ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.01.2014
Справа № 905/5913/13

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Чернової О.В.,
при секретарі судового засідання
Лагодіні Д.С.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 особисто; ОСОБА_2
за довіреністю.

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Краматорськ

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, м.
Донецьк

про: стягнення збитків у розмірі 54583
грн.,-

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м.
Краматорськ (далі - Позивач) звернувся
до господарського суду Донецької
області з позовною заявою до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, м. Донецьк
(далі - Відповідач) про стягнення
збитків у розмірі 54583 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
Позивач посилається на той факт, що
Відповідачем під час оренди приміщення
заподіяно пошкодження майна, внаслідок
чого виникли підстави для
відшкодування останнім вартості
такого пошкодження.

Нормативно свої вимоги Позивач
обґрунтовує ст. 22, 779, 785 Цивільного
кодексу України, ст.193, 224
Господарського кодексу України та
ст.ст. 1, 22, 54, 873 Господарського
процесуального кодексу України.

Ухвалою судді господарського суду
Донецької області від 16.08.2013р. за
вказаним позовом порушено провадження
у справі № 905/5913/13.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 16.09.2013р. у справі №905/5913/13
призначено будівельно-технічну
експертизу, у зв'язку з чим зупинено
провадження у справі до завершення
проведення судової експертизи та
отримання судом відповідного висновку.

Розпорядженням голови господарського
суду Донецької області від 26.09.2013р.
справу №905/5913/13 передано на повторний
автоматичний розподіл, в результаті
якого для розгляду справи призначено
суддю Чернову О.В.

26 листопада 2013р. матеріали справи
№905/5913/13 разом з висновком
судово-економічної експертизи
надійшли з експертної установи до
канцелярії господарського суду
Донецької області.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 29.11.2013р. провадження у
справі № 905/5913/13 поновлено.

У судовому засіданні представник
Позивача підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судові засідання не
з'являвся, відзив на позовну заяву не
надав, хоча повідомлявся про судове
засідання належними чином шляхом
своєчасного надсилання ухвали за
адресою місцезнаходження встановленою
за відомостями Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб -підприємців.

На адресу суду надійшло поштові
повернення надіслане на адресу
Відповідача, з відміткою органу
поштового зв'язку «за закінченням
терміну зберігання». До повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи. Примірники
повідомлень про вручення
рекомендованої кореспонденції,
повернуті органами зв'язку з
позначками "адресат вибув", "адресат
відсутній" і т. п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення судом
певних процесуальних дій.

Суд вважає за можливе розглянути спір в
порядку ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними в справі матеріалами,
оскільки їх цілком достатньо для
правильної юридичної кваліфікації
спірних правовідносин, а неявка
належним чином повідомленого
Відповідача і ненадання ним
витребуваних документів у світлі
достатності наданого судом часу для
реалізації процесуальних прав
останнім у світлі приписів ст.ст. 4-3, 22, 33
Господарського процесуального кодексу
України істотним чином не впливають на
таку кваліфікацію.

Заслухавши у судовому засіданні
представника Позивача, дослідивши
матеріали справи та оцінивши надані
суду сторонами докази в порядку ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

25 червня 2012р. між Позивачем
(Орендодавець) та Відповідачем
(Орендар) укладено договір оренди
(далі-Договір), згідно п.1.1 якого
Орендодавець здає, а Орендар примає в
орендне користування торгівельні
площі нежитлового приміщення-магазин
за адресою: АДРЕСА_1, строк оренди
встановлюється сторонами з 01.08.2012р. по
31.12.2012р. Загальна площа орендованих
приміщень135 кв.м. (п.1.1).

Відповідно до п.1.2 Договору вказане в
п.1.1 приміщення здається Орендарю в
орендне користування в технічно
справному стані згідно акту
приймання-передачі.

Строк дії Договору встановлюється з 25
червня 2012р. по 31 грудня 2012р.

Розділом 2 Договору на орендодавця
покладені наступні зобов'язання:

- своєчасно здійснювати за свій
рахунок поточний ремонт орендованого
приміщення (п.2.2.5);

- письмово доповісти Орендодавцю
(не пізніше, ніж за 3 місяці) про намір
звільнити приміщення як у зв'язку із
закінченням строку дії договору, так і
при достроковому звільненні
приміщення, та здати приміщення
Орендодавцю за актом у справному стані
п. 2.2.6);

- відшкодувати Орендодавцю всі
збитки, пов'язані з пошкодженням
приміщення за провини Орендаря, а також
третіх осіб (п.2.2.10).

Договір підписаний сторонами у
встановленому порядку.

29 липня 2012р. за актом приймання -
передачі, підписаного сторонами, об'єкт
оренди переданий Орендарю. В акті
визначено стан приміщення наступним
чином: стелі підвісні плити «Амстронг»
без дефектів, без затікань, білого
кольору, стіни обклеєні шпалерами,
свіжо фарбовані без ушкоджень та без
видимих дефектів, підлога з керамічної
плітки керамограніт сірого кольору,
без сколів, без механічних ушкоджень.

10 червня 2013р. Позивач вручив
Відповідачу лист із проханням усунути
всі недоліки та дефекти, які виникли в
процесі експлуатації даного
приміщення, здати приміщення у
справному стані за актом
приймання-передачі, звільнити
приміщення в строк передбачений
договором.

26 червня 2013р. Позивачем повторно
направлений вищевказаний лист.

Листом від 15.07.2013р. Позивач просив
Відповідача негайно відшкодувати
завдану шкоду.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, зазначені листи залишені
Відповідачем без відповіді та
задоволення.

Посилаючись на той факт, що
Відповідачем під час оренди приміщення
заподіяно пошкодження майна, внаслідок
чого виникли підстави для
відшкодування останнім вартості
такого пошкодження, Позивач звернувся
до суду з позовом про стягнення збитків
у розмірі 54 583,00грн.

Виходячи з принципу повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
всіх обставин справи, суд вважає вимоги
Позивача такими, що не підлягають
задоволенню частково, з огляду на
наступне:

Як вбачається із матеріалів справи,
сутність розглядуваного спору полягає
у примусовому спонуканні до
відшкодування вартості пошкодженого
орендованого майна.

Зважаючи на статус сторін та характер
правовідносин, останні, згідно ст.ст.1-3
Господарського кодексу України
регламентуються насамперед його
положеннями та іншими актами
господарського законодавства, зокрема
-Цивільним кодексом України, а також -
умовами договору оренди.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають зокрема
з договорів. Аналогічні положення
встановлені і в ст.ст. 173-175
Господарського кодексу України.

Частина 3 ст. 285 Господарського кодексу
України зобов'язання зі збереження
орендованого майна, разом із іншими
віднесено до основних обов'язків
орендаря.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутністю таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193
Господарського кодексу України та ст.
525 Цивільного кодексу України
встановлюють загальне правило щодо
заборони односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов, що кореспондується із
вимогами ст. 629 Цивільного кодексу
України щодо обов'язковості договору
для виконання сторонами.

Таким чином, Відповідач не має жодних
правових підстав для ухилення від
обов'язку із забезпечення збереження
орендованого майна і недопущення його
пошкодження в перебігу користування.

Відповідно до ч. 1 ст.202 Цивільного
кодексу України та ст. 599 Цивільного
кодексу України за загальним правилам
зобов'язання припиняються шляхом їх
належного виконання, тоді як
невиконання або неналежне виконання
відповідних обов'язків є їх порушенням
у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу
України, що за змістом ст. 611 цього
Кодексу має наслідком, у тому числі
необхідність здійснення відповідного
відшкодування (збитків), про що сторони
безпосередньо визначили у пункті 2.2.10
Договору оренди.

Згідно ч. 1 ст. 224 Цивільного кодексу
України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.
Виникнення у особи права на
компенсацію збитків у результаті
порушення її цивільного права
передбачається і ч. 1 ст. 22 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного
кодексу України обов'язок
відшкодування збитків у разі порушення
договірних зобов'язань покладені на
боржника особу, яка припустила
порушення.

Виходячи із загальних положень права
підставою для застосування заходів
відповідальності, яким є стягнення
збитків у розумінні ст. 611 Цивільного
кодексу України та ст.ст. 216, 217
Господарського кодексу України, є
склад правопорушення, який утворюється
наступними елементами: суб'єкт, об'єкт,
об'єктивна та суб'єктивна сторона.

З огляду на те, що суб'єктом є боржник,
об'єктом правовідносини за договором
оренди, які були встановлені та оцінені
судом вище, предметом доказування а,
відтак і судового дослідження - є
обєктивна та субєктивна сторони:
наявність порушення з боку
Відповідача, збитків та
безпосереднього причинного звязку між
неправомірними діями (порушенням) та
збитками, а також вина зазначеної
особи.

Наявність означених елементів,
враховуючи презумпцію вини порушника
згідно ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу
України, у повній мірі підтверджується
висновком судової
будівельно-технічної експертизи №5175/24
від 15.11.2013р., відповідно до якого
вартість ремонтно-відновлюваних робіт
та матеріалів, необхідних для
приведення торгівельної площі
нежитлового приміщення - магазину за
адресою: АДРЕСА_1 у стан, визначений в
акті приймання-передачі від 29.0.2012р., але
з врахуванням нормального зносу
вказаного приміщення у період
використання за договором оренди від
25.07.2012р. по 30.06.2013р., визначна у
відповідності з діючими нормативами з
урахуванням податків та вартості
матеріалів, аналогічних непридатним,
на дату складання цього висновку
складає 28 429грн.

Зазначений висновок суд приймає в
якості належного та допустимого доказу
та погоджується з висновком експерта,
який встановлює:

- факт наявності порушення у вигляді
пошкодження орендованого майна;

- характер пошкодження майна та
вартість його відновлення, за якими
визначається розмір збитків, що
відповідає абз. 2 ч.1 ст. 225
Господарського кодексу України та п. 1
ч. 2;

- дозволяє констатувати наявність
причинно-наслідкового зв'язку між
порушенням та завданими збитками.

Наданий Позивачем звіт спеціаліста ПП
«Експертне агентство» про оцінку
вартості ремонтно-відновлюваних робіт
в нежитловому приміщенні судом не
сприймається у якості належного та
допустимого доказу оскільки для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу та доручає проведення
судової експертизи державним
спеціалізованим установам чи
безпосередньо особам, які відповідають
вимогам, встановленим Законом України
«Про судову експертизу».

Враховуючи викладене та погодившись з
правильністю розрахунку судовим
експертом суми
ремонтно-відновлювальних робіт, суд
дійшов висновку про можливість
задоволення позовних вимог частково у
розмірі 28 429,00грн.

Згідно ч.5 п. 23 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики призначення
судової експертизи" від 23.03.12 р. N 4 після
закінчення розгляду справи витрати,
пов'язані з проведенням судової
експертизи, підлягають розподілу
господарським судом на загальних
підставах, визначених частиною п'ятою
статті 49 ГПК.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України суд
відносить на рахунок Відповідача
понесені Позивачем витрати зі сплати
судового збору, а також витрати
Позивача, пов'язані з проведенням
судової експертизи пропорційно
відношенню первісного розміру
позовних вимог до розміру задоволених
вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 4-2 - 4-6, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Краматорськ
до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, м. Добропілля
Донецької області про стягнення
збитків у розмірі 54583 грн. задовольнити
частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4, м. Дорбопілля Донецької області
(АДРЕСА_2, ІНН НОМЕР_1) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Краматорськ, Донецької області
(АДРЕСА_3, ІНН НОМЕР_2) збитки у розмірі 28
429,00грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4, м. Дорбопілля Донецької області
(АДРЕСА_2, ІНН НОМЕР_1) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Краматорськ, Донецької області
(АДРЕСА_3, ІНН НОМЕР_2) витрати зі сплати
судового збору та витрати, пов'язані з
проведенням судової експертизи в сумі 1
954,09грн.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

Суддя
О.В. Чернова

Повний текст рішення складено та
підписано 29.01.2014р.