ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2014 р.Справа № 923/1488/13Одеській
апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого: Мирошниченко М. А.,

суддів: Головей В. М. та Шевченко В. В.,

при секретарі судового засідання -
Ляшенко М.І.

за участю представників :

ПАТ „Херсонська теплоелектроцентраль"
- Юхно Я.О. (на підставі доручення),

ФОП ОСОБА_2 - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одеса апеляційну скаргу
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на
рішення господарського суду
Херсонської області від 09.01.2014 р. по
справі № 923/1488/13 за позовом Публічного
акціонерного товариства „Херсонська
теплоелектроцентраль" до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
4 586 грн. 06 коп.

ВСТАНОВИЛА:

29.10.2013 р. Публічне акціонерне
товариство „Херсонська
теплоелектроцентраль" (далі - позивач)
звернулось до господарського суду
Херсонської області з позовом про
стягнення з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 4 586,06 грн. ( з яких: 3 815,63 грн. -
основного боргу за період з 01.11.2012 р. по
01.06.2013 р., 75,10 грн. - 3 % річних за період з
листопада 2012 р. по квітень 2013 р., 695,33 грн.
- пені за період з листопада 2012 р. по
квітень 2013 р.), а також 1 720,50 грн.
відшкодування судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач у порушення умов,
укладеного між сторонами договору про
надання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води №
279 (юр) від 01.01.2006 р. свої обов'язки
виконав неналежним чином, а саме не
оплачував послуги з централізованого
опалення, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість, а тому відповідач
повинен сплатити наявний за ним борг,
пеню та 3% річних, нарахування яких
передбачено умовами договору і ст. 625 ЦК
України. (а.с. 2-5)

Ухвалою господарського суду
Херсонської області від 30.10.2013 р. за
вказаним позовом порушено провадження
у справі. (а.с. 1)

02.12.2013 р. позивач до місцевого
господарського суду надав заяву про
збільшення суми позовних вимог. Заява
вмотивована тим, що відповідач не
оплачував заборгованість за
опалювальний період з 2011-2012 р., а тому у
нього є правові підстави звернутись до
суду з заявою про збільшення суми
позовних вимог та вимагати стягнення з
відповідача заборгованості за надані
послуги з централізованого опалення в
сумі 7 403,28 грн. за період з 01.11.2011 р. по
01.06.2013 р., 250,66 грн. - 3 % річних за період з
листопада 2011 р. по квітень 2013 р. та 695,33
грн. - пені за період з листопада 2012 р. по
квітень 2013 р. (а.с. 75-77).

17.12.2013 р. відповідач надав місцевому
суду відзив на позов, в якому просив
відмовити в його задоволенні.
Відповідач зазначив, що вважає
недійсним договір про надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води № 279 (юр) від
01.01.2006 посилаючись на те, що вказаний
договір з позивачем він не підписував,
про наявність договору йому стало
відомо тільки після ознайомлення з
матеріалами даної справи. Крім того,
відповідач вважає вимогу позивача щодо
стягнення з нього заборгованості за
опалювальний період з листопада 2011 р.
по квітень 2012 р. необґрунтованою,
оскільки рішенням господарським судом
Херсонської області від 22.01.2013 р. у
задоволенні. позовних вимог ПАТ
„Херсонська теплоелектроцентраль" до
ФОП ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за спожиту теплову
енергію за період з 01.11.2011 р. по 30.04.2012 р.
по справі № 5024/930/2012 р. було відмовлено.
У зв'язку цим відповідач вважає, що
провадження у справі в частині
стягнення заборгованості за
постачання теплової енергії у період з
01.11.2011 р. по 30.04.2012 р. підлягає припиненню
на п. 3 ст. 80 ГПК України, оскільки є
рішення господарського суду, який
вирішив господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Крім того, відповідач не погоджується
із здійсненим позивачем розрахунком
обсягу та вартості теплової енергії, що
постачалась. Так, відповідач зазначає,
що тариф на послуги з теплопостачання
встановлений у договорі і становить
129,36 грн./Гкалл., тоді як при розрахунку
позивач використовує тариф - 999,90
грн./Гкалл.. Вважає, що позивач про зміну
тарифу його не повідомляв, а тому
вказує, що позивач в односторонньому
порядку змінив умови договору і
безпідставно здійснив відповідні
розрахунки. Також, відповідач не
погоджується з обсягом спожитої
теплової енергії, оскільки вважає, що
позивачем не вірно прийнято до
розрахунку опалювальну площу
приміщення.

До того ж, відповідач посилається, що
послуги з теплопостачання надавались
йому не належної якості. (а.с. 111-113)

09.01.2014 р. позивачем до місцевого
господарського суду надано
заперечення на відзив відповідача, в
якому зазначив по-перше, що договір про
надання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води №
279 (юр) було укладено 01.01.2006 р., де
зазначалось, що його складено строком
на три роки, будь-якої угоди про
розірвання вищевказаного договору
сторони не укладали;

по-друге позивач зазначив, що
відповідач про наявність договору про
надання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води №
279 (юр) від 01.01.2006 р. знав завчасно, що
підтверджується судовими рішеннями по
справам № 14/101-10 та № 5024/1783/2011;

по-третє рішенням господарського суду
Херсонської області від 10.08.2010 р. по
справі № 14/101-10 первісний позов ПАТ
„Херсонська теплоелектроцентраль" до
ФОП ОСОБА_2 про стягнення боргу, 3 %
річних, втрат від інфляції та пені
задоволено у повному обсязі. В
задоволенні зустрічного позову ФОП
ОСОБА_2 до ПАТ „Херсонська
теплоелектроцентраль" про визнання
недійсним договору відмовлено. Під час
розгляду справи Одеським апеляційним
господарським судом було призначено
судово-технічної експертизи
документів та матеріалів;

по-четверте щодо доводів відповідача
стосовно тарифів, то позивач зазначив,
що вони встановлені Національною
комісією регулювання ринку
комунальних послуг від 30.09.2011 р. № 141;

по-п'яте рішенням господарського суду
Херсонської області від 22.01.2013 р. по
справі № 5024/930/2012 визнано недійсним
договір № 279 (ТЕЦ) Д/у від 01.11.2006 р. про
надання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води
укладеного між ПАТ „Херсонська
теплоелектроцентраль" та ФОП ОСОБА_2,
таким чином договір № 279 (юр) від 01.01.2006
р., згаданий у зазначеній справі
відповідачем договір не розглядався;

по-шосте щодо проведення перерахунків
за спожиту теплову енергію, то
Постановою Кабінету Міністрів України
від 17.02.2010 р. № 151 затверджено Порядок
проведення перерахунків розміру плати
за надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення в разі
ненадання їх або надання не в повному
обсязі, зниження якості (далі Порядок)
Тобто позивачем виконано зобов'язання,
як постачальника теплової енергії,
покладені на нього за договором та
чинним законодавством, в тому числі в
частині проведення перерахунків
розміру плати за надання послуг у разі
їх надання не в повному обсязі,
зниження якості, зокрема відхилення їх
кількості та/або якісних показників
від затверджених нормативів (норм)
споживання. (а.с. -127-129)

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 09.01.2014 р.
(повний текст якого підписано суддею
Александровою Л.І. 11.01.2014 р.) позов
задоволено повністю, з урахуванням
заяви про збільшення суми позовних
вимог.

Рішення місцевого господарського суду
вмотивовано тим, що позивач умови
договору виконав, а саме у період з
листопада 2011 р. по квітень 2013 р.,
включно, поставив, а відповідач прийняв
теплову енергію, на загальну суму 7 403,28
грн., однак в порушення умов
вищезазначеного договору відповідач,
за отриману теплову енергію не
розрахувався належним чином та у
повному обсязі, у зв'язку з чим, станом
на момент звернення з позовом, за
відповідачем рахується заборгованість
за поставлену теплову енергію, у
розмірі 7403,28 грн., яка підлягає
стягненню. За умовами договору, а саме
п. 12 сторони обумовили, що за
несвоєчасне внесення плати зі
споживача стягується пеня у розмірі 0,1%
від суми боргу за кожен день
прострочення терміну сплати. Таким
чином на підставі вказаного пункту
договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача на користь позивача 3%
річних в сумі 250,66 грн. за період з
листопада 2011 р. по квітень 2013 р. та 695,33
грн. - пені за період з листопада 2012 р. по
квітень 2013 р. підлягають також
задоволенню.

Посилання відповідача щодо припинення
провадження у справі місцевим судом не
прийнято до уваги, з посиланням на
наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо є рішення
господарського суду або іншого органу,
який в межах своєї компетенції вирішив
господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Підставою позову є ті обставини, якими
позивач обґрунтовує свою вимогу до
відповідача, а не законодавчі чи інші
нормативно-правові акти, на які він
посилається.

Проте, як слідує з рішення
господарського суду Херсонської
області від 22.01.2013 у справі №5024/930/2012, на
яке посилається відповідач, позовні
вимоги ПАТ "Херсонська
теплоелектроцентраль" про стягнення з
ФОП ОСОБА_2 заборгованості за спожиту у
період з 01.11.2011 по 30.04.2012 р. теплову
енергію заявлені з підстав невиконання
відповідачем зобов'язань за договором
№279(ТЕЦ) Д/у від 01.11.2006 р. про надання
послуг з централізованого опалення та
постачання гарячої води, тоді як
позовні вимоги у даній справі
обґрунтовані позивачем невиконанням
відповідачем умов договору про надання
послуг з централізованого опалення та
постачання гарячої води №279 (юр) від
01.01.2006р., а отже заявлені з інших
підстав.

Враховуючи наведене, підстави для
припинення провадження у справі в
частині позовних вимог про стягнення
заборгованості за спожиту у період з
01.11.2011 по 30.04.2012 теплову енергію
відсутні.

Також місцевим господарським судом не
прийнято до уваги посилання
відповідача щодо невірного обчислення
позивачем обсягів спожитої
відповідачем теплової енергії, з
наступних підстав. Позивачем
заборгованість відповідача за спожиті
у період з листопада 2011 р. по квітень 2013
р. обчислена вірно, за тарифами
встановленими постановою НКРРКП від
30.09.2011 р. №141. Як вбачається з рахунків,
які виписувались відповідачу для
оплати вартості послуг з
теплопостачання, позивачем
здійснювався перерахунок вартості
теплової енергії, що постачалась в цей
період відповідачу згідно показів
теплового лічильника.

Отже, відхилення кількісних і якісних
показників послуг нормативам
врахована позивачем під час визначення
їх вартості.

Щодо визначення опалювальної площі,
яка використовується позивачем під час
здійснення розрахунку вартості
спожитої відповідачем теплової
енергії, то її встановлено сторонами у
п. 3 Договору - 40,5 кв. метрів. (а.с. 145-147)

Відповідач не погоджуючись з прийнятим
рішенням судом першої інстанції,
звернувся до Одеського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
місцевого суду скасувати, у позові
відмовити повністю.

Крім того скаржником в апеляційній
скарзі заявлено клопотання про
призначення судової почеркознавчої
експертизи, на вирішення якої
поставити питання:

- яким чином зроблений відбиток печатки
на оригіналі договору від 01.01.2006 р. № 279
про надання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води на
5 аркуші у розділі „Реквізити сторін" -
оригінальним, печатним, малювальним
або іншим шляхом.

Свою позицію скаржник мотивував тим, що
рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Також скаржник в апеляційній скарзі
виклав ті ж самі доводи, що і у відзиві
на позов.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 27.01.2014 р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 13.02.2014 р. об 10:30 год., про що сторони
згідно приписів ст.98 ГПК України були
повідомлені належним чином.

У письмову відзиві на скаргу позивач
просив суд залишити її без задоволення,
а рішення місцевого суду - без змін.

Оскільки представник позивача не
заявив клопотання про фіксація
судового процесу за допомогою
технічних засобів така фіксація не
здійснювалась, але вівся протокол
судового засідання.

Скаржник в судове засідання не
з'явився, однак від його представника
до суду надійшла телеграма з
клопотанням про відкладення розгляду
справи.

Колегія суддів прийняла рішення про
відхилення цього клопотання та розгляд
справи за відсутністю скаржника та
його представника, оскільки ні
скаржник ні його представник не
зазначили причину свого нез'явлення та
не довели як то вимагають приписи ст..33
ГПК України неможливість участі в
судовому засіданні з поважних причин.

Колегія суддів також прийняла рішення
про відхилення клопотання скаржника,
заявленого ним у скарзі, про
призначення почеркознавчої експертизи
по справі, оскільки питання щодо
поставлення на договорі від 01.01.2006 р. №
279 „про надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води" печатки, яка
саме належить відповідачу (скаржнику)
вже вирішувалось та встановлювалось
судовою експертизою по справі № 14/101-10,
якою розглядався спір між цими ж
сторонами, в тому числі за вимогами
відповідача в частині недійсності
договору № 279 від 01.01.2006 р. про надання
послуг з централізованого опалення та
постачання гарячої води.

Представник позивача в усних
поясненнях наданих суду просив
залишити скаргу без задоволення, а
рішення місцевого суду без мін.

Згідно ст. 85 ГПК України, в судовому
засіданні оголошувались лише вступна
та резолютивна частини судової
постанови.

Заслухавши усні пояснення
представника позивача, обговоривши
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
запереченнях на неї, дослідивши наявні
у матеріалах справи докази та
обставини справи, а також перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, і ці
обставини встановив та дослідив
місцевий суд, між ВАТ „Херсонська
теплоелектроцентраль" (за договором
постачальник), правонаступником якого
є позивач - Публічне акціонерне
товариство „Херсонська
теплоелектроцентраль" та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (за
договором споживач) укладено договір
про надання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води №
279 (юр) від 01 січня 2006 року (далі -
договір), відповідно до умов якого
позивач зобов'язався надавати
відповідачу послуги з постачання
теплової енергії, а відповідач -
оплачувати вартість наданих позивачем
послуг.

Пунктом 5 сторони встановили тарифи на
послуги з централізованого постачання
гарячої води та опалення 129,36 грн./Гкал.
(з ПДВ).

Пунктом 6 сторони встановили, що розмір
щомісячної плати за надані послуги
розраховується відповідно до
фактичного споживання теплової
енергії згідно з нормативними (нормами)
споживання на момент укладення цього
договору становить:

розподіл максимального споживання
теплової енергії в Гкал. по кварталах:

1 квартал - 2,4 (в т.ч.: січень-0,9; лютий - 0,8;
березень - 0,7); 2 квартал - 0,3 ( в т.ч.:
квітень - 0,3; травень -; червень - ); 3
квартал -; 4 квартал - 1,7 (в т.ч.: жовтень -
0,3;листопад - 0,6; грудень - 0,8), а всього -
4,4 Гкал..

Згідно з пунктом 8 договору відповідач
зобов'язаний оплачувати послуги
позивача не пізніше 20 числа місяця, що
настає за розрахунковим.

Відповідно до п. 12 договору сторони
обумовили, що за несвоєчасне внесення
плати з відповідача стягується пеня у
розмірі 0,1 % від суми боргу за кожний
день прострочи терміну сплати.

Згідно п. 15 договору споживач
зобов'язаний оплачувати послуги в
установлені договором строки.

Пунктом 16 договору сторони встановили,
що позивач має право нараховувати
відповідачу, у разі несвоєчасного
внесення плати за надані послуги пеню,
у розмірі відповідно до п. 12 договору.

Відповідно до п. 26 договору цей договір
до 30.09.2006 р. і набирає законної чинності
з дня його укладення. Договір
вважається щороку продовженим, якщо за
місяць до закінчення його строку
однією із сторін не буде письмово
заявлено про розірвання або
необхідність перегляду.

Зазначений договір підписаний обома
сторонами договору та скріплений їх
печатками.

Матеріали справи свідчать, що позивач
виставляв відповідачу в період з
листопада 2011 року по квітень 2013 року
рахунки для оплати вартості теплової
енергії № 0-126 за листопад 2011 року на
суму 419 грн. 96 коп., за грудень 2011 року на
суму 611 грн. 94 коп., за січень 2012 року на
суму 479 грн. 95 коп., за лютий 2012 р. на суму
1079 грн. 89 коп., за березень 2012 р. на суму
875 грн. 92 коп., за квітень 2012 р. на суму 119
грн. 99 коп., за листопад 2012 року на суму
587 грн. 94 коп., за грудень 2012 року на суму
875 грн. 92 коп., за січень 2013 року на суму
743 грн. 92 коп., за лютий 2013 р. на суму 683
грн. 94 коп., за березень 2013 р. на суму 803
грн. 92 коп., за квітень 2013 р. на суму 119
грн. 99 коп.

Тобто загальна вартість послуг з
постачання теплової енергії, що були
надані відповідачу в період з
листопада 2011 р. по квітень 2013 р.
становить 7 403,28 грн.

Однак, як вбачається з наявних в
матеріалах справи доказів, та ці
обставини встановив місцевий суд,
відповідач в порушення умов договору
вартість спожитої теплової енергії не
оплачував, у зв'язку з чим за ним
утворилась заборгованість в сумі 7 403
грн. 28 коп.

Заборгованість відповідача за спожиті
у період з листопада 2011 р. по квітень 2013
р. послуги позивачем обчислена, за
тарифами встановленими постановою
НКРРКП від 30.09.2011 р. № 141.

Згідно вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Аналогічні
вимоги щодо виконання зобов'язань
містяться і у ч.ч. 1, 7 ст.193
Господарського кодексу України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням вищевикладених,
встановлених фактичних обставин, умов
договору та зазначених норм
матеріального права, колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що місцевий господарський суд
обґрунтовано задовольнив позовні
вимоги позивача в частині стягнення з
відповідача вказаної заборгованості,
а доводи скаржника викладені в
апеляційній скарзі спростовуються
наявними в матеріалах справи доказами,
у зв'язку з чим не приймаються до уваги
суду.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Колегія суддів апеляційної інстанції
за допомогою методики визначеної у
програмно-технічному комплексі
„Законодавство" перевірила наданий
позивачем розрахунок нарахованих ним
відповідачу, відповідно до приписів ст.
625 ЦК України, 3 % річних за період з
листопада 2011 - квітень 2013 р. і дійшла
висновку, що його зроблено арифметично
і методологічно вірно.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що місцевий
господарський суд обґрунтовано
стягнув з відповідача на користь
позивача 3% річних у сумі 250,66 грн.

Згідно умов п.12. договору сторони
узгодили, що позивач у разі
несвоєчасного внесення відповідачем
плати за надані послуги має право
нараховувати пеню у розмірі 0,1 % від
суми боргу за кожен день прострочки
терміну сплати.

Зазначений порядок (методика)
нарахуванням пені узгоджується з
приписам ст.1 Закону України „Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій"

Відповідно до положень п. 2.1 розділу 2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України, від 17.12.2013
№ 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", якщо у вчиненому
сторонами правочині розмір та базу
нарахування пені не визначено або
вміщено умову (пункт) про те, що пеня
нараховується відповідно до чинного
законодавства, суму пені може бути
стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та
умови її сплати визначено певним
законодавчим актом.

Нарахування пені у відповідному
відсотковому розмірі від суми
простроченого платежу передбачено
статтею 14 Закону України "Про державний
матеріальний резерв", статтею 36 Закону
України "Про телекомунікації", статтею 1
Закону України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій". У
таких випадках нарахування пені
здійснюється не за Законом України "Про
відповідальність за невиконання
грошових зобов'язань", а на підставі
спеціального нормативного акта, який
регулює відповідні правовідносини.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Як зазначалось вище сторони
передбачили у договорі можливість
стягнення з відповідача пені за
несвоєчасне здіснення розрахунків за
поставлену теплову енергію.

Колегія суддів за допомогою методики
визначеної у програмно-технічному
комплексі „Законодавство" перевірила
зроблений позивачем розрахунок
нарахованої ним відповідачу пені на
загальну суму 695,33 грн. за період з
листопада 2012 р. по квітень 2013 р. та
дійшла висновку, що він є арифметично
та методологічно вірними.

Таким чином місцевий господарський суд
дійшов вірного висновку щодо стягнення
з відповідача нарахованої позивачем
пені в сумі 695,33 грн., а доводи скаржника
з приводу перевищення строку (періоду)
нарахування пені є хибними, такими, що
не відповідають дійсним обставинам
справи, оскільки позивач нараховував
пеню за кожний період окремо без
перевищення шестимісячного строку, а
тому не приймається апеляційним
господарським судом до уваги.

Скаржник, як в суді першої інстанції
так і в апеляційній скарзі посилається
на те, що рішенням господарського суду
Херсонської області по справі №
5024/930/2012 у задоволенні позову
„Херсонська теплоелектроцентраль" до
ФОП ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за спожиту теплову
енергію за період з 01.11.2011 р. по 30.04.2012 р.
відмовлено, а тому провадження по
справі в частині стягнення
заборгованості за спожиту теплову
енергію за період з 01.11.2011 р. по 30.04.2013 р.
повинно бути припинено в порядку п. 3 ст.
80 ГПК України.

Однак колегія суддів апеляційної
інстанції з цими доводами скаржника
погодитись не може з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо є рішення
господарського суду або іншого органу,
який в межах своєї компетенції вирішив
господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Підставою позову є ті обставини, якими
позивач обґрунтовує свою вимогу до
відповідача, а не законодавчі чи інші
нормативно-правові акти, на які він
посилається.

Проте, як слідує з рішення
господарського суду Херсонської
області від 22.01.2013 у справі №5024/930/2012,
позовні вимоги ПАТ "Херсонська
теплоелектроцентраль" про стягнення з
ФОП ОСОБА_2 заборгованості за спожиту у
період з 01.11.2011 по 30.04.2012 теплову енергію
заявлені з підстав невиконання
відповідачем зобов'язань за договором
№279 (ТЕЦ) Д/у від 01.11.2006 р. про надання
послуг з централізованого опалення та
постачання гарячої води, тоді як
позовні вимоги у даній справі
обґрунтовані позивачем невиконанням
відповідачем умов договору про надання
послуг з централізованого опалення та
постачання гарячої води №279 (юр) від
01.01.2006 р., а отже заявлені з інших
підстав.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів апеляційної інстанції
вважає рішення місцевого
господарського суду в даній частині
також обґрунтованим, а тому підстави
для припинення провадження у справі в
частині позовних вимог про стягнення
заборгованості за спожиту у період з
01.11.2011 по 30.04.2012 теплову енергію
відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції
також не приймає до уваги доводи
скаржника щодо незаконності та
необґрунтованості стягнення
заборгованості за опалювальний період
з 2012-2013 р. по вказаним позивачем
тарифам, оскільки вони не відповідають
тарифу зазначеному в договорі.

Дійсно при укладанні договору сторони
узгодили конкретний тариф за послуги
(п.5).

Проте згідно Законів України „Про
державне регулювання у сфері
комунальних послуг", „Про
житлово-комунальні послуги" та „Про
теплопостачання" право регулювання
тарифів у сфері теплопостачання ( крім
систем з теплоелектроцентралями, ТЕС,
АЕС, іншими когенераційними
установками та установками, що
використовують нетрадиційні або
поновлювані джерела енергії), належать
Національній комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг.

З викладеного вбачається, що розмір
оплати за теплову енергію отриману
відповідачем від позивача за
договором встановлюється не за
вільним волевиявленням сторін
договору, а на підставі встановлених
врегульованих державою тарифів, а
відтак при зміні державою цих тарифів ,
в т.ч. в сторону збільшення, відповідно
змінюються і тарифи за отримані
відповідачем від позивача послуги по
теплопостачанню за вказаним договором,
без необхідності внесення змін в
умови договору щодо розміру тарифів.

Як вже зазначалось вище заборгованість
відповідача за спожиті у період з
листопада 2011 р. по квітень 2013 р. послуги
позивачем обчислена, за тарифами
встановленими постановою НКРРКП від
30.09.2011 р. №141, тобто у відповідності до
вимог чинного законодавства.

Щодо доводів відповідача неврахування
при виставленні рахунків кількісних та
якісних показників теплопостачання
колегія суддів встановила наступне.

Приміщення відповідача (скаржника)
знаходиться в багатоквартирному
будинку за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний
будинок обслуговується Об'єднанням
співвласників багатоквартирного
будинку "Дніпро" та обладнаний
теплолічильником. Кожного місяця ОСББ
"Дніпро" надаються позивачу звіти про
витрати теплоенергії і параметри
теплоносія згідно показань
теплолічильника (а.с. 25-30, 89-94).
Розрахунок спожитої теплової енергії у
будинку АДРЕСА_1, в тому числі й
відповідачем окремо, здійснювався
виходячи з даних теплолічильника.

Як зазначалось вище, сторони у п. 6
договору обумовили обсяги споживання
відповідачем теплової енергії. Так у
січні обсяг споживання теплової
енергії відповідачем встановлений на
рівні 0,9 Гкал, у лютому - 0,8 Гкал, у
березні - 0,7 Гкал, у квітні - 0,3 Гкал, у
жовтні - 0,3 Гкал, у листопаді - 0,6 Гкал, у
грудні 0,8 Гкал.

Проте, як вбачається з рахунків, які
виписувались відповідачу для оплати
вартості послуг з теплопостачання, і
цім обставинам також дав оцінку
місцевий суд, позивачем здійснювався
перерахунок вартості теплової енергії,
що постачалась в цей період
відповідачу згідно показів теплового
лічильника.

Отже, відхилення кількісних і якісних
показників послуг нормативам
врахована позивачем під час визначення
їх вартості.

Щодо визначення опалювальної площі,
яка використовується позивачем під час
здійснення розрахунку вартості
спожитої відповідачем теплової
енергії, то її встановлено сторонами у
п. 3 договору - 40,5 кв. метрів і зміни в ці
умови не вносились, а відтак розрахунок
обґрунтовано здійснено виходячи з
цієї площі.

Згідно Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №6 від
22.03.2012 р. Про судове рішення" рішення
господарського суду повинно
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що бе руть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються;чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до статті 104 ГПК України
підставами для скасування або зміни
рішення суду є: 1) неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими; 3) невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

На думку судової колегії місцевий суд
повністю встановив та дослідив
фактичні обставини справи дав повну
та всебічну оцінку наявним у ній
доказам та правильно застосував норми
матеріального права, тобто рішення
місцевого суду відповідає
вищезазначеним вимогам .

Наведені скаржником в апеляційній
скарзі доводи (які фактично повторюють
доводи викладені ним у відзиві на позов
і яким місцевий суд надав належну
оцінку), як зазначалось вище, не
спростовують висновків місцевого суду
та не доводять їх помилковість, а тому
не можуть бути підставою для
скасування судового рішення та
ухвалення нового про відмову в
задоволенні позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
99, 101-105 ГПК України колегія суддів
Одеського апеляційного господарського
суду ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Херсонської області від 09.01.2014 р. у
справі № 923/1488/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України,
набуває законної сили з дня її
оголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 13.02.2014
р.

Головуючий:
Мирошниченко М. А.

Судді:
Головей В.М.

Шевченко В.В.