донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

28.01.2014 справа №913/2234/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:Діброви Г.І.суддівБойченка
К.І., Стойки О.В.при секретарі
Романовій А.О. від позивача:Сірий
А.М. - за дов. №24-12/116-Д від 24.12.2013р.від
відповідача:Рибалкіна О.О. - за дов. №15
від 02.01.2014р. від третьої особи 1: від
третьої особи 2:не з»явився; Поета А.І. -
за дов. №05/16 від 08.01.2014р.:від третьої
особи 3:Колесніков Ю.О. - за дов. №01.07.2013р.
розглянув у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства «Вугілля
України», м. Київ на рішення
господарського суду Луганської
областівід05.12.2013 рокуу справі№ 913/2234/13
(головуючий суддя Фонова О.С., судді
Ворожцов А.Г., Седляр О.О.)за
позовомДержавного підприємства
«Вугілля України», м. Київдо
відповідача Державного підприємства
«АНТРАЦИТ», м. Антрацит Луганської
областіза участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача Публічного
акціонерного товариства
«Центренерго», м. Київза участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача 1. Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Центральна збагачувальна фабрика
«Нагольчанська», смт. Дубівський, м.
Антрацит Луганської області; 2.
Приватного акціонерного товариства
«Янівське», м. Вахрушеве, м.
Красний Луч Луганської
областіпростягнення 43 149 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

У 2013 році Державне підприємство
«Вугілля України», м. Київ звернулося
до господарського суду Луганської
області з позовною заявою до
Державного підприємства «АНТРАЦИТ», м.
Антрацит Луганської області про
стягнення 43 149 грн. 00 коп.

Ухвалою від 09.09.13 року господарський
суд Луганської області за власною
ініціативою, на підставі ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України, залучив до участі у справі
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: 1. Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Центральна збагачувальна фабрика
«Нагольчанська», смт. Дубівський, м.
Антрацит Луганської області; 2.
Приватне акціонерне товариство
«Янівське», м. Вахрушеве, м. Красний Луч
Луганської області.

Ухвалою від 19.11.13 року господарський
суд Луганської області за власною
ініціативою, на підставі ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України, залучив до участі у справі
третю особу, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача - Публічне акціонерне
товариство «Центренерго», м. Київ.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 05.12.13 р. у
задоволенні позовних вимог Державного
підприємства «Вугілля України», м. Київ
до Державного підприємства «АНТРАЦИТ»,
м. Антрацит Луганської області про
стягнення 43 149 грн. 00 коп. було
відмовлено у повному обсязі в зв»язку з
недоведеністю.

Позивач, Державне підприємство
«Вугілля України», м. Київ, з прийнятим
рішенням не згоден, вважає його
прийнятим із порушенням норм
матеріального права України. Тому він
звернувся з апеляційною скаргою, якою
просить Донецький апеляційний
господарський суд рішення
господарського суду Луганської
області від 05.12.13 року скасувати та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги
Державного підприємства «Вугілля
України», м. Київ до Державного
підприємства «АНТРАЦИТ», м. Антрацит
Луганської області про стягнення 43 149
грн. 00 коп. у повному обсязі.

Відповідач надав відзив на апеляційну
скаргу, яким просив залишити рішення
суду першої інстанції без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

Третя особа - 2 та третя особа - 3 надали
пояснення щодо апеляційної скарги,
якими просили залишити рішення суду
першої інстанції без змін, апеляційну
скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні представники
позивача, відповідача, третьої особи-2
та третьої особи - 3 підтримали свої
вимоги та заперечення щодо апеляційної
скарги.

Представник третьої особи - 1 до
судового засідання не з'явився, про час
та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, про що
свідчить поштове повідомлення про
вручення 16.01.14р. уповноваженій особі
підприємства ухвали суду про порушення
апеляційного провадження від 11.01.14р.
Про причину неявки суд не повідомив,
своїми процесуальними правами,
передбаченими статтями 22, 27
Господарського процесуального кодексу
України, не скористався, ніяких
клопотань з цього приводу судовій
колегії не надав, явка сторін та третіх
осіб ухвалою суду від 11.01.14 р. не була
визнана обов'язковою, неявка без
поважних причин у судове засідання
представників сторін та третьої особи
не тягне за собою перенесення розгляду
справи на інші строки, тому справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами, а повний текст постанови
направляється сторонам та третім
особам по справі в установленому
порядку.

Судова колегія Донецького
апеляційного господарського суду
вважає за необхідне розглянути
апеляційну скаргу, оскільки для
з'ясування фактичних обставин справи
достатньо матеріалів, що знаходяться в
матеріалах справи № 913/2234/13 та наданих
представниками сторін, третьою особою -
2 і третьою особою - 3 пояснень.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі встановлених фактичних
обставин, переглядає справу та
викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді справи
норм матеріального та процесуального
права, що мають значення для справи.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, третьої особи-2 - та третьої
особи - 3, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
відповідає вимогам чинного
законодавства України, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
19.04.2011 року між Державним підприємством
«Вугілля України» (покупець) та
Державним підприємством «АНТРАЦИТ»
(постачальник) був укладений договір
поставки вугілля №21-11/1-ЕН, згідно п. 1
якого постачальник зобов'язався
поставити, а покупець прийняти та
оплатити вугільну продукцію в
асортименті, по реквізитах та за
якісними характеристиками,
приведеними в цьому договорі. Згідно з
п. 1.5 договору постачальник гарантує,
що вугілля, яке постачається за
договором, знаходиться у його
власності.

Відповідно до умов пункту 2.1 договору,
вугілля постачається рівномірно
добовими обсягами протягом періоду
поставки залізничним транспортом у
відкритих напіввагонах вантажною
швидкістю на умовах DDP (залізнична
станція призначення) згідно з
Міжнародними правилами тлумачення
торгівельних термінів "Інкотермс" в
редакції 2000р. з урахуванням
особливостей, передбачених цим
договором, та за реквізитами покупця,
вказаних в додатках до договору.

Згідно з п. 3.1.2 договору, постачальник
(відповідач) зобов'язаний здійснювати
завантаження вугіллям однорідної
якості всіх вагонів партії та по всій
глибині вагону в справні, очищені від
залишків попереднього вантажу, сміття,
тощо вагони та у відповідності до вимог
завантаження, що ставляться
залізницею.

Відповідно до п.п. 4.2, 4.3 договору,
вантажовідправники, ТЕС -
вантажоотримувачі, залізничні станції
відвантаження та призначення,
кількість, марки, базова якість,
терміни поставки, максимальний добовий
обсяг відвантаження вугілля на кожну
ТЕС, ціна та вартість вугілля
визначаються в додатках до договору.
Кількість вугілля по поставках в
додатках до договору зазначається на
підставі обсягів закупівлі, погоджених
покупцеві енергогенеруючими
компаніями/кінцевими споживачами у
відповідних періодах поставки.

За умовами 5.1 договору, приймання
вугілля по кількості та якості
здійснюється у відповідності з
вимогами Інструкцій держарбітражу при
раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6 та
від 25.04.1966 № П-7 з подальшими змінами та
доповненнями, положеннями про поставку
продукції виробничо-технічного
призначення, затвердженого постановою
Ради Міністрів СРСР від 25.07.1988 № 888, ДСТУ
4096-2002 "Вугілля буре, кам'яне, антрацит,
горючі сланці та вугільні брикети.
Методи відбору та підготовки проб для
лабораторних випробувань"; ДСТУ 3472-96
"Вугілля буре, кам'яне та антрацит";
Статуту залізниць України, та
нормативно-правових актів, виданих
відповідно до Статуту.

Відповідно до п. 7.5 договору, покупець
забезпечує оплату залізничного тарифу
по перевезенню вугілля.

Пунктом 8.3 передбачено, що у випадку
прийняття вугілля якісні показники
якого не відповідають умовам договору,
а також пунктам 3.1.2 та 3.1.3 договору,
постачальник відшкодовує затрати
покупця та вантажоотримувача по оплаті
користування вагонами, витрат на
подачу - прибирання вагонів, маневрових
робіт, зберігання вантажів Залізницею
та інше.

Відповідно до пункту 10.1 договору, цей
договір набирає чинності з 01.05.2011 року і
діє до 30.04.2012 року.

В свою чергу, 30.12.2011 року між Публічним
акціонерним товариством "Центренерго"
та Державним підприємством "Вугілля
України" був укладений договір
поставки вугілля № 111/6, відповідно до
умов якого постачальник постачає
покупцю вугільну продукцію в
асортименті, по реквізитах та за
якісними характеристиками,
приведеними в договорі.

На виконання умов укладеного між
Державним підприємством "Вугілля
України" (покупець) та Державним
підприємством «АНТРАЦИТ» договору
№21-11/1-ЕН у січні 2012 року на адресу
Трипільської ТЕС ПАТ «Центренерго»
було відвантажено вугілля згідно
залізничних накладних №№ 52744620, 52779956,
52824414, 52861887, 52849759 у вагонах №№65961179, 67678409,
67154757, 68704303, 68749746, 60900073, 67884908.

На проміжній станції
Нижньодніпровський вузол при
перевірці маси вантажу було виявлено
розбіжності (перенавантаження) між
фактичною масою і масою, зазначеною в
накладних, про що було складено акти
загальної форми № 19, 22, 26, 29 та
комерційні акти АА 042344/19/31, АА 042347/21/33, АА
042349/23/34, АА 042352/26/35. Надлишок вугілля був
перевантажений з вагону № 65961179 у вагон
65545766, з вагону 67678409 та вагону 67154757 у
вагон 67877654, з вагону 68704303 та вагону 68749746
у вагон 65228058, з вагону 67884908 та 60900073 у
вагон 66789306 та видано досилочні
накладні №№ 45267309, 45294832, 45315579, 45356581.

В наслідок чого, залізницею було
нараховано суму у розмірі 43149 грн. 00
коп., з яких: 3787 грн. 56 коп. - користування
вагонами, 8728 грн. 80 коп. - маневрові
роботи, 4725 грн. 24 коп. - збір за
зберігання вантажу, 1906 грн. 92 коп. -
зважування на вагах залізниці, 316
грн. 32 коп. - повідомлення, 95 грн. 04 коп. -
заповнення документів, 16 грн. 32 коп. -
плата за бланки, 23572 грн. 80 коп. -
провізна плата, які були списані
залізницею з особового рахунку
Трипільської ТЕС ПАТ "Центренерго".

Публічне акціонерне товариство
«Центренерго», як вантажоотримувач,
звернулося до господарського суду м.
Києва про стягнення з Державного
підприємства «Вугілля України»
збитків у відповідності до договору
поставки вугілля №111/6 від 30.12.2011 року.
Рішенням господарського суду м. Києва
від 18.04.2013р. по справі №910/2429/13, з
Державного підприємства "Вугілля
України" на користь Публічного
акціонерного товариства «Центренерго»
було стягнуто збитки у розмірі 43 149 грн.
00 коп. Виконання Державним
підприємством "Вугілля України"
рішення господарського суду міста
Києва від 18.04.2013 р. у справі №910/2429/13
нібито підтверджується заявою № 0886/02
від 24.05.2013 про припинення зобов'язань
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог.

Враховуючи наведене, позивач звернувся
із позовом до господарського суду
Луганської області про стягнення з
відповідача збитків у розмірі 43 149 грн.
00 коп.

Дослідивши фактичні обставини справи,
оцінивши докази на їх підтвердження,
надавши правову кваліфікацію
відносинам сторін і виходячи з фактів,
встановлених у процесі розгляду
справи, правових норм, які підлягають
застосуванню, та матеріалів справи,
судова колегія дійшла висновку, що:

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу
України встановлено, що збитками
визначаються втрати, яких особа
зазнала у зв'язку із знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права, а
також доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є
склад правопорушення, який включає
наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв'язок між діями або
бездіяльністю винної особи та
збитками.

Збитки - це витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною у
відповідності до ст. 224 Господарського
кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу
України визначений вичерпний перелік
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, зокрема:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково втрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною;
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною; матеріальна
компенсація моральної шкоди у
випадках, передбачених законом,
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду
факт заподіяння йому збитків, розмір
зазначених збитків та докази
невиконання зобов'язань та
причинно-наслідковий зв'язок між
невиконанням зобов'язань та
заподіяними збитками. При визначенні
розміру збитків, заподіяних порушенням
господарських договорів, береться до
уваги вид (склад) збитків та наслідки
порушення договірних зобов'язань для
підприємства. Тоді як відповідачу
потрібно довести відсутність його вини
у спричиненні збитків позивачу.

Позивач при зверненні до суду із
позовом зазначав, що нібито поніс
збитки через перевантаження вагонів, у
зв»язку з чим виникла різниця між
фактичною масою вантажу і масою,
зазначеною в накладних, що надійшло
саме від ДП «АНТРАЦИТ».

Згідно приписів ст. 228 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин, який відшкодував збитки, має
право стягнути збитки з третіх осіб у
порядку регресу.

Відповідно до норми ст. 623 Цивільного
кодексу України, сторона, яка порушила
зобов'язання повинна відшкодувати
заподіяні в результаті цього збитки.
При цьому розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується
кредитором.

Cудова колегія вважає, що господарський
суд, з огляду на матеріали справи,
дійшов вірного висновку, що в даному
випадку вантажовідправниками по
спірній поставці вугілля є треті особи
- Товариство з обмеженою
відповідальністю «Центральна
збагачувальна фабрика «Нагольчанська»
та Приватне акціонерне товариство
«Янівське», а не відповідач по справі -
Державне підприємство «АНТРАЦИТ», який
відповідно до укладеного між ним та
Приватним акціонерним товариством
«Луганська вугільна компанія» умов
договору №622/02 від 15.02.2011р., замовник (ДП
"АНТРАЦИТ") тільки передає на переробку
виконавцю (ТОВ "Луганська вугільна
компанія") рядове вугілля для
збагачення, а виконавець приймає
вугілля, збагачує його і передає
замовнику продукти збагачення.

Крім того, рішення господарського суду
м. Києва у справі № 910/2429/13 від 18.04.2013р.,
яким Державне підприємство «АНТРАЦИТ»
було залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача, не є належним та
допустимим доказом по справі
відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36
Господарського процесуального кодексу
України, а також в розумінні ч.2 ст. 35
Господарського процесуального кодексу
України фактом, що має преюдиціальне
значення, оскільки даним рішенням не
було встановлено будь-яких фактів
неналежного виконання третьою особою
договірних зобов»язань, тому що за
договором поставки № 111/6 від 30.12.2011р., що
був предметом дослідження по
вищезазначеній справі, ДП «АНТРАЦИТ»
не є стороною, і суд у вказаному рішенні
не встановив зв»язку між спричиненням
збитків і діями третьої особи, у
зв»язку з чим відсутні підстави для
стягнення з відповідача по даній
справі збитків в порядку регресу.

Враховуючи наведене, судова колегія
вважає, що позивачем не доведено
об»єктивну та суб»єктивну сторони
спричинених відповідачем збитків,
зокрема, причинно-наслідковий зв»язок
між неналежним виконанням саме
відповідачем договірних зобов'язань за
договором поставки вугілля № 21-11/1-ЕН
від 19.04.2011 р. та спричиненими позивачу
вантажовідправником збитками саме у
розмірі 43 149 грн. 00 грн., з огляду ще й на
те, що вартість наданих залізницею
транспортних послуг не узгоджена
сторонами в договорі поставки, а є
доведеною саме за договором
перевезення, в якому сторонами є
залізниця, вантажовідправник
(Трипільська ТЕС ПАТ «Центренерго») і
вантажоотримувачі (Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Центральна збагачувальна фабрика
«Нагольчанська» та Приватне
акціонерне товариство «Янівське»),
тоді як відповідачем доведено
відсутність його вини.

Таким чином, судова колегія вважає, що
господарським судом правомірно було
відмовлено Державному підприємству
"Вугілля України", м. Київ у задоволенні
позовних вимог про стягнення з
Державного підприємства «АНТРАЦИТ», м.
Торез Донецької області збитків у
розмірі 43 149 грн. 00 коп.

Доводи апеляційної скарги не прийняті
судовою колегією до уваги, оскільки не
підтверджені матеріалами справи та не
впливають на правомірність висновку
прийнятого господарським судом
рішення. Зокрема, посилання на умову
договору в частині відшкодування таких
витрат судовою колегією до уваги не
прийняті, оскільки такі збитки повинні
доводитися суду належними засобами
доказування (що в даному випадку мають
відношення до договору перевезення, а
не договору поставки).

Отже, відповідно до статті 47
Господарського процесуального кодексу
України, судове рішення прийняте
суддею за результатами дослідження
усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова
колегія Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що відповідно до вимог ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
Луганської області від 05.12.2013 р. у
справі № 913/2234/13 ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи, які
мають суттєве значення для вирішення
спору, відповідає нормам матеріального
та процесуального права України, а
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку суду.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору по
апеляційній скарзі покладаються на
скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Вугілля України», м. Київ
на рішення господарського суду
Луганської області від 05.12.2013 р. у
справі № 913/2234/13 залишити без
задоволення, рішення господарського
суду Луганської області від 05.12.2013 р. у
справі № 913/2234/13 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття, направляється сторонам
по справі в триденний строк та може
бути оскаржена до Вищого
господарського суду України через
Донецький апеляційний господарський
суд у двадцятиденний строк.

Головуючий
Г.І. Діброва

Судді
К.І. Бойченко

О.В. Стойка

Надр. 8 прим:

1 - у справу;

2 - позивачу;

3 - відповідачу;

4,5,6 - третій особі;

7 - ДАГС;

8- ГС Луг. обл.

Довгалюк К.Г.