехідних положень ЦК
України на відповідні правовідносини
поширюється дія вказаного Закону.

Відповідно до ст.148 ЦК України учасник
товариства з обмеженою
відповідальністю має право вийти з
товариства, повідомивши про свій вихід
не пізніше ніж за три місяці до виходу,
якщо інший строк не встановлений
статутом. Учасник, який виходить із
товариства з обмеженою
відповідальністю, має право одержати
вартість частини майна, пропорційну
його частці у статутному капіталі
товариства. Дана норма кореспондується
з приписами ст. 54 Закону України "Про
господарські товариства".

Пунктом 28 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про практику розгляду
судами корпоративних спорів" № 13 від
24.10.2008 роз'яснено, що при вирішенні
спорів, пов'язаних із виходом учасника
з товариства, господарські суди
повинні керуватися тим, що відповідно
до ЦК та Закону про господарські
товариства учасник ТзОВ чи ТзДВ вправі
у будь-який час вийти з товариства
незалежно від згоди інших учасників та
самого товариства. Вихід зі складу
учасників товариства не пов'язується
ні з рішенням зборів учасників, ні з
внесенням змін до установчих
документів товариства. У зв'язку з цим
моментом виходу учасника з товариства
є дата подачі ним заяви про вихід
відповідній посадовій особі
товариства або вручення заяви цим
особам органами зв'язку. Положення
установчих документів, які обмежують
чи забороняють право на вихід учасника
з товариства, є незаконними. Таким
чином, позивач є такою, що з 18.03.2003 року
вийшла з товариства.

Враховуючи зазначені приписи
законодавства, позивач правомірно
скористалась належним їй правом на
вихід зі складу учасників товариства.
Натомість, відповідачем не дотримано
вимог ст. 53 Закону та ст. 148 ЦК України.
При цьому колегія суддів зазначає, що
приписами вищевказаних законодавчих
актів передбачається виплата саме
вартості частини майна пропорційна
частці учасника товариства в
статутному фонді, а не передача частини
майна в натуральній формі. Таким чином,
відповідачем не дотримано приписів
Закону щодо виплати в грошовій формі
належної частки в майні товариства
ОСОБА_1, чим порушено права останньої.
Крім того, судом правильно зазначено,
що Закон вказує, що вартість частини
майна може бути виплачена в натурі лише
за домовленістю між учасником та
товариством. Домовленість має бути як
про згоду сторін на виплату в натурі та
і згоду щодо майна, його виду, вартості,
кількості та якості. В даному ж випадку
відсутня згода між позивачем та
товариством щодо майна, яке позивач, як
учасник товариства, бажала отримати в
рахунок вартості своєї долі в майні
товариства.

Встановивши правомірність дій
позивача та законність його
обґрунтованих вимог, а також порушення
прав ОСОБА_1 відповідачем справі, суду
належить встановити дійсну вартість
всього майна товариства на момент
виходу учасника з складу ТзОВ "Замкове".

Так, на запит господарського суду
Житомирської області КП "Житомирське
обласне міжміське бюро технічної
інвентаризації" Житомирської обласної
ради надано відповідь № 3312 від 09.11.2010
року, з якої вбачається, що станом на
18.03.2003 року (тобто на момент виходу
позивача з товариства) товариству
"Замкове" належало наступне майно:
будинок по вул. Кафедральна, 10 в м.
Житомирі, будинок по вул. Кафедральна, 3
в м. Житомирі, будинок у складі літ. "А"
та приміщень будівлі літ. "Б" по вул.
Кафедральній, 8 в м. Житомирі.

З метою визначення дійсної вартості
чистих активів товариства станом на
момент виходу позивача з товариства
ухвалою від 22.12.2010 року господарський
суд Житомирської області призначив
судову економічну експертизу та
зупинив провадження у справі.

04.03.2013 року до суду надійшов висновок
експерта № 1581/12-44/1582/12-43 від 28.02.2013 року.
Висновок не містить відповіді на усі
поставлені судом питання в зв'язку з
ненаданням експерту усіх витребуваних
документів, зокрема форми № 1 "Баланс"
товариства за перший квартал 2003 року,
розшифровку всіх статей розділу 1
Активу форми №1 "Баланс" за перший
квартал 2003 року.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 24.04.2013 року по
справі призначено додаткову судову
комплексну економічну оціночну
експертизу.

16.09.2013 року до суду надійшов висновок
додаткової судової
будівельно-технічної експертизи №
4630/13-43 від 30.08.2013 року, який складений
експертом Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз.

Висновком експерта встановлено, що
дійсна ринкова вартість об'єктів
нерухомого майна станом на 18.03.2003
становила для:

- нежитлової будівлі (літера "А") по вул.
Кафедральній, 10, в м. Житомирі - 421200,00
грн.;

- житлового будинку (літ. "А") по вул.
Стародавній, 3, в м. Житомирі - 192000,00 грн.;

- нежитлової будівлі (літера "А")
загальною площею 318,3 кв.м. по вул.
Кафедральній, 8, в м. Житомирі - 304600,00 грн.

- нежитлових приміщень (літера "Б")
загальною площею 481,3 кв.м. по вул.
кафедральній, 8, в м. Житомирі - 468900,00 грн.

Таким чином експертом визначено
вартість належного відповідачу
нерухомого майна станом на день виходу
позивача з товариства.

При чому судом також враховано, що
значна частина об'єктів з 2003 року
зазнала змін, тому експертом
мотивовано зроблено посилання на
документальні дані, які містяться в
інвентарній справі.

На підставі висновку додаткової
судової будівельно-технічної
експертизи № 4630/13-43 від 30.08.2013 року та на
виконання ухвали суду експертом
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз складено
висновок судової економічної
експертизи № 4431/13-45. У висновку
експертом зазначено, що в зв'язку з
відсутністю даних бухгалтерського
обліку неможливо визначити вартість
чистих активів ТзОВ "Замкове" станом на
18.03.2003 року (тобто на день виходу
позивача з товариства). Натомість таку
вартість можливо визначити станом на
31.03.2003 року, і вона становить 1344600,00 грн.
(з урахуванням дійсної ринкової
вартості об'єктів нерухомого майна).

Місцевим господарським судом
правомірно враховано, що оскільки ТзОВ
"Замкове" у 2003 році мало прибуток 240361,00
грн., що вбачається з протоколу
загальних зборів учасників товариства
від 09.02.2004 року, з висновку, який
складений Приватним підприємством
"Аудиторська фірма "Екаунт", вбачається
що у першому кварталі товариство
"Замкове" мало прибуток 44825,00 грн., та
збиток 17493,00 грн., то зазначене дає
підстави для висновку, що вартість
частих активів товариства за період з
18.03.2003 року по 31.03.2003 року не зменшилась.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується із судом першої
інстанції, що оскільки вартість всього
майна (чистих активів) ТзОВ "Замкове" на
день виходу позивача з товариства є не
меншою за 1344600,00 грн., то 20% від цієї суми
буде становити 268920,00 грн. Ця сума
повинна була бути виплачена позивачу
не пізніше 18.03.2004 року. Відповідач не
виконав зобов'язання, яке визначено
законом, тому господарський судом
правомірно задоволено позовні вимоги
та стягнуто з відповідача на користь
позивача вказану суму в якості
вартості частини майна товариства,
пропорційної частці позивача у
статутному фонді.

Щодо позовних вимог, які стосуються
стягнення з відповідача боргу з
урахуванням інфляційних за період з
квітня 2004 року по вересень 2013 року, що
за розрахунками позивача становить
659580,00 грн., колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно приписів ч. 3 ст. 82 ГПК України
господарський суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, які викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16
ГПК України.

Верховний Суд України в Постанові від
12.12.2011 року, переглянувши постанову
Вищого господарського суду України від
13.09.2011 року у справі № 14/214(10),
сформулював правовий висновок, який
стосується можливості нарахування
інфляційних втрат та 3% річних на
грошове зобов'язання щодо виплати
грошової суми пропорційній частці
учасника в майні товариства.

Так, у вказаній Постанові Верховний Суд
України зазначив, що з моменту
повідомлення учасником товариства про
вихід із складу учасників товариства з
виплатою належної йому частки вартості
майна у товариства настає обов'язок
сплатити цю суму у строки, визначені ст.
54 Закону України "Про господарські
товариства", невиконання якого тягне
наслідки, передбачені за прострочення
виконання грошового зобов'язання,
визначені ст. 625 ЦК України.

У ТзОВ "Замкове" виникло зобов'язання
сплатити позивачу вартість її частки в
майні товариства в сумі 268920 грн. Це
зобов'язання виникло з 19.03.2003 року,
тобто одразу після виходу позивача з
товариства. Кінцевий термін виконання
цього зобов'язання є 18.03.2004 року, тобто
через 12 місяців після виходу позивача з
товариства (ст. 54 Закону). Отже
починаючи з 19.03.2004 року зобов'язання
відповідача є простроченим (ст. 612 ЦК
України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

У відповідності до ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до зазначеної норми
позивачем було нараховано до стягнення
з відповідача 390660,00 грн. інфляційних.

Перевіривши розрахунок позивача,
господарський суд встановив
правомірність здійснених позивачем
нарахувань інфляційних за період
прострочення. Отже, 390660,00 грн.
інфляційних підлягають стягненню з
відповідача.

Доводи апелянта, які стосуються
пропуску строку позовної давності,
спростовуються обставинами справи,
оскільки ОСОБА_1 19.07.2004 року з метою
захисту свого права звернулась до
Богунського районного суду з позовом
до ТзОВ "Замкове" з вимогою про визнання
недійним рішення загальних зборів
учасників товариства від 09.03.2004 року
(про виділення металоконструкцій в
рахунок виплати вартості частки в
майні), про спонукання до проведення
справедливої оцінки майна товариства.
А згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України
звернення до суду із позовом є
підставою для переривання строку
позовної давності.

Щодо вимоги позивача про спонукання
укласти з нею угоду про відступлення її
частки в зв'язку з її виходом з
товариства, місцевий господарський суд
цілком обґрунтовано зазначив, що така
вимога є безпідставною, оскільки
подання заяви про вихід з товариства є
правом учасника товариства і не
залежить від волі товариства і не
потребує укладення додаткових угод з
цього приводу.

Позивачем також заявлена вимога про
визнання недійсним рішення загальних
зборів учасників ТзОВ "Замкове" від
27.03.2007 року. Виходячи з обґрунтування
позовних вимог в цій частині
господарський суд вважає, що позивачем
допущено описку і фактично позивач
оскаржує рішення від 23.03.2007 року.

З протоколу № 2 від 23.03.2007 загальних
зборів учасників ТзОВ "Замкове"
вбачається, що загальними зборами
прийнято рішення, яким вирішено
скасувати протокол загальних зборів
учасників товариства від 09.03.2004 року
щодо виділення позивачу майна та
виплатити позивачу 17420,00 грн.

Позовна вимога про визнання недійсним
рішення загальних зборів учасників
ТзОВ "Замкове" від 27.03.2007 року
задоволенню не підлягає з огляду на те,
що позивач після виходу з товариства,
тобто не будучи учасником товариства,
не має можливості вплинути на
прийняття рішення. Отже рішення, які
прийняті товариством після виходу
учасника з товариства не можуть
впливати на права та обов'язки цього
учасника і тому не породжують для нього
таких прав чи обов'язків. Таким чином,
вимога позивача про визнання недійсним
такого рішення задоволенню не
підлягає, оскільки не порушує його прав
чи інтересів, про що правильно
зазначено місцевим господарським
судом. Відтак у суду апеляційної
інстанції відсутні підстави для
скасування чи зміни судового рішення у
справі в цій частині.

Судова колегія вважає, що посилання
скаржника, викладені ним в апеляційній
скарзі, є необґрунтованими,
документально не підтвердженими,
такими, що не ґрунтуються на нормах
чинного законодавства, висновків суду
першої інстанції не спростовують, а
відтак, скаржник, в порушення вимог ст.
33 ГПК України, не довів тих обставин, на
які він посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів вважає, що вирішуючи спір по
суті заявлених вимог, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку, дійшов правильних
висновків щодо прав та обов'язків
сторін, які ґрунтуються на належних та
допустимих доказах, й ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому у суду
апеляційної інстанції відсутні
підстави для його скасування чи зміни
та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105
ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Замкове"
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Житомирської
області від 25.12.2013 року у справі № 2/739 -
без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Огороднік К.М.

Суддя
Тимошенко О.М.

Суддя
Коломис В.В.