номер провадження справи 30/110/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2014
Справа № 908/3934/13

за позовом: Публічного акціонерного
товариства «Вільнянський маслозавод»
(70001, м.Вільнянськ Запорізької області,
вул. Запорізька, 65)

до відповідача: Публічне акціонере
товариство «МОТОР-БАНК» (69068, м.
Запоріжжя, вул.Моторобудівників, 54-Б)

про визнання недійсним договору;

Суддя
Кагітіна Л.П.

За участю представників сторін та
учасників процесу:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Петров Г.М.,
довіреність № 108/14 від 09.01.2014 р.;

До господарського суду Запорізької
області звернулося Публічне
акціонерне товариство «Вільнянський
маслозавод» із позовною заявою про
визнання недійсним кредитного
договору № 04/К/14/12, укладеного 12.04.2012 р.
між ПАТ «Вільнянський маслозавод» та
ПАТ «МОТОР-БАНК».

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на приписи ст.ст. 92,
203, 215 Цивільного кодексу України та
положення Статуту підприємства. При
цьому вказує, що кредитний договір
суперечить положенням ч. 1 ст. 92 ЦК
України, оскільки враховуючи вартість
майна та розмір зобов'язань позивача,
суму, на яку укладено договір, а також
пункт 1 ст. 32 Статуту ПАТ «Вільнянський
маслозавод», для укладення спірного
кредитного договору повинно було
прийматися відповідне рішення
загальних зборів. За доводами позивача,
зважаючи на відсутність рішення
загальних зборів про укладення
кредитного договору, неузгодження
загальними зборами можливого розміру
відсотків за кредитним договором
(істотних його умов) та не затвердження
самого тексту цього договору зборами
засновників, спірний договір не можна
вважати таким, що відповідає вимогам
закону. Наведене, на думку позивача, є
підставою для визнання спірної
додаткової угоди недійсною.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 02.12.2013 р.
порушено провадження у справі № 908/3934/13,
присвоєно справі номер провадження №
30/110/13, розгляд якої призначено на 12.12.2013
р. У сторін витребувані документи, які
необхідні для всебічного та
об'єктивного розгляду і вирішення
справи.

На підставі ст. 77 Господарського
кодексу України, у зв'язку з
нез'явленням представника позивача та
неподанням витребуваних доказів,
розгляд справи відкладався до 23.01.2014 р.

За письмовим клопотанням представника
відповідача фіксація судового процесу
технічними засобами не здійснювалася.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав доводи,
викладені у відзиві на позов та надав
усні пояснення по суті спору. За
доводами відповідача, твердження
позивача, що директор ПАТ
«Вільнянський маслозавод» не був
наділений повноваженнями на укладання
кредитного договору без відповідного
рішення загальних зборів акціонерів є
необґрунтованим та таким, що не
відповідає дійсним обставинам справи.
Вказує, що на виконання укладеного між
сторонами кредитного договору,
позивачу було надано кредит в розмірі
300000,00 грн., для отримання якого надано
звіт про фінансові результати за 2011
рік, річну звітність (баланс станом на
31.12.2011 р.), згідно з якими вартість
активів ПАТ «Вільнянський маслозавод»
склала 24495000,00 грн., тобто, сума
запитуваного кредиту та розмір майна,
що було запропоновано в заставу, не
перевищувала 25% вартості активів за 2011
рік. Тому, як вказує відповідач, для
укладення зазначеного правочину було
достатньо наданого позивачем
протоколу № 27/03/1 від 27.03.2012 р. Зборів
Наглядової ради з рішенням про
отримання кредиту та передачі майна в
заставу.

Позивач вимоги ухвал суду від 02.12.2013 р.
та 12.12.2013 р. у даній справі щодо надання
письмового витребуваних судом
документів не виконав. Процесуальним
правом на участь представника в
судовому засіданні не скористався, про
причини неявки суду не повідомив. Про
час та місце слухання справи позивач
повідомлений належним чином.

Відповідно до підпункту 3.9.1 постанови
Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст.
87 ГПК України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з наявною у матеріалах справи
розпискою в отримання процесуального
документа, ухвалу про порушення
провадження у справі та призначення
судового засідання було отримано
повноважним представником відповідача
04.12.2013 р. особисто через канцелярію
господарського суду. Ухвала суду від
12.12.2013р. про відкладення розгляду до
23.01.2014 р. була направлена судом на
адресу позивача, зазначену ним у
позові: 70001, м.Вільнянськ Запорізької
області, вул. Запорізька, 65, яка
співпадає з місцезнаходженням
позивача, визначеним у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців (Витяг з ЄДР
наявний в матеріалах справи). Отже, про
розгляд справи господарським судом
позивач був обізнаний.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
№ 18 від 26.12.2011 р. у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що при неподанні відзиву
на позовну заяву і витребуваних
господарським судом матеріалів справу
може бути розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Згідно зі ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, вживати
заходів до всебічного, повного та
об'єктивного дослідження всіх обставин
справи.

Суд зауважує, що в розпочате 12.12.2013 р.
судове засідання представник позивача
не з'явився без поважних причин, вимоги
ухвали суду від 02.12.2013 р. позивач не
виконав, не надав витребувані належні
документальні та нормативні докази в
обґрунтування заявлених вимог.

Відкладення на підставі ст. 77 ГПК
України розгляду справи у разі
нез'явлення представника сторони за
викликом господарського суду є правом,
а не обов'язком суду, і
використовується ним, якщо неявка
представника сторони перешкоджає
вирішенню спору в даному судовому
засіданні.

Оскільки про час та місце судового
розгляду справи позивач був
повідомлений належним чином,
враховуючи обмеженість розгляду
справи визначеними законом
процесуальними строками та
достатність матеріалів справи для
розгляду справи, суд дійшов висновку
про розгляд справи за відсутності
представника позивача.

В судовому засіданні 23.01.2014 р. справу
розглянуто за наявними матеріалами,
прийнято і оголошено на підставі ст. 85
ГПК України вступну і резолютивну
частини рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

12.04.2012 р. між Публічним акціонерним
товариством «МОТОР-БАНК» (Кредитором,
відповідачем у справі) та Публічним
акціонерним товариством «Вільнянський
маслозавод» (Позичальником, позивачем
у справі) було укладено кредитний
договір №04/К/14/12 (надалі - Договір),
відповідно до умов якого Кредитор
надає Позичальнику грошові кошти у
вигляді кредиту у розмірі 300000,00 грн. на
умовах цільового використання,
забезпеченості, строковості,
платності, зворотності та інших умов,
викладених в цьому договорі, а
Позичальник зобов'язується повернути
наданий кредит, сплатити нараховані
проценти, а також виконати інші
зобов'язання, в порядку і на умовах,
передбачених цим договором (п. 1.1, 1.2
Договору).

Розділами 2 та 3 Договору сторони
узгодили умови кредитування, проценти
та комісії.

Згідно з п. 4.1 Договору, на дату надання
кредиту Позичальник та/або Поручитель
зобов'язаний надати Кредиторові
забезпечення у розмірі 200% від суми
заборгованості Позичальника перед
Кредитором за цим договором та/або
укласти Договори поруки.

В розділах 6, 7, 8 Договору сторонами
обумовлено дострокове погашення
заборгованості з ініціативи кредитора,
права та обов'язки сторін.

Відповідно до п. 14.1 Договору цей
договір набуває чинності з моменту
його підписання повноважними
представниками сторін і припиняє
чинність по закінченні строку,
зазначеного в п. 2.1 цього договору, але у
будь-якому разі не раніше повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за цим договором.

Як вбачається зі змісту Договору від
імені ПАТ «Вільнянський маслозавод»
(Позичальника) зазначена угода
укладена та підписна головою правління
Доценко Олегом Івановичем, який діяв на
підставі Статуту Товариства.

ПАТ «Вільнянський маслозавод»
звернулося до суду з даним позовом про
визнання Кредитного договору № 04/К/14/12
недійсним, оскільки зазначений договір
укладений з порушенням пункту 1 ст. 32
Статуту Товариства, тобто як такий, що
укладений з боку позивача особою, яка
не мала повноважень від імені позивача
на укладення та підписання
оспорюваного договору. Також, вказує на
незатвердження істотних умов договору
зборами засновників.

Позовні вимоги про визнання недійсним
кредитного договору № 04/К/14/12,
укладеного 12.04.2012 р. між ПАТ
«Вільнянський маслозавод» та ПАТ
«МОТОР-БАНК», є предметом судового
розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши
матеріали та фактичні обставини
справи, оцінивши надані письмові
докази у їх сукупності, вислухавши
представника відповідача, суд вважає
позовні вимоги такими, що не підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

За приписами статей 1, 2 Господарського
процесуального кодексу України
звертаючись з позовами до
господарських судів, підприємства,
установи, організації реалізують
надане їм право захищати в судовому
порядку свої порушені або оспорюванні
права та охоронювані законом інтереси
у спосіб, передбачений, зокрема,
статтею 16 Цивільного кодексу України.

Визнання договору недійсним є одним із
способів захисту порушеного права
(охоронюваного законом інтересу), який
застосовується судом у випадках та
порядку, визначеному цивільним
законодавством.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення його
сторонами вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України (ст.215
ЦК України). Статтею 203 Цивільного
кодексу України встановлені загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину. Зокрема: 1)
зміст правочину не може суперечити ЦК,
іншим актам законодавства, а також
моральним засадам суспільства; 2) особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3) волевиявлення учасника
правочину, має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4)
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; 5) правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 92 Цивільного
кодексу України юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону; орган або особа, яка відповідно
до установчих документів юридичної
особи чи закону виступає від її імені,
зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень.

На підставі абз. 2 ч. 3 ст. 92 Цивільного
кодексу України у відносинах із
третіми особами обмеження повноважень
щодо представництва юридичної особи не
має юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження. Це
положення є гарантією стабільності
майнового обороту і є також
загальноприйнятим стандартом у
світовій практиці, зокрема, відповідно
до Першої директиви Ради Європейських
Співтовариств від 9 березня 1968 року
(68/151/ЄЕС/).

Отже, всі обмеження на здійснення
дієздатності юридичної особи її
органом є чинними за умови, якщо
юридична особа доведе, що третя особа
знала або за всіма обставинами не могла
не знати про встановлені обмеження.

Третя особа має визнаватись такою, що
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про обмеження повноважень
відповідного органу товариства, в
наступних випадках: 1) коли такі
обмеження встановлені законом; 2) коли
відомості про такі обмеження,
встановлені статутом чи засновницьким
договором, внесені до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (абзац
одинадцятий ч. 2 ст. 17 Закону "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців"); 3) коли
надані інші докази, які підтверджують,
що третя особа під час вчинення
оспорюваного правочину знала про
обмеження, які встановлені для
виконавчого органу юридичної особи на
здійснення дієздатності останньої.

Таким чином, якщо від імені юридичної
особи діяла посадова особа - орган
юридичної особи, діє презумпція
наявності повноважень у посадової
особи представляти юридичну особу. Усі
обмеження на здійснення дієздатності
юридичної особи її органом є чинними за
умови, якщо юридична особа доведе, що
третя особа знала або за всіма
обставинами не могла не знати про
встановлені обмеження.

Частиною другою статті 207
Господарського кодексу України
визначено, що правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» вирішуючи спори, пов'язані
з представництвом юридичної особи у
вчиненні правочинів, позов про
визнання недійсним відповідного
правочину може бути задоволений у разі
доведеності юридичною особою
(позивачем) у господарському суді тієї
обставини, що її контрагент знав або
повинен був знати про наявні обмеження
повноважень представника цієї
юридичної особи, але, незважаючи на це,
вчинив з ним оспорюваний правочин (що
не отримав наступного схвалення особи,
яку представляють). Припис абзацу
першого ст. 92 ЦК України зобов'язує
орган або особу, яка виступає від імені
юридичної особи не перевищувати своїх
повноважень. Водночас саме лише
порушення даного обов'язку не є
підставою для визнання недійсними
правочинів, вчинених цими органами
(особами) від імені юридичної особи з
третіми особами, оскільки у відносинах
з третіми особами обмеження
повноважень щодо представництва
юридичної особи не має юридичної сили,
крім випадків, коли юридична особа
доведе, що третя особа знала чи за всіма
обставинами не могла не знати про такі
обмеження (абз. другий ч.3 ст. 92 ЦК
України). Отже, позов про визнання
недійсним відповідного правочину може
бути задоволений у разі доведеності
юридичною особою (позивачем) у
господарському суді тієї обставини, що
її контрагент знав або повинен був
знати про наявні обмеження повноважень
представника цієї юридичної особи, але
незважаючи на це, вчинив з ним
оспорюваний правочин (що не отримав
наступного схвалення особи, яку
представляють).

У зв'язку з наведеним господарському
суду слід виходити з того, що
контрагент юридичної особи знає (або
повинен знати) про обмеження
повноважень цієї особи, якщо: такі
обмеження передбачені законом
(наприклад, абзацом другим частини
другої статті 98 ЦК України); про
відповідні обмеження було вміщено
відомості у відкритому доступі на
офіційному веб-сайті розпорядника
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців. Якщо
договір містить умову (пункт) про
підписання його особою, яка діє на
підставі статуту підприємства чи
іншого документа, що встановлює
повноваження зазначеної особи, то
наведене свідчить про обізнаність
іншої сторони даного договору з таким
статутом (іншим документом) у частині,
яка стосується відповідних
повноважень, і в такому разі суд не може
брати до уваги посилання цієї сторони
на те, що їй було невідомо про наявні
обмеження повноважень представника її
контрагента.

Згідно преамбули спірного договору,
договір укладено Публічним
акціонерним товариством «Вільнянський
маслозавод» в особі Голови правління
Доценка Олега Івановича, який діє на
підставі Статуту.

З наведеного вбачається, що
повноваження особи на вчинення
правочину від імені юридичної особи
підтверджується установчими
документами цієї юридичної особи,
зокрема, статутом.

Позивач в обґрунтування позову
посилається на те, що обмеження
повноважень директора встановлено п. 1
ст. 32 Статуту ПАТ «Вільнянський
маслозавод», згідно з яким до виключною
компетенції Зборів засновників, серед
іншого, належить прийняття рішення про
вчинення значного правочину, якщо
ринкова вартість майна, робіт або
послуг, що є предметом такого
правочину, перевищує 25% вартості
активів за даними останньої річної
звітності.

За змістом частини другої статті 17
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» до Єдиного
державного реєстру підлягають
внесенню у тому числі відомості про
органи управління юридичної особи;
прізвище, ім'я, по батькові, дата
обрання (призначення) та реєстраційні
номери облікових карток платників
податків, які обираються
(призначаються) до органу управління
юридичної особи, уповноважених
представляти юридичну особу у
правовідносинах з третіми особами, або
осіб, які мають право вчиняти дії від
імені юридичної особи без довіреності,
у тому числі підписувати договори; дані
про наявність обмежень щодо
представництва від імені юридичної
особи.

Згідно з наявним у справі Витягом з ЄДР
Доценко Олег Іванович є керівником
товариства (без обмежень). Також,
відповідно до Протоколу № 2
позачергових загальних зборів
акціонерів ВАТ «Вільнянський
маслозавод» від 26.12.2011 р. обрано головою
правління Товариства - Доценка Олега
Івановича.

За змістом п. 6 ст. 45 Статуту Товариства,
голова правління товариства згідно до
цього статуту та чинного законодавства
України діє від імені товариства без
довіреності.

Статтею 46 Закону України «Про
господарські товариства» встановлено,
що в акціонерному товаристві, яке
налічує понад 50 акціонерів, створення
наглядової ради акціонерного
товариства обов'язкове. Статутом
акціонерного товариства або за
рішенням загальних зборів акціонерів
на наглядову раду акціонерного
товариства може бути покладено
виконання окремих функцій, що належать
до компетенції загальних зборів.

Згідно з положеннями п. 1 ст. 42 Статуту
до компетенції наглядової ради, крім
іншого, відносяться: прийняття рішення
про вчинення товариством значних
правочинів у випадках, передбачених
розділом 6 цього статуту, а також
прийняття рішень стосовно отримання та
дачі гарантій, поручительств,
укладення кредитних договорів та
договорів займу, застави, іпотеки, крім
випадків, коли статутом укладення цих
правочинів віднесено до виключної
компетенції загальних зборів
акціонерів.

Як вже зазначалося вище, відповідно до
п. 1 ст.32 Статуту ПАТ «Вільнянський
маслозавод» до виключної компетенції
загальних зборів віднесено прийняття
рішення про вчинення значного
правочину, якщо ринкова вартість майна,
робіт або послуг, що є предметом такого
правочину, перевищує 25 відсотків
вартості активів за даними останньої
річної фінансової звітності.

Як вказує відповідач, для отримання
кредиту ПАТ «Вільнянський маслозавод»
було надано Протокол № 27/03/1 зборів
наглядової ради ПАТ «Вільнянський
маслозавод» від 27.03.2012 р., звіт про
фінансові результати за 2011 рік та річну
звітність - баланс станом на 31.12.2011 р.
Копії вказаних документів долучено до
матеріалів справи.

Згідно зазначеної річної звітності за
2011 рік вартість активів ПАТ
«Вільнянський маслозавод» за 2011 р.
складає - 24 495 000,00 грн. Отже, сума
наданого за укладеним між сторонами
Договором кредиту (300 000,00 грн.) та, як
наслідок, розмір запропонованого в
заставу майна, не перевищує 25 відсотків
вартості активів товариства за 2011 рік.

Питання про клопотання перед ПАТ
«МОТОР-БАНК» про укладення кредитного
договору щодо надання кредиту на суму
300 0000,00 грн. було винесено на вирішення
Зборів наглядовою ради ПАТ
«Вільнянський маслозавод», за
результатами яких складено Протокол №
27/03/1 від 27.03.2012 р. Вказаним Протоколом
зафіксовано про надання згоди на
укладення кредитного договору на суму
300 000,00 грн., підписання документів,
пов'язаних з отриманням та
забезпечення кредиту, доручено Голові
правління Товариства Доценко Олегу
Івановичу.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості. Вказані докази повинні
містити інформацію щодо обставин, які
входять до предмета доказування,
слугувати аргументами (посилками) у
процесі встановлення об'єктивної
істини.

Позивачем не надано до суду
документальних доказів того, що в
даному випадку рішення про укладення
кредитного договору є виключною
компетенцією загальних зборів
акціонерів. Посилання позивача на
неузгодження загальними зборами
акціонерів можливого розміру
відсотків за кредитним договором
(істотних його умов) та не затвердження
самого тексту цього договору зборами
засновників суд також відхиляє як
необґрунтовані.

Відповідачем, в свою чергу, надано
докази того, що при звернення до
Кредитної установи позивачем було
надано всі необхідні документи, якими
підтверджуються повноваження голови
правління Товариства на укладення
спірного Договору.

Необхідною умовою для визнання
недійсним правочину на підставі ст. 215
Цивільного кодексу України, і настання
відповідних наслідків є наявність
обумовлених статтею 203 ЦК обставин.

Жодний з пунктів договору не
суперечить вимогами чинного
законодавства, будь-які обставини, які
могли б бути підставою для визнання
його недійсним, відсутні. Позивачем
протилежного не доведено. Договір
укладений у формі, встановленій
законом, всі суттєві умови договору
сторонами узгоджено, правоздатність
сторін підтверджено.

Статтею 204 ЦК України встановлена
презумпція правомірності правочину,
згідно з якою правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним. Тобто,
приписами даної правової норми
встановлено, що договір є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом, або він не
визнаний судом недійсним.

Матеріалами справи підтверджено, що
оспорений договір оренди був укладений
у відповідності із вимогами чинного на
момент його укладення законодавства і
будь-які обставини, які могли б бути
підставою для визнання його недійсним,
відсутні.

Відповідно до п. 4 частини третьої
статті 129 Конституції України та ст. 33
ГПК України на стороні, що подала позов
лежить зобов'язання доведення тих
обставин, на які вона посилається, як на
підставу своїх вимог та заперечень, а
позивачем не подано доказів на
підтвердження своїх вимог.

В даному випадку, за наведених у
позовній заяві підстав, позовні вимоги,
не є обґрунтованими. Позивачем не
надано доказів, які б підтверджували,
що на момент вчинення спірного
правочину сторонами не було дотримано
загальних вимог чинності правочину, а
також не доведено суду підстав для
визнання спірного договору недійсним,
тому в задоволенні позовних вимог про
визнання кредитного договору №04/К/14/12
від 12.04.2012 р., укладеного між ПАТ
«Вільнянський маслозавод» та ПАТ
«МОТОР-БАНК», недійсним слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 45, 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Вільнянський маслозавод» (м.
Вільнянськ Запорізької області) до
Публічного акціонерного товариства
«МОТОР-БАНК» (м. Запоріжжя) відмовити в
повному обсязі.

Суддя
Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
підписання. Рішення оформлене у
повному обсязі та підписане згідно із
вимогами ст. 84 ГПК України 28.01.2014 р.