Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "06" лютого 2014 р.
Справа № 906/1861/13

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Кравець С.Г.,

при секретарі Гекалюк О.І.,

за участю представників сторін:

від позивача: Супрунчук О.А. -
представника за довіреністю від
24.01.2014р.,

від відповідача: ОСОБА_2 - підприємця
(приймав участь в судовому

засіданні 28.01.2014р.),

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Дочірнього підприємства
"Червоноарміський лісгосп АПК"
Житомирського обласного комунального
агролісогосподарського підприємства
"Житомироблагроліс" (смт.
Червоноармійськ)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(м.Житомир)

про стягнення 33394,54грн. (згідно із
заявою про зменшення позовних вимог)

В судовому засіданні 28.01.2014р.
оголошувалась перерва до 06.02.2014р.,
відповідно до ст. 77 ГПК України.

Дочірнє підприємство
"Червоноарміський лісгосп АПК"
Житомирського обласного комунального
агролісогосподарського підприємства
"Житомироблагроліс" звернулося до
господарського суду з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення 35394,54грн.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 18.12.2013р.
прийнято позовну заяву до розгляду та
порушено провадження у справі. Розгляд
справи призначено на 09.01.2014р.

У зв'язку із неявкою представника
відповідача, необхідністю
витребування додаткових доказів,
господарський суд ухвалою від 09.01.2014р.
відклав розгляд справи на 28.01.2014р.

В судовому засіданні 28.01.2014р.
представник позивача подала заяву №27
від 27.01.2014р. про зменшення позовних
вимог, відповідно до якої ДП
"Червоноарміський лісгосп АПК"
Житомирського обласного комунального
агролісогосподарського підприємства
"Житомироблагроліс" просило стягнути з
відповідача 33394,54грн. основного боргу,
1720,50грн. витрат зі сплати судового
збору, 1669,73грн. витрат на юридичну
допомогу. Вказана заява в судовому
засіданні 28.01.2014р. прийнята судом до
розгляду.

В судовому засіданні 28.01.2014р.
представник позивача зменшені позовні
вимоги підтримала з підстав, наведених
у позові та заяві від 27.01.2014р. про
зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому
засіданні 28.01.2014р. наявність
заборгованості в сумі 35394,54грн. визнав.
Повідомив, що 05.12.2013р. частково було
погашено суму заборгованості в сумі
2000,00грн., на підтвердження чого надав
квитанцію про сплату зазначеної суми
заборгованості. Зазначив, що станом на
час розгляду справи заборгованість
становить 33394,54грн. Вимоги щодо
стягнення витрат за надання юридичної
допомоги представник відповідача не
визнав, посилаючись на їх
необґрунтованість.

В судовому засіданні 28.01.2014р.
оголошувалась перерва до 06.02.2014р.,
відповідно до ст.77 ГПК України.

Представник позивача в судовому
засіданні 06.02.2014р. підтримала заяву від
27.01.2014р. про зменшення позовних вимог та
просила стягнути з відповідача на
користь позивача 33394,54грн. основного
боргу, 1720,50грн. витрат зі сплати
судового збору, 1669,73грн. витрат за
юридичну допомогу.

Після перерви представник відповідача
в судове засідання 17.12.2013р. не прибув,
хоча про дату та час проведення
судового засідання був повідомлений
належним чином (а.с.89). Клопотань про
відкладення від відповідача не
надходило.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до п.3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст.75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами по справі протягом 2011-2012р.р.
існували договірні зобов'язання
купівлі-продажу.

Так, згідно наявних у матеріалах справи
товарно-транспортних накладних
Дочірнім підприємство
"Червоноарміський лісгосп АПК"
Житомирського обласного комунального
агролісогосподарського підприємства
"Житомироблагроліс" у період з 09.09.2011р.
по 10.01.2012р. передано відповідачу товар
на загальну суму 87701,10грн. (а.с.33-53).

05.04.2012р. між Дочірнім підприємство
"Червоноарміський лісгосп АПК"
Житомирського обласного комунального
агролісогосподарського підприємства
"Житомироблагроліс" (продавець/позивач)
та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(покупець/відповідач) укладено договір
№34 на поставку лісопродукції (а.с.27-28),
відповідно до п. 1.1. якого продавець
зобов'язується поставити та передати у
власність покупця товар, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його на умовах даного
договору.

Найменування товару: лісопродукція
згідно специфікації, яка являється
невід'ємною частиною договору (п. 1.2.
договору).

Пунктом 7.1. договору передбачений
порядок оплати продукції - передоплата.

Згідно п.6.1. договору визначено, що ціна
за одиницю товару: договірна згідно
специфікації (додатки №№1, 2, 3, 4, 5).

Сторонами до договору підписано
специфікацію (додаток №1 до договору), в
якій сторони погодили найменування,
сорт, кількість та ціну продукції (а.с.
29).

На виконання вказаного договору,
позивачем за період з 13.05.2012р. по 15.08.2012р.
передано відповідачу товар на загальну
суму 18217,05грн., що підтверджується
наявними в матеріалах справи
товарно-транспортними накладними
(а.с.54-58).

Таким чином, у період з 09.09.2011р. по
15.08.2012р. позивачем передано відповідача
товар на загальну суму 105918,15грн.

В свою чергу, відповідач за отриманий
від позивача у зазначений період товар
провів розрахунки частково на загальну
суму 72523,61грн., що підтверджується
наявними в матеріалах справи
банківськими виписками (а.с.94-104) та
письмовими поясненнями представника
позивача від 06.02.2014р. щодо порядку
зарахування позивачем сплачених
відповідачем у період з 24.11.2011р. по
05.12.2013р. грошових коштів (а.с. 92-93).

Таким чином, враховуючи здійснені
відповідачем проплати та проведені
позивачем зарахування, станом на час
звернення позивача із заявою від
27.01.2014р. про зменшення позовних вимог до
суду неоплаченим залишився товар на
суму 33394,54грн. (105918,15грн. - 72523,61грн.).

Дії позивача по передачі товару
відповідачу та дії відповідача по
прийняттю вказаного товару, за
визначеною ціною свідчать про те, що у
відповідача виникло зобов'язання по
оплаті за отриманий товар.

Як передбачено ч.1,2 ст.692 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару; покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

В товарно-транспортних накладних не
визначено строку оплати товару.

Умовами п.7.1. договору сторони
передбачили порядок оплати продукції
шляхом попередньої оплати.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи та встановлено судом, товар
поставлявся позивачем відповідачу без
попередньої оплати, що свідчить про те,
що сторонами фактично змінено умови
договору в частині проведення
розрахунку.

Зі змісту ст.538 Цивільного кодексу
України вбачається, що при зустрічному
виконанні зобов'язання сторони повинні
виконувати свої обов'язки одночасно,
якщо інше не встановлено договором,
актами цивільного законодавства, не
випливає із суті зобов'язання або
звичаїв ділового обороту. Якщо
зустрічне виконання обов'язку
здійснено однією із сторін, незважаючи
на невиконання другою стороною свого
обов'язку, друга сторона повинна
виконати свій обов'язок (ч.2, ч.4 ст.538 ЦК
України).

У відповідності до ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь - який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Оскільки строк виконання відповідачем
зобов'язання щодо оплати одержаного
товару у разі поставки товару без
передоплати сторони не встановили,
позивач на виконання приписів ч.2 ст.530
ЦК України направив на адресу
відповідача вимогу за вих.№375 від
24.09.2013р., відповідно до якої Дочірнє
підприємство "Червоноарміський
лісгосп АПК" Житомирського обласного
комунального агролісогосподарського
підприємства "Житомироблагроліс"
просило відповідача погасити
заборгованість в сумі 33394,54грн. (а.с. 62).
Дана вимога отримана відповідачем
25.09.2013р. (а.с. 5).

Проте, відповідач відповіді на вимогу
позивача не надав, розрахунки з
позивачем на суму 33394,54грн. не провів.

Таким чином, на час розгляду спору, у
відповідача перед позивачем
залишилась непогашеною заборгованість
в сумі 33394,54грн.

Відповідач в судовому засіданні
наявність зазначеної суми
заборгованості визнав.

У відповідності до ст.11 Цивільного
кодексу України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є, договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.175 Господарського кодексу
України, майново-господарськими
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
Кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні положення
містяться і в ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України.

На час розгляду справи, відповідач не
надав суду доказів погашення
заборгованості перед позивачем за
отриманий товар на суму 33394,54грн.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Відповідач позовні вимоги в частині
стягнення заборгованості в сумі
33394,54грн. визнав, проте доказів її
погашення суду не надав.

Враховуючи викладене, вимоги позивача
про стягнення з відповідача 33394,54грн.
основного боргу є правомірними та
такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК
України покладаються на відповідача.

Розглядаючи вимоги позивача про
стягнення 1669,73грн. витрат на юридичну
допомогу, господарський суд враховує
наступне.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на укладений
01.10.2013р. між Дочірнім підприємством
"Червоноарміський лісгосп АПК"
Житомирського обласного комунального
агролісогосподарського підприємства
"Житомироблагроліс" та Супрунчук
Ольгою Антонівною договір про надання
юридичних послуг (а.с.68-72), відповідно п.
4.2. якого сторони погодили, що у
випадках задоволення позовних заяв на
користь підприємства виплачувати
винагороду у розмірі 5% від стягнення на
користь підприємства суми, яка
стягується за рішенням суду з
відповідача по справі згідно ст. 84 ЦПК
України. Ця винагорода виплачується
після надходження коштів на рахунок
підприємства.

Відповідно ч.1 ст.44 ГПК України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Рішенням Конституційного суду України
№ 6-рп/2013 від 11.07.2013р. у справі за
конституційним зверненням Приватного
малого підприємства - фірми "Максима"
щодо офіційного тлумачення положень
частини першої статті 59 Конституції
України, частини першої статті 44
Господарського процесуального кодексу
України (справа про відшкодування
витрат на юридичні послуги у
господарському судочинстві) визначено,
що в аспекті конституційного звернення
положення частини першої статті 44
Господарського процесуального кодексу
України, згідно з яким до судових
витрат віднесені, зокрема, витрати,
пов'язані з оплатою послуг адвоката, у
контексті статті 59 Конституції України
потрібно розуміти так, що до складу
судових витрат на юридичні послуги, які
підлягають відшкодуванню юридичній
особі у господарському судочинстві,
належать суми, сплачені такою особою,
якщо інше не передбачено законом, лише
за послуги адвоката.

Тобто, відшкодуванню юридичній особі в
господарському судочинстві, належать
суми, сплачені такою особою лише за
послуги адвоката.

Враховуючи, що заявлені до стягнення
позивачем витрати на юридичні послуги
в розмірі 1669,73грн. фактично не оплачені
та надані особою, яка є не адвокатом,
господарський суд відмовляє у їх
задоволенні.

На підставі ст.ст. 11, 509, 525, 526, 692, 530 ЦК
України, ст.175, ч.1 ст.193 ГК України та
керуючись ст.ст. 32, 33, 34,43, 49, 82-85 ГПК
України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Дочірнього підприємства
"Червоноарміський лісгосп АПК"
Житомирського обласного комунального
агролісогосподарського підприємства
"Житомироблагроліс" (12000, Житомирська
область, Червоноармійський район,
вул.Пушкіна, буд.5, ідентифікаційний код
20420193):

- 33394,54грн. боргу,

- 1720,50грн. витрат по сплаті судового
збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 11.02.14

Суддя
Кравець С.Г.

Віддрукувати: 1 - до справи, 2,3 - сторонам
(рек. з пов.)