ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2014 р.
Справа № 922/4552/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя
Івакіна В.О., суддя Пелипенко Н.М.

за участю представників сторін:

позивача - Караван Р.В. (довіреність від
25.06.2013 року)

відповідача - Тимченко Ю.О. (довіреність
від 24.01.2014 року)

третьої особи - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
позивача (вх. №3870Х/1-38) на рішення
господарського суду Харківської
області від 03.12.2013 року

за позовом ТОВ "БКЗ-Інвест", с.Губарівка

до ТОВ "Трайгон Фармінг Харків",
м.Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача-Державна інспекція
сільського господарства в Харківській
області, м.Харків

про стягнення 626 717,06 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "БКЗ-Інвест", звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом до ТОВ "Трайгон
Фармінг Харків", в якому просив суд
стягнути з відповідача 626737,06 грн.
збитків.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 03.12.2013 року у
справі № 922/4552/13 (суддя Жигалкін І.П.) в
позові відмовлено повністю.

Позивач не погодився з рішенням суду
першої інстанції, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що рішення
суду необґрунтоване, прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Просить рішення
господарського суду Харківської
області від 03.12.2013 року у справі №
922/4552/13 скасувати та прийняти нове, яким
позов задовольнити повністю.

Відповідач надав відзив на апеляційну
скаргу, в якому зазначає, що проти
апеляційної скарги заперечує в повному
обсязі, вимоги та доводи викладені в
ньому вважає незаконними,
необґрунтованими, такими що не містять
під собою правового підґрунтя, у
зв'язку з чим, вказана апеляційна
скарга, на його думку, не підлягає
задоволенню. Просить рішення
господарського суду Харківської
області від 03.12.2013 року у справі №
922/4552/13 залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

В судове засідання 29.01.2014 року третя
особа не з'явилась, однак надала відзив
на апеляційну скаргу позивача, в якому
просить розгляд справи здійснювати без
участі її представника.

27.01.2014 року позивачем надано суду
клопотання (вх.757), в якому він просить
витребувати від третьої особи
розрахунок розміру шкоди, заподіяної
позивачу відповідачем внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок.

Колегія суддів, розглянувши вказане
клопотання, приходить до висновку про
відмову в його задоволенні виходячи з
наступного.

Відповідно до п.2.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 року «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у разі неможливості
самостійно подати необхідні для
розгляду справи докази сторона вправі
звернутися до господарського суду, в
тому числі й апеляційної інстанції, з
клопотанням про витребування доказів;
при цьому обґрунтування такої
неможливості покладається на особу, що
заявляє відповідне клопотання.
Звертаючись з клопотанням про
витребування доказів до суду
апеляційної інстанції, заявник, з
огляду на вимоги частини першої статті
101 ГПК, повинен також обґрунтувати
неможливість подання цих доказів до
місцевого господарського суду. Така
неможливість може бути зумовлена,
зокрема, тим, що: сторона (сторони)
заявляла в місцевому господарському
суді клопотання про витребування в
інших осіб відсутніх у неї (них)
доказів, але зазначеним судом таке
клопотання не задоволено; на час
прийняття рішення місцевим
господарським судом заявникові не було
і не могло бути відомо про існування
відповідних доказів; докази з'явилися
після розгляду справи судом першої
інстанції.

Зазначені вище обставини позивачем не
доведені. В суді пешої інстанці
вказаний розрахунок був відсутній,
аналогічне клопотання місцевому суду
позивач не заявляв.

Крім того розрахунок заподіяних
збитків є основним доказом за вимогами
заявленими позивачем. Згідно ст.33 ГПК
України обов»язок доказування і
подання доказів за позовом
покладаються на позивача. Позивач
фактично перекладає свій обов'язок
доказування на суд.

У відзиві на апеляційну скаргу третя
особа зазначила, що Державна інспекція
сільського господарства в Харківській
області не наділена повноваженнями
щодо здійснення розрахунку збитків за
використання земельної ділянки, а в п.7
постанови Кабінету Міністрів України
від 25.07.2007 року №963 «Про затвердження
Методики визначення розміру шкоди,
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельних ділянок,
використання земельних ділянок не за
цільовим призначенням, зняття
грунтового покриву (родючого шару
грунту) без спеціального дозволу»
визначено перелік установ, які
наділені відповідними повноваженнями.

Аналогічна позиція викладена третьою
особою в своїх письмових поясненнях
від 29.11.2013 року при розгляді справи в
суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
підстав для витребування у Державної
інспекції сільського господарства в
Харківській області розрахунку
збитків.

Крім того, в клопотанні про
витребування доказів позивач просить
розглянути питання щодо винесення
окремої ухвали відносно третьої особи
за систематичне невиконання
покладених на неї обов'язків.

Відповідно до ст.90 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, виявивши при
вирішенні господарського спору
порушення законності або недоліки в
діяльності підприємства, установи,
організації, державного чи іншого
органу, виносить окрему ухвалу.

Отже, вирішення питання щодо наявності
підстав для винесення окремої ухвали
належить до повноважень суду та не
здійснюється за ініціативою сторони в
судовому процесі.

Також позивачем надано в судовому
засіданні 29.01.2014 року клопотання про
долучення до матеріалів справи
документів, а саме платіжних доручень
та звіту операцій за рахунком позивача.

Колегія суддів, розглянувши вказане
клопотання, дійшла висновку про його
задоволення, оскільки це є
підтвердженням доводів сторони за його
відзивом, долученим до матеріалів
справи.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін,
перевіривши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Позивач наполягає на тому , що у
червні-серпні 2012 року між ТОВ
«БКЗ-Інвест» та мешканцями сіл Кленове,
Мерло Богодухівського району
Харківської області були укладені
договори оренди земель
сільськогосподарського призначення
загальною площею 138,1229 га, які пройшли
державну реєстрацію у встановленому
законодавством порядку (а.с.14-118 т.1).

Згідно вказаних договорів сторонами
підписано акти приймання-передачі
земельних ділянок (містяться в додатку
до пояснень позивача №3 від 28.01.2014 року).

Позивач зазначає, що вказані земельні
ділянки межують з земельними
ділянками, що перебувають у оренді
відповідача. При цьому відповідач
здійснює господарювання на земельних
ділянках,що на даний час орендованих
позивачем, з 2007 року без договорів
оренди, зареєстрованих належним чином.

Як вказує позивач, у серпні-вересні 2012
року відповідач без належних правових
підстав самовільно зайняв орендовані
позивачем земельні ділянки та здійснив
їх засів.

Позивач у лютому 2013 року направив лист
прокурору Богодухівського району
№01-02/13 з повідомленням про
неправомірні, на думку позивача, дії
відповідача по користуванню спірними
земельними ділянками (а.с.139 т.1).

Прокурор Богодухівського району
направив заяву позивача за належністю
до Державної інспекції сільського
господарства в Харківській області
листом №03-50р від 01.03.2013 року (а.с.140 т.1).

Державна інспекція сільського
господарства в Харківській області
листом №04.01-29/2505 від 25.03.2013 року
повідомила позивача про те, відповідач
ухиляється від проведення перевірки
(а.с.141 т.1).

Позивач направив заяву №5 від 04.06.2013
року до Богодухівського районного
відділу УМВСУ В Харківській області
про факт самовільного зайняття
відповідачем земельних ділянок та збір
урожаю на них (а.с.142 т.1).

Постановою Богодухівського РВ ГУМВС
України в Харківській області від
20.08.2013 року кримінальне провадження за
фактом самовільного зайняття
земельної ділянки, яким завдано
значної шкоди її законному володільцю
або власнику, з боку ТОВ «Трайгон
Фармінг Харків» закрито у зв'язку з
відсутністю в діянні складу
кримінального правопорушення (а.с.144
т.1). Позивач робить висновок, що саме
органами досудового слідства було
встановлено, що відповідач на підставі
договорів оренди,що не пройшли
державної реєстрації засіяв і зібрав
врожай з земельних ділянок, що
перебувають в оренді позивача.

Позивач також вказує, що неправомірні
дії відповідача позбавили його
можливості вільно господарювати на
орендованих земельних ділянках та
отримувати дохід, внаслідок чого він
зазнав збитки( упущену вигоду) в
розмірі 132862,56грн.,що підтверджує
складеним ним розрахунком.

ТОВ «БКЗ-Інвест» зазначає, що крім того,
18.08.2012 року між ним (як постачальником)
та ТОВ «Компанія «Аквітенс» (покупцем)
було укладено договір поставки
№КП-СХ18/08-12, відповідно до якого він був
зобов»язаний у строк до 31.07.2013р.
поставити покупцю
сільськогосподарську продукцію
майбутнього врожаю, а саме зерно
пшениці та рапсу на загальну суму
818000,00грн. (а.с.149 т.1).

Позивач зазначає, що у зв'язку з
неможливістю виконання своїх
зобов'язань за вказаним договором з
вини відповідача, він був змушений
26.06.2013 року укласти договір поставки
№КП-СХ26/06-13 з ПАТ «СКТБ по
турбокомпресорах» на поставку ним
позивачу зерна пшениці та рапсу (п.1.1
договору) (а.с.152 т.1).

Однак, як пояснює позивач, за вказаним
договором озима пшениця та рапс також
поставлені не були, у зв'язку з чим
позивач був позбавлений можливості
належним чином виконати свої
зобов'язання за договором №КП-СХ18/08-12
від 18.08.2012 року.

ТОВ «Компанія «Аквітенс» направило
позивачу претензію №1 від 16.08.2013 року за
договором №КП-СХ18/08-12 щодо сплати
штрафу в розмірі 409000 грн. за неналежне
виконання умов договору (а.с.155 т.1).

30.08.2013 року позивач платіжним
дорученням №40 задовольнив претензійні
вимоги і сплатив на користь ТОВ
«Компанія «Аквітенс» штрафні санкції у
розмірі 409000 грн. (а.с.157 т.1).

На підставі зазначеного позивач
вважає, що внаслідок неправомірних дій
відповідача він змушений був сплатити
штрафні санкції за договором поставки
№КП-СХ18/08-12 та зазнав збитків у розмірі
409000 грн.

Крім того, позивачем було здійснено
орендні платежі у вересні 2013 року на
загальну суму 84874,50 грн., що
підтверджується видатковими касовими
ордерами (а.с.158-172 т.1).

Отже, на думку позивача, за наслідками
протиправних дій відповідача він
зазнав збитків на загальну суму 626737,06
грн., що стало підставою для звернення
до суду з позовною заявою до
відповідача.

В свою чергу, відповідач зазначає, що на
протязі 2007-2008 рр. ним були укладені
договори оренди з власниками спірних
земельних ділянок, які були
нотаріально посвідчені, а земельні
ділянки були передані відповідачу за
актами прийому-передачі.

В постанові Богодухівського РВ ГУМВС в
Харківській області про закриття
кримінального провадження від 20.08.2013
року зазначено, що в ТОВ «БКЗ-Інвест» та
ТОВ «Трайгон Фармінг Харків» одночасно
мають підписані договори оренди з тими
ж власниками на ті ж самі земельні
ділянки.

Відповідачем були направлені листи
власникам спірних земельних ділянок
(а.с.119-138 т.1) від 13.12.2012 року, де
відповідач звертає увагу орендодавців
на те, що договори оренди землі були
ними укладені з ТОВ «Трайгон Фармінг
Харків», а від землевласників не
надходило жодного повідомлення про
відмову від договірних зобов'язань.

Як зазначає відповідач, самовільного
захоплення земельних ділянок він не
здійснював, доказів вчинення
зазначеного правопорушення позивачем
не надано суду, а тому вимоги про
стягнення збитків є безпідставними.

Судова колегія приймає до уваги
наступне.

Відповідно до ч.4 ст.124 Земельного
кодексу України, передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб,
здійснюється за договором оренди між
власником земельної ділянки та
орендарем.

Статтею 16 Закону України "Про оренду
землі" встановлено, що укладення
договору оренди земельної ділянки
із земель приватної власності
здійснюється за згодою орендодавця та
особи, яка згідно із законом вправі
набувати право оренди на таку
земельну ділянку.

Право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав (ст.125 Земельного
кодексу України).

Відшкодування збитків власникам землі
та землекористувачам здійснюють
органи виконавчої влади, органи
місцевого самоврядування, громадяни та
юридичні особи, які використовують
земельні ділянки, а також органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, громадяни та юридичні
особи, діяльність яких обмежує права
власників і землекористувачів (ст.157
Земельного кодексу України).

Постановою Кабінету Міністрів України
від 25 липня 2007 р. N 963 « Про затвердження
Методики визначення розміру шкоди,
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельних ділянок,
використання земельних ділянок не за
цільовим призначенням, зняття
ґрунтового покриву (родючого шару
ґрунту) без спеціального дозволу»
визначено, що Методика спрямована на
визначення розміру шкоди, заподіяної
державі, територіальним громадам,
юридичним та фізичним особам, на всіх
категоріях земель внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого
шару ґрунту) без спеціального дозволу.

Розрахунок розміру шкоди,
заподіяної державі, територіальним
громадам внаслідок самовільного
зайняття земельних ділянок,
використання земельних ділянок не
за цільовим призначенням, зняття
ґрунтового покриву (родючого шару
ґрунту) без спеціального дозволу»,
проводиться Держекоінспекцією та її
територіальними органами або
Держсільгоспінспекцією та її
територіальними органами, а розміру
шкоди, заподіяної юридичним та
фізичним особам, - територіальними
органами Держсільгоспінспекції на
підставі матеріалів обстежень
земельних ділянок, проведених
відповідно до Порядку виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг на платній основі державними
органами земельних ресурсів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 1 листопада 2000
р. N 1619 (п.7 Методики).

Таким чином, вказаною постановою
Кабінету Міністрів України визначено
органи державні органи, що
уповноважені здійснювати розрахунок
розміру збитків.

Крім того, відповідно до 3.6. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" від 17 травня 2011
року №6, яким передбачено, що при
вирішенні питання про задоволення
вимог щодо стягнення шкоди, завданої
самовільним зайняттям земельної
ділянки, господарським судам необхідно
мати на увазі, що розмір такої шкоди
визначається відповідно до розрахунку,
зробленого територіальними органами
інспекції Міністерства екології та
природних ресурсів України або
Державною інспекцією з контролю за
використанням і охороною земель
Держкомзему та її територіальними
підрозділами на підставі Методики
визначення розміру шкоди, заподіяної
внаслідок самовільного зайняття
земельних ділянок, використання
земельних ділянок не за цільовим
призначенням, зняття ґрунтового
покриву (родючого шару ґрунту) без
спеціального дозволу, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 25.07.2007 N 963.

Однак, до матеріалів справи надано
розрахунок збитків, здійснений
самостійно позивачем відповідно до
Методики визначення розміру шкоди,
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельних ділянок,
використання земельних ділянок не за
цільовим призначенням, зняття
грунтового покриву без спеціального
дозволу, затвердженої постановою КМУ
від 25.07.2007 року №963.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
чинним законодавством не передбачено
можливості здійснення самостійно
суб'єктом господарювання розрахунку
розміру збитків, заподіяних
самовільним зайняттям земельної
ділянки.

У даному випадку позивачем не
додержано вимог постанови Кабінету
Міністрів України від 25.07.2007 N 963 та
Порядку виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг на платній основі державними
органами земельних ресурсів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01 листопада 2000
р. N 1619.

Таким чином, розрахунок розміру
збитків за використання відповідачем
земельної ділянки не можна вважати
належним і допустимим доказом в
розумінні статті 34 Господарського
процесуального кодексу України та не
може бути прийнятий до уваги колегією
суддів.

Згідно п.3.1.постанови Пленуму ВГСУ №6
від 17.05.2011р. відповідно до вимог чинного
законодавства обов'язковою умовою
фактичного використання земельної
ділянки є наявність у особи, що її
використовує, правовстановлюючих
документів на цю земельну ділянку, а
відсутність таких документів може
свідчити про самовільне зайняття
земельної ділянки.

Разом із тим у вирішенні питання про
застосування відповідальності за
самовільне зайняття земельної ділянки
господарським судам необхідно
врахувати, що само по собі встановлення
судом наявності фактичного
користування земельною ділянкою без
документів, що посвідчують права на
неї, не є достатньою підставою для
кваліфікації такого використання
земельної ділянки як самовільне її
зайняття.

Позивачем додано до матеріалів справи
листи відповідача до його орендодавців
від13.12.2012 р. з проханням повідомити чи
дійсно орендодавці уклали договори на
орендовані ним земельні ділянки із
іншою особою. Відповідач також вказує,
що він звернувся до Управління
Держкомзем Богодухівського району
Харківської області з метою здійснити
державну реєстрацію договорів оренди
землі, але в реєстрації було відмовлено
на тій підставі, що земельні ділянки
були передані ще одній юридичній особі-
ТОВ»БКЗ-Інвест». Обидві сторони
стверджують , що відповідач орендує
спірні земельні ділянки за
нотаріально посвідченими договорами
2007-2008р.

Отже, відповідач намагався оформити
правовстановлюючі документи належним
чином. Орендодавці не повідомляли
відповідача про припинення договірних
відносин в порядку ст.ст. 31-33 Закону
України «Про оренду землі».

За таких обставин немає підстав
вважати відповідача таким, що
самовільно зайняв земельну ділянку, а
тому немає підстав для застосування
Методики визначення розміру шкоди,
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельних ділянок… для
обрахування позивачем завданих йому
збитків.

В апеляційній скарзі позивач зазначає,
що, на його думку, в діях відповідача
наявний склад цивільного
правопорушення та всіх його елементів,
що підтверджується постановою
Богодухівського РВ ГУМВС України в
Харківській області від 20.08.2013 року, в
якій встановлено, на думку позивача,
факт засіву земельних ділянок
відповідачем у вересні 2012 року та збору
урожаю з них.

Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу
України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільно-правова відповідальність за
завдання майнової шкоди наступає за
наявності цивільного правопорушення,
яке складається з наступних елементів:
наявність майнової шкоди, протиправна
поведінка (дія чи бездіяльність)
заподіювача, причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та майновою
шкодою, вина.

Позивачем не надано суду докази, які
свідчили б про факт самовільного
зайняття відповідачем земельних
ділянок, в тому числі наявності вини
відповідача

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільно-правова
відповідальність не настає.

Крім того, відповідно до ст.35
Господарського процесуального кодексу
України тільки вирок суду з
кримінальної справи, що набрав
законної сили, є обов'язковим для
господарського суду при вирішенні
спору з питань, чи мали місце певні дії
та ким вони вчинені.

Пунктом 2.6 постанови Пленуму Вищого
господарського суду від 26.12.2011 року №18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" не потребують
доказування преюдиціальні факти,
встановлені вироком суду з
кримінальної справи, що набрав
законної сили, з питань чи мали місце
певні дії та ким вони вчинені.

Таким чином, фактам, які встановлені
іншими судовими рішеннями, крім
зазначених в статті 35 ГПК України, не
надано преюдиціального значення для
господарських судів.

Отже, постанова про закриття
кримінального провадження не може
свідчити про самовільне зайняття
відповідачем земельних ділянок та не
може бути підставою для стягнення з
відповідача збитків.

Отже, за відсутності встановлення
складу правопорушення відсутні
підстави для стягнення з відповідача
збитків за самовільне зайняття
земельної ділянки, у зв'язку з чим суд
першої інстанції обґрунтовано
відмовив у задоволенні позовних вимог
про відшкодування відповідачем
збитків позивачу в розмірі 132 862,56 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача
також 84874,50 грн. орендних платежів, які
позивач сплатив орендодавцям у вересні
2013 року.

Колегія суддів з цього приводу
зазначає наступне.

Відповідно до укладених позивачем з
власниками земельних ділянок
договорів оренди, орендар має право
вимагати надання орендодавцем для
використання земельну ділянку після
державної реєстрації договору оренди
та відшкодування орендодавцем
упущеної вигоди і збитків, заподіяних
ненаданням її у зазначений строк (п.31
договору).

За обставинами справи, позивачу
земельні ділянки у фактичне
користування орендодавцями надані не
були, позивач був позбавлений
можливості вільно користуватись
землями та здійснювати засів земельних
ділянок, у зв'язку з чим, матеріалами
справи не підтверджено підстав
здійснення оплати за орендовані
земельні ділянки;позивач не здійснив
заходів щодо повернення платежів від
орендодавців, а тому вимоги позивача є
необґрунтованими.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 409000 грн. штрафних санкцій,
які були сплачені позивачем на користь
ТОВ «Компанія «Аквітенс» за договором
поставки №КП-СХ18/08-12 від 18.08.2012 року.

Колегія суддів з цього приводу
зазначає наступне.

Задоволення позивачем претензії ТОВ
«Компанія «Аквітенс» не є належним
доказом розміру понесених збитків,
обґрунтованості їх розрахунків.

У вимозі ТОВ «Компанія «Аквітенс» №1
від 16.08.2013 року до позивача вказано, що
згідно до п.5.2.2. договору №КП-СХ18/08-12 від
18.08.2012 року, за порушення термінів
поставки товару, визначених п.2.2. даного
договору понад 15 днів постачальник
сплачує покупцю штраф у розмірі 50% від
загальної суми договору, що визначена в
п.1.1. цього договору. На підставі цього,
ТОВ «Компанія «Аквітенс» вимагає у
позивача сплатити штраф в розмірі 409000
грн.

Однак, договором поставки №КП-СХ18/08-12
від 18.08.2012 року (а.с.149 т.1), в п.5.2.
передбачена відповідальність
постачальника за порушення термінів
поставки товару у вигляді неустойки в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожний день прострочки від вартості
непоставленого товару.

Таким чином, вказаним договором не
передбачено застосування штрафних
санкцій у розмірі 50% від загальної суми
договору до постачальника, а тому
позивачем не доведено наявність
підстав для сплати ним штрафу та
наступного відшкодування відповідачем
понесених ним витрат.

Заслуговує на увагу довід відповідача
про недоведеність
причинно-наслідкового зв'язку між
збитками у вигляді сплаченого штрафу і
неможливістю одержати врожай саме зі
спірних, а не інших земельних ділянок,
адже в договорі поставки не вказано, що
поставка врожаю має відбуватися саме з
певних земельних ділянок.
Підтвердженням цих доводів є та
обставина, що позивач уклав договір
№КП-СХ26/06-13 з ПАТ «СКТБ по
турбокомпресорах» з метою виконання
поставки ТОВ «Компанія «Аквітенс» за
договором поставки №КП-СХ18/08-12.

У зв'язку із недоведеністю належними
доказами факту самовільного зайняття
земельних ділянок,
причинно-наслідкового зв'язку, а також
розміру збитків відсутні підстави до
їх стягнення судом.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків господарського
суду Харківської області.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що рішення
господарського суду Харківської
області від 03.12.2013 року по справі №
922/4552/13 прийняті при належному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи та у відповідності до норм
матеріального і процесуального права і
підстави для їх скасування відсутні, в
зв'язку з чим, апеляційна скарга
позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п. 1 статті
103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 03.12.2013 року по
справі № 922/4552/13 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної
сили з дня її підписання і може бути
оскаржена протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови по справі
№922/4552/13 підписано 03.02.2014 року.

Головуючий суддя
Медуниця О.Є.

Суддя
Івакіна В.О.

Суддя
Пелипенко Н.М.