номер провадження справи 12/54/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2014
Справа № 908/3695/13

Суддя Господарського суду Запорізької
області Смірнов О.Г.,

за участю секретаря судового засідання
Мякоти С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу
№ 908/3695/13

за позовом: Державного підприємства
повітряного руху України в особі
Дніпропетровського регіонального
структурного підрозділу Державного
підприємства повітряного руху України,
м. Дніпропетровськ

до відповідача: Запорізької міської
ради, м. Запоріжжя

про узаконення самовільно збудованої
будівлі

за участю представників:

від позивача - Новиков С.Ю., довіреність
№ 1.23-18 від 30.01.14 р.

від відповідача - Онищенко Л.А.,
довіреність № 01-38/0026 від 11.01.11 р.

З метою усунення суперечностей у
доводах та доказах сторін, у судових
засіданнях з 23.01.2014 року по 06.02.2014 року,
згідно вимог ст. 77 ГПК України було
оголошено перерву, без винесення
процесуального документа суду, за
наслідком якого було складено протокол
відповідно до вимог ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство
повітряного руху України в особі
Дніпропетровського регіонального
структурного підрозділу Державного
підприємства повітряного руху України
звернулося до Господарського суду
Запорізької області з позовними
вимогам до Запорізької міської ради
про узаконення самовільно збудованої
будівлі гаражу (адреса: м.Запоріжжя,
вул. Блакитна, №4) до складу якого
входять будівлі та споруди, а саме :
Літер О1 - будівля гаражу, оглядова яма,
як державна власність, право власності
відносно якого здійснює Міністерство
інфраструктури України , яке
закріплено на праві господарського
відання за Державне підприємство
повітряного руху України.

Позивач зазначає, що його права та
охоронювані законом інтереси порушено,
а відтак наполягає на задоволення
позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду
Запорізької області від 19.12.2013 року,
відповідно до ст. 24 ГПК України,
здійснено заміну первісного
відповідача - Шевченківської районної
адміністрації Запорізької міської
ради, належним відповідачем -
Запорізькою міською радою.

Відповідач у справі - Запорізька міська
рада, надала суду пояснення по справі,
відповідно до яких позов визнає та
підтримує позовні вимоги.

Позивач у справі - Державне
підприємство повітряного руху України
в особі Дніпропетровського
регіонального структурного підрозділу
Державного підприємства повітряного
руху України звернулося до
Господарського суду Запорізької
області із поясненням та уточненням
позовних вимог, відповідно до яких
просить суд визнати право власності на
самовільно збудовану будівлю гаражу
будівлі гаражу (адреса: м.Запоріжжя,
вул. Блакитна, №4) до складу якого
входять будівлі та споруди, а саме :
Літер О1 - будівля гаражу, оглядова яма,
як державна власність, право власності
відносно якого здійснює Міністерство
інфраструктури України , яке
закріплено на праві господарського
відання за Державне підприємство
повітряного руху України.

Так, дослідивши вказані пояснення, суд
дійшов висновку, що фактично позивачем
подано заяву про зміну предмету позову
в розумінні п. 3.12 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 року, далі
Пленум. При цьому судом враховано, що
безпосередньо в судовому засіданні
представник відповідача повідомив суд
про отримання ним вказаних пояснень.
Однак, вказана заява підлягає
залишенню без розгляду і приєднанню до
матеріалів справи, оскільки подана
після початку розгляду господарським
судом справи по суті, відповідно до п.
3.12 Пленуму, про що зазначено у
протоколі Господарського суду
Запорізької області від 23.01.2014 року,
складеного відповідно до вимог ст. 811
ГПК України.

З'ясувавши фактичні обставини справи,
докази на їх підтвердження, надавши
оцінку письмовим поясненням позивача
та відповідача, суд встановив:

Позов мотивований тим, що при
оформленні Державним підприємством
повітряного руху України документів на
право власності на Будівлю гаражу
Літер О1 за адресою: м.
Запоріжжя, вул. Блакитна, №4,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Запорізьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації визнало вказану
будівлю гаражу самовільно збудованою у
зв'язку із відсутністю дозволу на
будівництво.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірна будівля гаражу збудована на
земельній ділянці площею 0, 8607 га, яка
передана Державному підприємству
повітряного руху України у постійне
користування, про що свідчить
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою серії
ЯЯ № 110453 від 08.07.2008 року. Цільове
призначення земельної ділянки - для
розташування диспетчерського пункту
системи посадки.

Позивач посилається на ті обставини, що
будівництво виконано на підставі
робочого проекту «Коректування
документації по робочому проекту
гаражу на три автомобілі в м.
Запоріжжя», а будівля гаражу була
прийнята робочою комісією в
експлуатацію відповідно до акту
робочої комісії від 27.10.2004 року.

Відтак позивач просить суд про
узаконення самовільно збудованої
будівлі гаражу (адреса: м.Запоріжжя,
вул. Блакитна, №4) до складу якого
входять будівлі та споруди, а саме :
Літер О1 - будівля гаражу, оглядова яма,
як державна власність, право власності
відносно якого здійснює Міністерство
інфраструктури України, яке закріплено
на праві господарського відання за
Державне підприємство повітряного
руху України. При цьому посилається на
відсутність з його боку будь-яких
порушень прав інших осіб.

Судом дана правова кваліфікація
відносинам сторін та досліджені
правові норми, які підлягають
застосуванню у спірних відносинах
сторін. Так, заявлені позивачем вимоги
розглядаються ним в якості захисту
порушеного права.

Втім, відповідно до ст. 16 ЦК України,
способом захисту порушеного права є
припинення дій, що порушують право, що
кореспондується з приписами ст. 20 ГК
України, яка доповнюється вимогами
щодо загрози такого порушення.

Відповідно до статті 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

При цьому, суд може захистити цивільне
право або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

За приписами статті 20 Господарського
кодексу України кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом:

- визнання наявності або відсутності
прав;

- визнання повністю або частково
недійсними актів органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемлюють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;

- відновлення становища, яке існувало
до порушення прав та законних
інтересів суб'єктів господарювання;

- припинення дій, що порушують право або
створюють загрозу його порушення;

- присудження до виконання обов'язку в
натурі;

- відшкодування збитків;

- застосування штрафних санкцій;

- застосування
оперативно-господарських санкцій;

- застосування
адміністративно-господарських
санкцій;

- установлення, зміни і припинення
господарських правовідносин;

- іншими способами, передбаченими
законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позивачем обрано не той
спосіб захисту порушеного права, а
предмет спору не відповідає способам
захисту порушеного права,
передбаченого ст. 16 ЦК України та ст. 20
ГК України.

При цьому, суд звертає увагу позивача,
що відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на
вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб. Тобто за
змістом цієї норми передбачено лише
визнання праві власності, що
узгоджується з приписами ст. 16 ЦК
України та ст. 20 ГК України. Однак, заяв
щодо зміни предмета позову до початку
розгляду судом справи по суті
позивачем не надано.

Разом з тим, положення статті 331
Цивільного кодексу України
визначаютьт загальні підстави та
порядок набуття права власності на
нове майно, яке створене з додержанням
вимог закону та інших правових актів,
однак не регулюють правовий режим
самочинного будівництва - спірної
будівлі гаражу (позиція Вищого
господарського суду України викладена
у постанові № 8/212пн від 23.12.2009 року).

У випадку невідповідності предмету
позову способам захисту встановленим
законом або договором способам захисту
прав, суд повинен відмовити у позові, а
не припиняти провадження у справі
(правова позиція Верхового суду
України викладена у постанові від
13.07.2004 року по справі № 10/732). Питання
встановлення права власності на
спірний об'єкт нерухомості не
досліджується судом, оскільки не є
предметом даного спору. Разом з тим,
відповідно до п. 3.12. постанови Пленуму
суд, який вирішує спір, не зв'язаний
заявами відповідача - про визнання
позову.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін
довести ті обставини, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень. Відповідно до вимог
статті 34 ГПК України визначає, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Втім, ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили і
оцінюються судом в розумінні вимог
статті 43 ГПК України за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

За такими обставинами, у задоволенні
позовних вимог Державного
підприємства повітряного руху України
в особі Дніпропетровського
регіонального структурного підрозділу
Державного підприємства повітряного
руху України до Запорізької міської
ради про узаконення самовільно
збудованої будівлі гаражу (адреса: м.
Запоріжжя, вул. Блакитна, №4) до складу
якого входять будівлі та споруди, а
саме : Літер О1 - будівля гаражу,
оглядова яма, як державна власність,
право власності відносно якого
здійснює Міністерство інфраструктури
України , яке закріплено на праві
господарського відання за Державне
підприємство повітряного руху України,
слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору в сумі
7884, 31 грн. покладаються на позивача у
справі - Державне підприємство
повітряного руху України в особі
Дніпропетровського регіонального
структурного підрозділу Державного
підприємства повітряного руху України
згідно вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося
06.02.2014 року, згідно ч. 2 статті 85 ГПК
України, після виходу суду з нарадчої
кімнати, було проголошено скорочений
текст рішення, а саме його вступну та
резолютивну частини.

На підставі викладеного керуючись ст. 16
ЦК України, ст. 20 ГК України, ст. ст. 22, 33,
34, ч. 3 ст. 43, ст. ст. 44, 49, 77, 811, 821, 84, 85 ГПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Державного
підприємства повітряного руху України
в особі Дніпропетровського
регіонального структурного підрозділу
Державного підприємства повітряного
руху України до Запорізької міської
ради про узаконення самовільно
збудованої будівлі гаражу (адреса: м.
Запоріжжя, вул. Блакитна, №4) до складу
якого входять будівлі та споруди, а
саме : Літер О1 - будівля гаражу,
оглядова яма, як державна власність,
право власності відносно якого
здійснює Міністерство інфраструктури
України, яке закріплено на праві
господарського відання за Державне
підприємство повітряного руху України
- відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору в
сумі 7884, 31 грн. покладаються на Державне
підприємство повітряного руху України
в особі Дніпропетровського
регіонального структурного підрозділу
Державного підприємства повітряного
руху України.

Повне рішення складено - 11.02.2014 р.

Суддя
О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.