ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року Справа № 04/14/5026/282/2011
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Полякова Б.М. - головуючого, Коваленка
В.М. (доповідач у справі), Короткевича
О.Є.,розглянувши касаційні
скарги1.Управління Пенсійного фонду
України в м. Смілі та Смілянському
районі Черкаської області; 2.
Смілянського міськрайонного центру
зайнятості; 3.Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань Черкаської області на
постанову та ухвалувід 12.11.2013 р.
Київського апеляційного
господарського суду від 27.08.2013 р.
господарського суду Черкаської
області у справі№ 04/14/5026/282/2011
господарського суду Черкаської
області

за заявою Управління Пенсійного фонду
України в м. Смілі та Смілянському
районі Черкаської області до
боржникатовариства з обмеженою
відповідальністю "Смілапром", с.
Балаклея Смілянського району
Черкаської областіпровизнання
банкрутомліквідаторарбітражний
керуючий Занько М.М. в судовому
засіданні взяли участь представники:

Управління ПФУ в м. Смілі та
Смілянському районі Черкаської
областіГоліненко М.О.,
довір.,Смілянського міськрайонного
центру зайнятостіВасиленко В.І.,
довір.,ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 10.02.2011 року
порушено провадження у справі №
14/5026/282/2011 про банкрутство товариства з
обмеженою відповідальністю "Смілапром"
(далі - Боржник, Товариство) за заявою
Управління Пенсійного фонду України в
м. Смілі та Смілянському районі
Черкаської області (далі-Кредитор,
Фонд) в порядку норм ст. 52 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції до
набрання чинності з 19.01.2013 року
внесених змін, далі - Закон про
банкрутство).

Постановою господарського суду
Черкаської області від 15.03.2011 року
Товариство визнано банкрутом, відносно
нього відкрито ліквідаційну процедуру,
а ліквідатором Боржника призначено
арбітражного керуючого Занька М.М.,
якого зобов'язано виконати дії та
заходи у ліквідаційній процедурі,
передбачені нормами Закону про
банкрутство.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 09.04.2013 року,
залишеною без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 04.06.2013 року,
затверджені звіт ліквідатора банкрута
та ліквідаційний баланс, ухвалено
ліквідувати юридичну особу Боржника та
скасований арешт на майно останнього.
При цьому стягнуто з Фонду на користь
ліквідатора банкрута - арбітражного
керуючого Занька М.М. 9 076 грн. 00 коп.
оплати послуг арбітражного керуючого.
Провадження ж у справі про банкрутство
припинено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 24.07.2013 року постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 04.06.2013 року та
ухвалу господарського суду Черкаської
області від 09.04.2013 року скасовано в
частині стягнення сум оплати послуг
арбітражного керуючого, в цій частині
справу передано на новий розгляд до
господарського суду Черкаської
області.

При новому розгляді справи ухвалою
господарського суду Черкаської
області від 27.08.2013 року (суддя - І.І. Гура)
задоволено заяву арбітражного
керуючого Занька М.М. про стягнення
оплати послуг ліквідатора Товариства з
кредиторів Боржника. При цьому,
стягнуто з Фонду на користь
ліквідатора 13 838 грн. 44 коп. з оплати
послуг арбітражного керуючого, з
публічного акціонерного товариства
"Черкасиобленерго" (далі -
Черкасиобленерго) - 7 088 грн.11 коп., з
Смілянського міськрайонного центру
зайнятості (далі-Центр зайнятості) - 1 667
грн. 45 коп., з Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Черкаській
області (далі-Фонд соцстрахування) - 1 513
грн. 00 коп.

Не погодившись частково із цією
ухвалою суду, Управління Пенсійного
фонду України в м. Смілі та
Смілянському районі Черкаської
області звернулося до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просило
скасувати ухвалу господарського суду
Черкаської області від 27.08.2013 року в
частині стягнення з Фонду на користь
ліквідатора 13 838 грн. 44 коп. оплати
послуг арбітражного керуючого та
ухвалити нове рішення - про відмову
арбітражному керуючому Заньку М.М. у
задоволенні його заяви.

Крім того, не погодившись частково із
цією ухвалою суду, публічне акціонерне
товариство "Черкасиобленерго"
звернулося до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просило скасувати
ухвалу господарського суду Черкаської
області від 27.08.2013 року в частині
стягнення з Черкасиобленерго на
користь ліквідатора 7 088 грн.11 коп.
оплати послуг арбітражного керуючого.

Також, не погодившись частково із цією
ухвалою суду, Смілянський
міськрайонний центр зайнятості
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просив скасувати ухвалу
господарського суду Черкаської
області від 27.08.2013 року в частині
стягнення з Центру зайнятості на
користь ліквідатора 1 667 грн. 45 коп.
оплати послуг арбітражного керуючого.

Не погодившись частково із цією
ухвалою суду, до Київського
апеляційного господарського суду
звернулось також Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Черкаській
області з апеляційною скаргою, в якій
просило скасувати ухвалу
господарського суду Черкаської
області від 27.08.2013 року в частині
стягнення з Фонду соцстрахування на
користь ліквідатора 1 513 грн. 00 коп.
оплати послуг арбітражного керуючого.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 12.11.2013 року
(головуючий суддя - Верховець А.А.,
судді: Пантелієнко В.О., Шипко В.В.)
апеляційні скарги залишено без
задоволення, а ухвалу господарського
суду Черкаської області від 27.08.2013 року
- без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими
рішеннями попередніх інстанцій,
Управління Пенсійного фонду України в
м. Смілі та Смілянському районі
Черкаської області звернулося до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалу господарського суду
Черкаської області від 27.08.2013 року в
частині стягнення з Фонду на користь
ліквідатора 13 838 грн. 44 коп. оплати
послуг арбітражного керуючого, а також
скасувати постанову Київського
апеляційного господарського суду від
12.11.2013 року.

Крім того Смілянський міськрайонний
центр зайнятості звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалу господарського суду
Черкаської області від 27.08.2013 року в
частині стягнення з Центру зайнятості
на користь ліквідатора 1 667 грн. 45 коп.
оплати послуг арбітражного керуючого,
а також скасувати постанову Київського
апеляційного господарського суду від
12.11.2013 року.

Також Управління виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань Черкаської
області звернулося до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалу господарського суду
Черкаської області від 27.08.2013 року та
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 12.11.2013 року в
частині стягнення з Фонду
соцстрахування на користь ліквідатора
1 513 грн. 00 коп. оплати послуг
арбітражного керуючого та прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні заяви ліквідатора
Боржника - арбітражного керуючого
Занька М.М.

Касаційні скарги мотивовані
порушенням судами попередніх
інстанцій норм матеріального права,
зокрема, ст. 31 Закону про банкрутство,
ст.ст. 5, 18, 46 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності",
ст.ст. 4, 7, 8 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", ст.ст. 58, 73 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", а також норм
процесуального права.

Заслухавши пояснення представників
скаржників - Фонду та Центру
зайнятості, обговоривши доводи
касаційних скарг, перевіривши наявні
матеріали справи, проаналізувавши
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційні скарги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про покладення
витрат на оплату послуг ліквідатора
Боржника на виявлених та визнаних у
справі кредиторів, місцевий суд
зазначив, що це рішення ухвалюється при
новому розгляді справи після
скасування постановою касаційного
суду прийнятого у даній справі рішення
про затвердження звіту ліквідатора та
припинення провадження у справі в
частині вирішення питання щодо оплати
вказаних послуг. При цьому, суд вказав,
що всі заявлені до стягнення витрати
складають оплату послуг ліквідатора
Товариства за весь час виконання ним
своїх обов'язків у справі, розмір якої
був затверджений рішенням комітету
кредиторів та ухвалою суду, а тому ці
витрати підлягають пропорційному
розподіленню на всіх визнаних
кредиторів у справі. Апеляційним судом
вказані висновки були підтримані у
повному обсязі.

Заперечуючи такі висновки судів,
скаржники зазначили, що вони
фінансуються з державного бюджету,
кошти мають використовуватись за
цільовим призначенням, а тому витрати
на оплату послуг ліквідатора Боржника
не можуть бути оплачені такими особами.
Також скаржники вказали, що фонд для
оплати послуг ліквідатора Товариства у
даній справі не створювався, тому
порядок для оплати його послуг не був
дотриманий та стягнення відповідних
коштів із кредиторів у справі є
незаконним. Крім цього, скаржники
зауважили, що розмір визнаних у справі
кредиторських вимог явно не
відповідає розміру покладених на них
витрат з оплати послуг ліквідатора.

Однак, суд касаційної інстанції не
погоджується із вказаними
запереченнями скаржників, оскільки
вони наведені всупереч норм
законодавства про банкрутство, а також
встановлених судом у справі обставин
справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
встановлено судами в оскаржуваних
судових рішеннях, а також як зазначив
касаційний суд в своїй постанові від
24.07.2013 року, оплата послуг ліквідатора у
даній справі у визначеному ч. 14 ст. 31
Закону про банкрутство мінімальному
розмірі була встановлена та погоджена
згідно рішення комітету кредиторів від
20.03.2012 року, яке було затверджено
ухвалою суду від 02.10.2012 року (т. 2 а.с. 141,
152-153), а головою комітету кредиторів
обраний Фонд.

Стосовно ж порядку розподілу у справі
про банкрутство витрат на оплату
вказаних послуг, суди в оскаржуваних
рішеннях законно та правомірно
врахували вказівки та висновки
касаційного суду, наведені в постанові
від 24.07.2013 року, та вірно застосували
приписи ч. 1 п. 10 та пунктів 11, 12, 13 ст. 31
Закону про банкрутство, дійшовши
правомірного висновку про те, що за
відсутністю виробничої діяльності
відсутнього боржника - Товариства,
невиявленням у нього майна та за
відсутністю рішення комітету
кредиторів щодо порядку розподілу між
кредиторами витрат на оплату послуг
ліквідатора у справі про банкрутство,
відшкодування вказаних витрат
покладається як на ініціюючого
кредитора, так і на всіх інших
виявлених кредиторів у такій справі -
пропорційно визнаних вимог кожного у
справі.

При цьому, є неправомірним твердження
скаржників про здійснення оплати
послуг ліквідатора лише за умови
створення за рішенням комітету
кредиторів фонду для оплати послуг,
відшкодування витрат та виплати
додаткової винагороди арбітражному
керуючому (ч. 13 ст. 31 Закону про
банкрутство), оскільки створення цього
фонду, як вбачається з норми ч. 13 ст. 31
Закону про банкрутство, не є
обов'язковим, оскільки ця норма носить
диспозитивний характер.

Виходячи ж з приписів ст. 31 Закону про
банкрутство призначений у справі про
банкрутство арбітражний керуючий
(незалежно від наявності чи
відсутності особливостей у
провадженні у справі) виконує
покладені на нього судом обов'язки та,
відповідно, здійснює діяльність
арбітражного керуючого на платній
основі та незалежно від створення
згаданого фонду для оплати послуг.

Також, колегія суддів наголошує, як
також було зазначено касаційним судом
в постанові у даній справі від 24.07.2013
року, на тому, що законодавець не
ставить порядок розподілу витрат на
оплату послуг ліквідатора в залежність
від обсягу діяльності ліквідатора
відсутнього боржника (за умови
достатності та відповідності цих дій
вимогам Закону про банкрутство), від
розміру вимог кожного із кредиторів у
справі, майнового стану кожного
кредитора у справі про банкрутство
відсутнього боржника, правового
статусу кредитора (особа, заснована на
приватній чи державній формі
власності, державний орган, громадська
організація тощо), від джерел
фінансування того чи іншого кредитора,
а також від майнових результатів
арбітражного керуючого у справі про
банкрутство. Тобто, невиявлення
ліквідатором відсутнього боржника в
процедурі ліквідації останнього майна,
інших активів та грошових коштів, за
умови встановленого судом факту
повноти та належності виконання ним
своїх обов'язків у цій процедурі,
жодним чином не впливає на оплату його
послуг. У зв'язку із цим є неналежними
доводи скаржника про відсутність
підстав для затвердження та
відшкодування ліквідатору Боржника -
арбітражному керуючому Пересадьку Р.І.
оплати його послуг у даній справі та
витрат у ліквідаційній процедурі у
зв'язку із явною невідповідністю
розміру вимог кожного із кредиторів із
розміром затвердженої у справі оплати
послуг ліквідатора.

Також касаційний суд зауважує та
наголошує на тому, що заявлена до
оплати ліквідатором сума в розмірі 24 107
грн. 00 коп. повністю складає
передбачений та встановлений Законом
про банкрутство мінімальний розмір
оплати послуг арбітражного керуючого
за весь період виконання ним своїх
обов'язків ліквідатора (ч. 14 ст. 31 Закону
про банкрутство), а відповідний
розрахунок був наданий у справі та
розглянутий судом (т. 3 а.с. 12). Тобто
вимоги щодо витрат ліквідатора під час
проведення ліквідаційної процедури
Товариства ним заявлені не були та
жодної додаткової суми, окрім оплати
йому послуг у мінімально встановленому
законодавством розмірі арбітражним
керуючим Заньком М.М. у даній справі
заявлено не було.

За таких обставин справи, касаційні
вимоги Управління Пенсійного фонду
України в м. Смілі та Смілянському
районі Черкаської області,
Смілянського міськрайонного центру
зайнятості та Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань Черкаської області не
знайшли свого підтвердження, не є
обґрунтованими та не спростовують
висновків судів першої та апеляційної
інстанцій, у зв'язку з чим задоволенню
не підлягають, а тому оскаржувані
ухвала та постанова цих судів
підлягають залишенню без змін, як такі,
що відповідають нормам матеріального
та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись
нормами ст.ст. 31, 25, 31, 52 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції до набрання чинності з
19.01.2013 р. внесених змін) та ст.ст. 101, 1115,
1117, 1119 - 11111, 11112, 11113 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в м. Смілі та
Смілянському районі Черкаської
області, Смілянського міськрайонного
центру зайнятості та Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань Черкаської області
залишити без задоволення.

2. Постанову Київського
апеляційного господарського суду від
12.11.2013 р. та ухвалу господарського суду
Черкаської області від 27.08.2013 р. у
справі № 04/14/5026/282/2011 залишити без змін.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
В.М. Коваленко

О.Є.
Короткевич

Постанова виготовлена та підписана
06.02.2014 року.