КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2014 р. Справа№ 35/444

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Прокопець О.П.,
довіреність № 2362 від 03.10.2012;

від відповідача - Шишлов О.Є.,
довіреність №25/1814 від 19.09.2013;

від третіх осіб - представники не
прибули,

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Домашній птах" на
рішення господарського суду міста
Києва від 05.09.2013 у справі № 35/444 (суддя
Пінчук В.І.) за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Домашній
птах" до товариства з обмеженою
відповідальністю "Універсальний
комерційний банк "Камбіо", за участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
приватного підприємства "Валмар" та
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу
Занудіної О.І. про визнання іпотечного
договору від 15.07.2008 недійсним та
зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Домашній птах"
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом про визнання
іпотечного договору від 15.07.2008 року
недійсним та зобов'язання приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу Занудіну О.І.
виключити з реєстру іпотек та заборони
відчуження запис про іпотеку та
заборону відчуження нерухомого майна,
яке було передане в іпотеку за
договором іпотеки від 15.07.2008.

При первісному розгляді справи,
рішенням господарського суду міста
Києва від 12.04.2012 року у справі № 35/444
позов задоволено частково; визнано
недійсним іпотечний договір (договір
майнової поруки) від 15.07.2008 року,
укладений між ТОВ "Домашній птах" та ТОВ
"Універсальний комерційний банк
"Камбіо" (правонаступником якого є ПАТ
"Банк Камбіо"), посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу Занудіною О.І. та
зареєстрований в реєстрі за №811 з
моменту його укладення; в іншій
частині позовних вимог відмовлено;
здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 19.09.2012 року по
справі №35/444 апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Банк Камбіо" залишено без задоволення;
рішення господарського суду міста
Києва від 12.04.2012 року у справі № 35/444
змінено; визнано поважною причину
пропуску позовної давності та
відновлено товариству з обмеженою
відповідальністю "Домашній птах"
пропущений строк позовної давності для
захисту порушеного права; в іншій
частині рішення господарського суду
міста Києва від 12.04.2012 року у справі №
35/444 залишено без змін.

Прийняті судові акти в частині
задоволення позовних вимог, мотивовані
тим, що спірний договір від імені ТОВ
"Домашній птах" було укладено
директором без належних повноважень,
оскільки відповідно до ст. 98 Цивільного
кодексу України обов'язковою умовою
укладення договору іпотеки повинна
бути наявність у директора повноважень
на його укладення, а саме рішення
загальних зборів про надання згоди на
передачу в іпотеку спірного майна.

В частині відмови у задоволенні
позовних вимог, прийняті судові акти
мотивовані тим, що позовна вимога щодо
зобов'язання приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу Занудіної О.І. виключити з
реєстру іпотек та заборон відчуження
нерухомого майна, яке було передане в
іпотеку за договором іпотеки,
укладеним між ТОВ "Домашній птах" та ТОВ
"Універсальний комерційний банк
"Камбіо" (правонаступником якого є ПАТ
"Банк Камбіо") 15.07.2008 року, а саме:
нерухомого майна за адресою: Київська
область, Кагарлицький район , с. Стави,
вул. Першотравнева, 1 є необґрунтованою
та такою, що не підлягає задоволенню,
оскільки заявлена з порушенням вимог
господарського процесуального кодексу
України.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
актами, публічне акціонерне товариство
"Банк Камбіо" звернулося з касаційною
скаргою до Вищого господарського суду
України, в якій просило скасувати
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 19.09.2012 року,
рішення господарського суду міста
Києва від 12.04.2012 року по справі №35/444 та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову повністю.

Постановою Вищого господарського суду
України від 18.06.2013 рішення
господарського суду міста Києва від
12.04.2012 та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
19.09.2012 року у справі
№35/444 скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до
господарського суду міста Києва.

Так, скасовуючи вищенаведені судові
акти, Вищий господарський суд України в
постанові зазначив про те, що визнаючи
недійсним спірний договір іпотеки, у
зв'язку з відсутністю у директора
позивача повноважень на його
укладення, суди попередніх інстанцій
не звернули уваги на ту обставину, що
передача в іпотеку нерухомого майна не
передбачає позбавлення іпотекодавця -
ТОВ "Домашній птах" права власності на
предмет іпотеки в момент укладення
договору, тому суди дійшли до
помилкового рішення, що передача
позивачем нерухомості (що є предметом
іпотеки) в іпотеку за кредитним
зобов'язанням є його відчуженням.

Крім цього, судом касаційної інстанції
вказано на те, що судами попередніх
інстанцій не надана оцінка
повноваженням директора та не
встановлено чи мало місце, на момент
укладення спірного договору іпотеки,
перевищення повноважень директора
встановлених положеннями статуту ТОВ
"Домашній птах" для підписання спірного
договору іпотеки від імені товариства;
не з'ясували питання щодо можливого
схвалення юридичною особою
оспорюваної угоди відповідно до ст. 241
ЦК України. Оскільки, настання таких
наслідків закон ставить в залежність
від того, чи було схвалено у подальшому
угоду особою, від імені якої її
укладено.

Також, Вищий господарський суд України
в постанові зазначив про те, що
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу
Занудіною О.І. до суду касаційної
інстанції надано Протокол №6 загальних
зборів учасників ТОВ "Домашній Птах"
від 14.07.2008 року (а.с.50, т.3), з якого
вбачається, що загальними зборами ТОВ
"Домашній Птах" було вирішено
уповноважити директора Стежар
Владислава Дмитровича підписати
договір іпотеки (майнової поруки)
нерухомого майна від 15.07.2008 року.

За результатом нового розгляду даної
справи господарським судом міста Києва
05.09.2013 прийнято рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

При ухваленні рішення по даній справі,
суд першої інстанції дійшов висновку
про відсутність підстав для визнання
зазначеного договору недійсним.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 05.09.2013 у справі
№35/444 скасувати та
прийняти нове, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема,
тим, що оскільки предметом іпотеки за
оскаржуваним договором стало нерухоме
майно, яке складає 100% статутного фонду
товариства з обмеженою
відповідальністю "Домашній птах", а
зміна розміру статутного капіталу
згідно Статуту позивача відноситься до
виключної компетенції Загальних
зборів, тому на укладення
оскаржуваного договору іпотеки
потрібна згода цих зборів, яка
директору товариства не надавалась.

Таким чином, апелянт посилається на
перевищення директором товариства з
обмеженою відповідальністю "Домашній
птах" Стежаром Владиславом Дмитровичем
повноважень при укладенні договору
іпотеки, у зв'язку з чим вважає, що
зазначений договір підлягає визнанню
недійсним.

Разом з апеляційною скаргою, позивачем
подано до суду клопотання про
проведення почеркознавчої експертизи
по даній справі з метою ідентифікації
виконавців підписів на Протоколі №6
загальних зборів учасників ТОВ
"Домашній Птах" від 14.07.2008 року, згідно
якого директора ТОВ "Домашній Птах"
Стежар Владислава Дмитровича
уповноважено підписати оскаржуваний
договір іпотеки.

Розглянувши подане клопотання, колегія
суддів дійшла висновку про його
відхилення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського
процесуального кодексу України для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики
призначення судової експертизи" судова
експертиза призначається лише у разі
дійсної потреби у спеціальних знаннях
для встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування. Аналогічна правова
позиція міститься і в Інформаційному
листі Вищого господарського суду
України від 27.11.2006 N 01-8/2651.

По - перше, заявником не доведено
обставин, за яких наявні підстави
призначення судом почеркознавчої
експертизи.

Крім того, Протокол №6 загальних зборів
учасників ТОВ "Домашній Птах" від 14.07.2008
року, згідно якого директора ТОВ
"Домашній Птах" Стежар Владислава
Дмитровича уповноважено підписати
оскаржуваний договір іпотеки, не може
вплинути на результат розгляду даного
спору. Оцінка наявних доказів та
висновки суду з цього приводу будуть
наведені нижче у даній постанові.

Представник апелянта - позивача у
справі в судовому засіданні 27.01.2014
надав пояснення, якими підтримав
апеляційну скаргу.

Представник відповідача проти
апеляційної скарги заперечив та просив
залишити рішення суду першої інстанції
без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Треті особи правом на участь своїх
представників не скористалися, хоча
про дату, час та місце судового
засідання були повідомлені належним
чином; ухвали суду направлялись за
належними адресами.

Відповідно до пункту 2.6.15. Інструкції з
діловодства в господарських судах
України на звороті у лівому нижньому
куті оригіналу процесуального
документа, який виготовляється судом
та залишається у справі,
проставляється відповідний штамп суду
з відміткою про відправлення
документа, що містить вихідний
реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправлення, підпис
працівника, який її здійснив, та може
містити відмітку про отримання копії
процесуального документа
уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням
належного надсилання копій
процесуального документа сторонам та
іншим учасникам судового процесу.

Водночас до повноважень господарських
судів не віднесено з'ясування
фактичного місцезнаходження юридичних
осіб або місця проживання фізичних
осіб - учасників судового процесу на
час вчинення тих чи інших
процесуальних дій. Тому відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.
Про це Вищим господарським судом
України зазначалося і в інформаційних
листах від 02.06.2006 N 01-8/1228 "Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" (пункт 4), від 14.08.2007 N
01-8/675 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у першому
півріччі 2007 року" (пункт 15), від 18.03.2008 N
01-8/164 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2007 році"
(пункт 23).

У першому з названих листів викладено й
правову позицію, згідно з якою
примірники повідомлень про вручення
рекомендованої кореспонденції,
повернуті органами зв'язку з
позначками "адресат вибув", "адресат
відсутній" і т. п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Крім того, явка представників сторін та
третіх осіб не визнавалася
обов'язковою.

Будь - яких заяв, клопотань щодо
неможливості бути присутніми в даному
судовому засіданні від третіх осіб до
суду не надійшло.

За наведених обставин, апеляційна
скарга розглянута судом у даному
судовому засіданні по суті з
винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Між товариством з обмеженою
відповідальністю "Універсальний
комерційний банк "Камбіо", як
кредитором та приватним підприємством
"Валмар", як позичальником 24.03.2008 року
укладено кредитний договір №11-2008,
відповідно до умов якого банк надає
позичальнику кредит в сумі 7 600 000,00 грн.
на строк до 05.05.2011 для поповнення
обігових коштів.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за кредитним
договором, 27.03.2008 року між товариством з
обмеженою відповідальністю
"Універсальний комерційний банк
"Камбіо", як заставодержателем та
приватним підприємством "Валмар", як
заставодавцем укладено договір
застави №11-2008/1, відповідно до якого
заставодавець передає в заставу
належне йому на праві власності майно,
а саме лінію для виробництва
сандвіч-панелей "Мanny" Італія.

Крім цього, між товариством з обмеженою
відповідальністю "Універсальний
комерційний Банк "Камбіо", як
іпотекодержателем та товариством з
обмеженою відповідальністю "Домашній
птах", як іпотекодавцем 15.07.2008 року
укладено іпотечний договір,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського територіального
округу Занудіною О.І. 15.07.2008 року, та
зареєстрований в реєстрі за №811.

Відповідно до п.1.2 договору
іпотекодавець передає
іпотекодержателю в іпотеку нерухоме
майно, яким є комплекс загальною площею
21 449,3 кв.м., що складається з: адмін.
приміщення, А, 220,1 кв.м.; приміщення
вагової, Б, 16,4 кв.м.; приміщення будинку
тваринника, Б1, 11,7 кв.м.; приміщення
гаражів, В, 212,0 кв.м.; приміщення бойні, Г,
88,5 кв.м.; приміщення санпропускника, Д,
334,3 кв.м.,; приміщення кормцеху, Е, 607,5
кв.м.; приміщення пташника №17, Ж, 1771,0
кв.м.; приміщення пташника №16, З, 1441,2
кв.м.; приміщення пташника №15, К, 1495,3
кв.м., приміщення пташника №14, Л, 1487,3
кв.м.; приміщення пташника №11, М, 1453,7
кв.м.; приміщення пташника №7, Н, 1354,6
кв.м.; приміщення пташника №8, О, 1693,9
кв.м.; приміщення пташника №9, П, 289,9
кв.м.; приміщення пташника №10, Р, 1037,7
кв.м.; приміщення дизельної, С, 57,9 кв.м.;
приміщення трансформаторної, Т, 20,9
кв.м.; приміщення пташника №2, Ф, 909,8
кв.м.; приміщення пташника №2 а, Х, 833,0
кв.м.; приміщення пташника №3, У, 1084,8
кв.м.; приміщення пташника №6, Ч, 1146,8
кв.м.; приміщення трансформаторної, Ш,
41,8 кв.м.; приміщення пташника №5, Щ, 1014,6
кв.м.; приміщення пташника №4, Ю, 1125,0
кв.м.; приміщення складу, Я, 699,6 кв.м., що
розташований за адресою: Київська
область, Кагарлицький район, с. Стави,
вул. Першотравнева, буд 1.

Даний договір від товариства з
обмеженою відповідальністю "Домашній
птах" підписано директором Стежаром
Владиславом Дмитровичем.

Позивач вважаючи, що договір іпотеки
було укладено директором товариства з
обмеженою відповідальністю "Домашній
птах" Стежаром Владиславом Дмитровичем
з перевищенням повноважень, а саме без
погодження із загальними зборами
товариства, звернувся до
господарського суду міста Києва з
позовом до ПАТ "Банк Камбіо" про
визнання іпотечного договору від 15.07.2008
року недійсним та зобов'язання
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу
Занудіну О.І. виключити з реєстру
іпотек та заборони відчуження запис
про іпотеку та заборону відчуження
нерухомого майна, яке було передане в
іпотеку за договором іпотеки від 15.07.2008.

В обґрунтування позовних вимог про
визнання договору недійсним позивач
посилається на те, що оскільки
предметом іпотеки стало нерухоме
майно, яке складає 100% статутного фонду
товариства з обмеженою
відповідальністю "Домашній птах", а
зміна розміру статутного капіталу
згідно Статуту позивача відноситься до
виключної компетенції Загальних
зборів, тому на укладення
оскаржуваного договору іпотеки
потрібна згода цих зборів, яка
директору товариства не надавалась.

Таким чином, позивач посилається на
перевищення директором товариства з
обмеженою відповідальністю "Домашній
птах" Стежаром Владиславом Дмитровичем
повноважень при укладенні договору
іпотеки, у зв'язку з чим вважає, що
зазначений договір підлягає визнанню
недійсним.

Колегія суддів вважає зазначені доводи
необґрунтованими та такими, що не
можуть бути підставою для визнання
оскаржуваного договору недійсним, з
огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставами
виникнення прав та обов'язків, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 174 ГК України,
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу
України та ст. 20 Господарського кодексу
України передбачають такий спосіб
захисту порушеного права як визнання
недійсним правочину (господарської
угоди).

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" правочин може
бути визнаний недійсним лише з
підстав, визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом. Такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу
України:

1. Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Перелік вказаних вимог, додержання
яких є необхідним для дійсності
правочину, є вичерпним.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 83 Цивільного
кодексу України юридичні особи можуть
створюватися у формі товариств,
установ та в інших формах, встановлених
законом. Товариством є організація,
створена шляхом об'єднання осіб
(учасників), які мають право участі у
цьому товаристві. Товариство може бути
створене однією особою, якщо інше не
встановлено законом. Товариства
поділяються на підприємницькі та
непідприємницькі.

Відповідно до ст. 113 Цивільного кодексу
України господарським товариством є
юридична особа, статутний (складений)
капітал якої поділений на частки між
учасниками. Господарські товариства
можуть бути створені у формі повного
товариства, командитного товариства,
товариства з обмеженою або додатковою
відповідальністю, акціонерного
товариства.

Організаційно-правовою формою
господарського товариства "Домашній
птах" є товариство з обмеженою
відповідальністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Цивільного
кодексу України товариством з
обмеженою відповідальністю є
засноване одним або кількома особами
товариство, статутний капітал якого
поділений на частки, розмір яких
встановлюється статутом.

Статтею 89 Господарського кодексу
України передбачено, що управління
діяльністю господарського товариства
здійснюють його органи та посадові
особи, склад і порядок обрання
(призначення) яких визначаться залежно
від виду товариства, а у визначених
законом випадках учасники товариства.

Згідно з приписами ст. 58 Закону України
"Про господарські товариства" вищим
органом товариства з обмеженою
відповідальністю є загальні збори
учасників.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про
господарські товариства" у товаристві
з обмеженою відповідальністю
створюється виконавчий орган:
колегіальний (дирекція) або
одноособовий (директор). Дирекція
(директор) вирішує усі питання
діяльності товариства, за винятком тих,
що належать до виключної компетенції
загальних зборів учасників.

Відповідно до п. 7.10 Статуту товариства
з обмеженою відповідальністю "Домашній
птах" виконавчим органом товариства є
директор, який вирішує усі поточні
питання діяльності товариства, за
винятком тих, що належать до виключної
компетенції Зборів Учасників.

Згідно з п. 7.5.2 зазначеного Статуту до
виключної компетенції Зборів
Учасників належить, зокрема, внесення
змін до статуту товариства, зміна
розміру його статутного капіталу.

Згідно ч. 2 ст. 98 Цивільного кодексу
України рішення про внесення змін до
статуту товариства, відчуження майна
товариства на суму, що становить
п'ятдесят і більше відсотків майна
товариства, та про ліквідацію
товариства приймаються більшістю не
менш як у 3/4 голосів, якщо інше не
встановлено законом.

Вартість майна товариства та розмір
статутного капіталу є різними
поняттями. При набутті майна, воно не
підлягає обов'язковому внесенню до
статутного фонду.

Апелянтом не доведено вартість майна
товариства, отже і не доведено, що
вартість предмета іпотеки складає
понад 50 % вартості майна товариства, про
що йдеться в ч. 2 ст. 98 Цивільного
кодексу України.

Позивач, вважає, що передача майна в
іпотеку є його відчуженням та
відповідно зміною розміру статутного
капіталу товариства, а отже на
укладення іпотечного договору,
виходячи з положень статуту позивача
потрібна згода Зборів Учасників
товариства.

Колегія суддів з наведеним не
погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
іпотеку" іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу
України іпотекою є застава нерухомого
майна, що залишається у володінні
заставодавця або третьої особи.

Отже, виходячи з наведених норм,
передача в іпотеку майна не передбачає
позбавлення іпотекодавця права
власності на предмет іпотеки в момент
укладення договору, а тому не є
відчуженням такого майна.

Аналогічної позиції дотримується і
Вищий господарський суд України,
зокрема, в постановах від 15.05.2012 у
справі № 41/90 та від 04.05.2011 у справі №
К7/178-10 (К39/250-09).

Таким чином, здійснюючи передачу майна
в іпотеку, таке майно на момент
укладення іпотечного договору не
відчужується. Також не змінюється
розмір статутного капіталу
товариства.

Пунктом 7.5 Статуту товариства з
обмеженою відповідальністю "Домашній
птах" передбачено питання, вирішення
яких належить до виключної компетенції
Зборів Учасників товариства.

У зазначеному пункті відсутні
положення щодо надання обов'язкової
згоди директору на укладення, зокрема,
іпотечних договорів (як і договорів про
відчуження майна).

Разом з тим, п. 7.11 Статуту позивача
передбачено, що директор товариства
має право без довіреності укладати від
імені товариства контакти, угоди та
забезпечувати їх виконання.

З огляду на вищевикладене, підписання
оскаржуваного договору директором
товариства з обмеженою
відповідальністю "Домашній птах"
Стежаром Владиславом Дмитровичем не
потребувало згоди зборів учасників
товариства, оскільки такий договір
укладено з метою забезпечення
виконання зобов'язань та не є договором
про відчуження майна.

Отже, на момент укладення договору
іпотеки директор товариства з
обмеженою відповідальністю "Домашній
птах" діяв у межах повноважень.

Також, в матеріалах справи міститься
Протокол №6 загальних зборів учасників
ТОВ "Домашній Птах" від 14.07.2008 року (а.с.50,
т.3), з якого вбачається, що загальними
зборами ТОВ "Домашній Птах" було
вирішено уповноважити директора
Стежар Владислава Дмитровича
підписати договір іпотеки (майнової
поруки) нерухомого майна від 15.07.2008
року.

Крім того, слід зазначити, що дії
товариства позивача щодо прийняття
договору іпотеки до виконання є їх
схваленням на підставі статті 241
Цивільного кодексу України.

Частиною третьою статті 92 Цивільного
кодексу України передбачено, що орган
або особа, яка відповідно до установчих
документів юридичної особи чи закону
виступає від її імені, зобов'язана
діяти в інтересах юридичної особи,
добросовісно і розумно та не
перевищувати своїх повноважень. У
відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження.

Правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину (стаття 241 ЦК України).

Так, підтвердженням схвалення спірного
договору є, зокрема, те, що після його
укладення майно товариства позивача,
як іпотекодавця, було передано в
іпотеку.

Отже, наведене свідчить про схвалення
оскаржуваного правочину шляхом
прийняття його до виконання.

Пунктом 3.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№ 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" передбачено, що наступне
схвалення юридичною особою правочину,
вчиненого від її імені представником,
який не мав належних повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним. Доказами такого
схвалення може бути, зокрема,
відповідне вчинення дій, які свідчать
про схвалення правочину (прийняття
його виконання, здійснення платежу
другій стороні, підписання
товаророзпорядчих документів т.ін.).

Таким чином, позивач своїми подальшими
діями схвалив оскаржуваний правочин.

За наведених обставин, враховуючи те,
що згода зборів учасників товариства
на укладення оскаржуваного іпотечного
договору директором цього товариства
не потрібна, отже останній діяв в межах
наданих йому повноважень, а дії
товариства позивача щодо прийняття
договору іпотеки до виконання є його
схваленням на підставі статті 241
Цивільного кодексу України, тому
проведення почеркознавчої експертизи
по даній справі з метою ідентифікації
виконавців підписів на Протоколі №6
загальних зборів учасників ТОВ
"Домашній Птах" від 14.07.2008 року, згідно
якого директора ТОВ "Домашній Птах"
Стежар Владислава Дмитровича
уповноважено підписати оскаржуваний
договір іпотеки, є недоцільним.

Отже, вимога позивача про визнання
недійсним іпотечного договору
задоволенню не підлягає.

Крім того, вимога позивача про
зобов'язання приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу Занудіну О.І. виключити з
реєстру іпотек та заборони відчуження
запис про іпотеку та заборону
відчуження нерухомого майна, яке було
передане в іпотеку за договором
іпотеки від 15.07.2008, також не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про
іпотеку", обтяження нерухомого майна
іпотекою підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
законодавством. Державна реєстрація
здійснюється особою, на яку відповідно
до законодавства покладені функції
щодо державної реєстрації обтяжень
нерухомого майна іпотекою, на підставі
повідомлення іпотекодержателя.

Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону України "Про
іпотеку", відомості про припинення
іпотеки підлягають державній
реєстрації у встановленому
законодавством порядку.

Порядок державної реєстрації іпотек
встановлюється Тимчасовим положенням
про порядок державної реєстрації
іпотек, затверджений Кабінетом
Міністрів України від 31 березня 2004 року
№ 410 (пункт 4 розділу VI "Прикінцеві
положення" Закону України "Про
іпотеку").

Відповідно до пунктів 2, 4, 5 Тимчасового
положення державна реєстрація
відомостей про обтяження чи зміну умов
обтяження нерухомого майна іпотекою,
відступлення прав за іпотечним
договором та передачу, анулювання,
видачу дубліката заставної та видачу
нової заставної здійснюється шляхом
внесення запису до Реєстру, а також
змін і додаткових відомостей до запису,
виключення запису з Реєстру.

Державна реєстрація обтяження
нерухомого майна іпотекою може
здійснюватися будь-яким реєстратором.
Реєстратори це державні нотаріальні
контори, приватні нотаріуси, які згідно
з договорами, укладеними з
адміністратором Реєстру, здійснюють
державну реєстрацію іпотек, відомостей
про обтяження чи зміну умов обтяження
нерухомого майна іпотекою,
відступлення прав за іпотечним
договором, передачу, анулювання, видачу
дубліката заставної та видачу нової
заставної на підставі повідомлення
іпотекодержателя або уповноваженої
ним особи чи рішення суду, приймають
запити, видають завірені витяги з
Реєстру та виконують інші функції,
передбачені цим Порядком.

Згідно з п. 25 Тимчасового положення,
після виконання зобов'язання,
забезпеченого іпотекою,
іпотекодержатель зобов'язаний
протягом десяти днів надіслати
реєстратору письмове повідомлення про
виключення запису з Реєстру з
обов'язковим зазначенням порядкового
номера запису. Запис про обтяження
майна іпотекою може бути виключений на
підставі рішення суду з обов'язковим
зазначенням порядкового номера запису.

Пункт 2.1 Положення про Єдиний реєстр
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 09.06.1999
№ 31/5 (у редакції наказу Міністерства
юстиції України від 18.08.2004 № 85/5),
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 10.06.1999 за № 364/3657,
містить вичерпний перелік підстав для
внесення до Реєстру заборон відомостей
про накладення (зняття) заборони та
арештів на об'єкти нерухомого майна, а
саме:

- накладення (зняття) державною
нотаріальною конторою або приватним
нотаріусом - Реєстратором заборони
відчуження на об'єкти нерухомого майна;

- заява про реєстрацію (вилучення)
обтяження об'єкта нерухомого майна
(додатки 1 - 3), що подається: державною
нотаріальною конторою та приватним
нотаріусом, які не є Реєстраторами, - у
зв'язку з накладенням (зняттям) ними
заборони відчуження на об'єкти
нерухомого майна;

- судами (крім третейських судів) і
слідчими органами - у зв'язку з
накладенням ними арешту на об'єкти
нерухомого майна (звільненням з-під
арешту);

- органами державної виконавчої служби
- у зв'язку з накладенням ними арешту на
об'єкти нерухомого майна (звільненням
з-під арешту).

Таким чином, безпосередньо на підставі
судового акта до Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна можуть бути внесені відомості
про зняття заборони лише стосовно
арештованих судом об'єктів нерухомого
майна.

Пунктом 24 Порядку ведення Державного
реєстру обтяжень рухомого майна,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 05.07.2004 № 830,
встановлено, що відомості про
припинення обтяження реєструються на
підставі заяви обтяжувача чи
уповноваженої ним особи.

ТОВ "Домашній Птах" звернулось до суду
з вимогами про зобов'язання приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу Занудіну О.І.
виключити з реєстру іпотек та заборони
відчуження запис про іпотеку та
заборону відчуження нерухомого майна,
яке було передане в іпотеку за
договором іпотеки від 15.07.2008.

Згідно зі ст. 1 ГПК України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 2 ГПК України,
господарський суд порушує справи за
позовними заявами, зокрема,
підприємств та організацій, які
звертаються до господарського суду за
захистом своїх прав та охоронюваних
законом інтересів.

Відповідно до п. 5.1. глави 15 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 22.02.2012
року № 296/5, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 22 лютого
2012 року за N 282/20595 нотаріус, який
накладав заборону, знімає заборону
відчуження майна при одержанні
повідомлення про припинення
(розірвання, визнання недійсним)
договору застави (іпотеки).

Нотаріус не є відповідачем у даній
справі. Тому, вказана вимога
пред'явлена до неналежного
відповідача.

При цьому, враховуючи те, що саме
нотаріус, який накладав заборону,
знімає заборону відчуження майна при
одержанні повідомлення про припинення
(розірвання, визнання недійсним)
договору застави (іпотеки), позивачем
в даному випадку не доведено наявність
спору з виключення з реєстру майна та
порушення його права.

Таким чином, позовні вимоги в цій
частині також не підлягають
задоволенню.

Стосовно заяви відповідача про
застосування строку позовної давності
до вимог позивача, слід зазначити
наступне.

Позовна давність, за визначенням
статті 256 Цивільного кодексу України -
це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини першої статті 261
Цивільного кодексу України позовна
давність застосовується лише за
наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення (п. 2.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.08.2013 № 10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів").

Враховуючи те, що суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про відмову у
задоволенні позову з підстав його
необґрунтованості, то позовна давність
в даному випадку не підлягає
застосуванню.

З урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
прийнято з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
правові підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної
скарги відмовлено, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за подання апеляційної скарги
покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Домашній
птах" залишити без задоволення, а
рішення господарського суду міста
Києва від 05.09.2013 у справі № 35/444 - без
змін.

2. Судові витрати зі сплати судового
збору за подачу апеляційної скарги
покласти на її заявника - позивача у
справі.

3. Матеріали справи № 35/444 повернути до
господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку та строки.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
М.А. Дідиченко

М.А. Руденко