КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2014 р. Справа№ 910/11743/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Гончарова С.А.

Яковлєва М.Л.

за участю представників:

від позивача: представник - Головатюк
Ю.В. - за довіреністю,

від відповідача-1: представник - Мірко
А.Л. - за довіреністю,

від відповідача-2: представник - Мірко
А.Л. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Світ побуту"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 27.08.2013 р.

у справі № 910/11743/13 (суддя Власов Ю.Л.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Світ побуту", м. Київ

до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Промоушн Плюс", м.
Київ,

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Промо", м. Київ

про стягнення 9579,60 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Світ побуту"
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Промоушн
Плюс" про стягнення з відповідача на
свою користь заборгованість по
відшкодуванню сплаченого земельного
податку, як частки витрат на утримання
прибудинкової території у розмірі 9579,60
грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
протягом 2010-2012 р. позивач сплачує
земельний податок за земельну ділянку,
що знаходиться за адресою м. Київ, вул.
Маршала Тимошенка, 13-а, на якій
розташований багатоквартирний
будинок, власником нежитлового
приміщення в якому є відповідач.
Оскільки у власності Відповідача
знаходиться вказане нежитлове
приміщення, а законодавством України
передбачено, що за земельну ділянку, на
якій розташована будівля, що перебуває
у користуванні кількох осіб, податок
нараховується кожному з них
пропорційно тій частині площі будівлі,
що знаходиться в їх користуванні, з
урахуванням прибудинкової території,
відповідач зобов'язаний відшкодувати
частину сплаченого податку.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.08.2013 р. за заявою позивача до
участі у розгляді справи в якості
відповідача залучено Товариство з
обмеженою відповідальністю "Промо".

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 27.08.2013 р. у справі №910/11743/13 у
позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Світ побуту"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення суду першої інстанції прийнято
на підставі неправильного
застосування норм цивільного та
господарського законодавства та
висновків, що не відповідають дійсним
обставинам справи.

У відзивах на апеляційну скаргу
відповідачів зазначають, що рішення
місцевого господарського суду є
законним та обґрунтованим, таким, що
прийнято у повній відповідності до
норм матеріального та процесуального
права, а апеляційна скарга є
безпідставна.

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав у повному обсязі, просив
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов повністю.

Представник відповідачів в судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечував, просив залишити її
без задоволення, а оскаржуване рішення
без змін.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, відзиви на
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, колегія суддів
дійшла до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржуване рішення без
змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи,
12.07.2004 р. між позивачем та Відкритим
акціонерним товариством Трест
"Південзахідтрансбуд" укладений
договір на утримання та експлуатацію
житлового комплексу №13-А по вул.
Маршала Тимошенка, за умовами якого
Відкрите акціонерне товариство Трест
"Південзахідтрансбуд" зобов'язалось
передати функції з утримання та
експлуатації та на баланс І-VII секції
багатоквартирного будинку житлового
комплексу по вул. Маршала Тимошенка 13-А,
а також функції з надання
житлово-комунальних послуг та
проведення розрахунків з
квартиронаймачами і власниками
житлових приміщень позивачу, а позивач
зобов'язався прийняти на себе
відповідне майно, а також ведення
бухгалтерської, статистичної та іншої
передбаченої законодавством
звітності, здійснювати розрахунки
коштів, необхідних для своєчасного
проведення капітальною і поточного
ремонтів та утримання, а також
забезпечувати управління цим майном і
несе його відповідальність за його
експлуатацію згідно з законом.

01.02.2005 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Промоушн Плюс" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Світ побуту"
укладений договір про участь у
витратах на утримання будинку та
прибудинкової території нежитлових
приміщень по вул. Тимошенка Маршала, б.
13-А, за умовами якого відповідач-1
доручив, а позивач зобов'язався
забезпечити обслуговування нежитлових
приміщень, які зареєстровані за
відповідачем-1, як приватна власність
на підставі свідоцтва про право
власності, які є власністю
відповідача-1, загальною площею 224,2 кв.м,
а саме надати всі комунальні послуги.

Відповідно до п.1.2. договору перелік
робіт та послуг та їх кошторис вказані
у додатку до цього договору, який є його
невід'ємною частиною.

Згідно з додатком №1а до договору від
01.02.2005р. позивач зобов'язався
виконувати технічне обслуговування
будівель (налагодження і регулювання
технічного обладнання, підготовка
будівель до сезонної експлуатації),
прочищення колодязів, дворової
каналізації; скидання з покрівлі снігу
та льоду, технічне обслуговування
електрощитових; прибирання місць
загального користування прибудинкової
території; вивезення сміття;
підготовка системи водостоків до
сезонної експлуатації; дезінфекція
приміщень; озеленення прибудинкової
території.

Протягом дії договору позивачем та
відповідачем-1 підписувались додатки
до договору, в яких сторони погоджували
додаткові послуги.

11.10.2007 р. Головним управлінням
комунальної власності м. Києва
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) видане свідоцтво про
право власності, яке посвідчує, що
нежилі приміщення з №1 по №7 (групи
приміщень №614а) - магазин загальною
площею 172,30 кв.м, які розташовані в м.
Києві по вул. Тимошенка Маршала №13а
(літ. А) належать відповідачу-1 на праві
приватної власності.

Відповідно до витягу з технічної
документації №Ю-27455/2009 від 25.12.2009 р. про
нормативну грошову оцінку земельної
ділянки, виданого позивачу, в його
користуванні знаходяться землі
змішаного використання за адресою м.
Київ, пр. Оболонський, вул. Маршала
Тимошенка, 13-а: землі житлової забудови
23839,38 кв.м та землі комерційного
використання 3089,72 кв.м. Нормативна
грошова оцінка земельної ділянки під
житловою забудовою 22110399,68 грн., а земель
комерційного використання 10602846,77 грн.,
а всього 32713246,45 грн.

Позивачем в 2010 р., 2011 р. сплачувався
земельний податок за земельну ділянку
в розмірі 26929,10 кв.м, що знаходиться за
адресою м. Київ, пр. Оболонський, вул.
Маршала Тимошенка, 13-а в сумі 224708,78 грн.

В 2012 р. позивачем було сплачено
земельний податок за земельну ділянку
в розмірі 26929,10 кв.м, що знаходиться за
адресою м. Київ, пр. Оболонський, вул.
Маршала Тимошенка, 13-а в сумі 119308,57 грн.

22.06.2010р. Головним управлінням
комунальної власності м. Києва було
видане свідоцтво про право власності
№582-В відповідно до якого власником
нежилих приміщень з №1 по №7 загальною
площею 172,30 кв. м., які розташовані в м.
Києві по вул. Тимошенка Маршала №13а
(літ. А) є Товариство з обмеженою
відповідальністю "Промо".

01.01.2011 р. між відповідачем-1 та
відповідачем-2 укладений договір
оренди нерухомого майна, за умовами
якого відповідач-2 передав в оренду
відповідачу-1 нежитлове приміщення
площею 172,3 кв.м, за адресою м. Київ, вул.
Маршала Тимошенка, 13-А.

01.01.2011 р. між відповідачем-1 та
відповідачем-2 підписаний акт
приймання-передачі приміщення згідно
договору оренди нерухомого майна від
01.01.11р., відповідно до якого відповідач-2
передав, а відповідач-1 прийняв у
строкове платне володіння та
користування нежилими приміщеннями з
№1 по №7 (групи приміщень №614а) в (літ.А)
за адресою: 04212, м. Київ, вул. Маршала
Тимошенка, 13-а, загальною площею 172,30
кв.м.

08.02.2013 р. Позивач направив на адресу
відповідача-1 претензію-вимогу №272/13, в
якій просив погасити суму
заборгованості по відшкодуванню
земельного податку в розмірі 9579,60 грн.
за період з січня 2010р. по грудень 2012р.

Відповідно до довідки Департаменту
земельних ресурсів №Ю-38681/2013 від 06.08.2013
р. про розмір нормативної грошової
оцінки земельної ділянки, виданої
відповідачу-2, в його користуванні
знаходяться землі комерційного
використання за адресою м. Київ, пр.
Оболонський, вул. Маршала Тимошенка,
13-а. розміром 74,05 кв.м.

Згідно ч. 2 ст. 1 Цивільного кодексу
України до майнових відносин,
заснованих на адміністративному або
іншому владному підпорядкуванні
однієї сторони другій стороні, а також
до податкових, бюджетних відносин
цивільне законодавство не
застосовується, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно з п.14.1.72 Податкового кодексу
України земельний податок -
обов'язковий платіж, що справляється з
власників земельних ділянок та
земельних часток (паїв), а також
постійних землекористувачів.

Відповідно до ст.269 Податкового кодексу
України платниками податку є: власники
земельних ділянок, земельних часток
(паїв), землекористувачі.

Відповідно до п.270.1 ст.270 Податкового
кодексу України об'єктами
оподаткування є земельні ділянки, які
перебувають у власності або
користуванні.

Згідно з п.286.2 ст.286 Податкового кодексу
України платники плати за землю (крім
фізичних осіб) самостійно обчислюють
суму податку щороку станом на 1 січня і
не пізніше 20 лютого поточного року
подають відповідному контролюючому
органу за місцезнаходженням земельної
ділянки податкову декларацію на
поточний рік за формою, встановленою у
порядку, передбаченому статтею 46 цього
Кодексу, з розбивкою річної суми
рівними частками за місяцями. Подання
такої декларації звільняє від
обов'язку подання щомісячних
декларацій. При поданні першої
декларації разом з нею подається
довідка (витяг) про розмір нормативної
грошової оцінки земельної ділянки, а
надалі така довідка подається у разі
затвердження нової нормативної
грошової оцінки землі.

Відповідно до п.286.6 ст.286 Податкового
кодексу України за земельну ділянку, на
якій розташована будівля, що перебуває
у спільній власності кількох юридичних
або фізичних осіб, податок
нараховується з урахуванням
прибудинкової території кожному з
таких осіб у рівних частинах - якщо
будівля перебуває у спільній сумісній
власності кількох осіб, але не поділена
в натурі, пропорційно належній частці
кожної особи - якщо будівля перебуває у
спільній частковій власності,
пропорційно належній частці кожної
особи - якщо будівля перебуває у
спільній сумісній власності і поділена
в натурі.

Згідно з п.287.1 ст.287 Податкового кодексу
України власники землі та
землекористувачі сплачують плату за
землю з дня виникнення права власності
або права користування земельною
ділянкою. У разі припинення права
власності або права користування
земельною ділянкою плата за землю
сплачується за фактичний період
перебування землі у власності або
користуванні у поточному році.

Відповідно до п.287.8 Податкового кодексу
України власник нежилого приміщення
(його частини) у багатоквартирному
жилому будинку сплачує до бюджету
податок за площі під такими
приміщеннями (їх частинами) з
урахуванням пропорційної частки
прибудинкової території з дати
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно.

Відповідно до ст.14 Закону України "Про
плату за землю" (в редакції діючій на
момент виникнення спірних відносин)
платники земельного податку, а також
орендної плати за земельні ділянки
державної або комунальної власності
(крім громадян) самостійно обчислюють
суму земельного податку та орендної
плати щороку за станом на 1 січня і до 1
лютого поточного року подають
відповідному органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою центральним
податковим органом, з розбивкою річної
суми рівними частками за місяцями.
Подання такої декларації звільняє від
обов'язку подання щомісячних
декларацій. Платник податків має
право подавати щомісячно нову звітну
податкову декларацію, що не звільняє
його від обов'язку подання податкової
декларації до 1 лютого поточного року, у
тому числі і за нововідведені земельні
ділянки, що не звільняє від обов'язку
подання податкової декларації
протягом місяця з дня виникнення права
на нововідведену земельну ділянку,
протягом 20 календарних днів місяця
наступного за звітним. За земельну
ділянку, на якій розташована будівля,
що перебуває у користуванні кількох
юридичних осіб або громадян, земельний
податок нараховується кожному з них
пропорційно тій частині площі будівлі,
що знаходиться в їх користуванні. За
земельну ділянку, на якій розташована
будівля, що перебуває у спільній
власності кількох юридичних осіб або
громадян, земельний податок
нараховується кожному з них
пропорційно їх частці у власності на
будівлю.

Згідно з ст.15 Закону України "Про плату
за землю" (в редакції діючій на момент
виникнення спірних відносин) власники
землі та землекористувачі сплачують
земельний податок, а також орендну
плату за земельні ділянки державної та
комунальної власності з дня виникнення
права власності або права користування
земельною ділянкою. За земельну
ділянку, на якій розташована будівля,
що перебуває у користуванні кількох
юридичних або фізичних осіб, податок
нараховується кожному з них
пропорційно тій частині площі будівлі,
що знаходиться в їх користуванні, з
урахуванням прибудинкової території.

З наведених норм права вбачається, що
земельний податок є обов'язковим
платежем, нарахування та сплата якого
регулюється нормами податкового, а не
цивільного законодавства України.

Як зазначалось, позивачем в 2010р.,
2011р. було сплачено земельний податок за
земельну ділянку в розмірі 26929,10 кв.м, що
знаходиться за адресою м. Київ, пр.
Оболонський, вул. Маршала Тимошенка, 13-а
в сумі 224708,78 грн. В 2012р. Позивачем було
сплачено земельний податок за земельну
ділянку в розмірі 26929,10 кв.м, що
знаходиться за адресою м. Київ, пр.
Оболонський, вул. Маршала Тимошенка, 13-а
в сумі 119308,57 грн.

09.09.10р. Позивач направив лист №335/10-Т на
адресу власників нежитлових приміщень,
розташованих у будинку №13а по вул.
М.Тимошенка, в якому просив
відшкодувати вартість земельного
податку пропорційно площі приміщень.

22.06.2010р. Головним управлінням
комунальної власності м. Києва було
видане свідоцтво про право власності
№582-В відповідно до якого власником
нежилих приміщень з №1 по 7 загальною
площею 172,30 кв. м., які розташовані в м.
Києві по вул. Тимошенка Маршала №13а
(літ. А) є Відповідач 2. 01.01.11р. між
Відповідачем 1 та Відповідачем 2 був
укладений договір оренди нерухомого
майна, за умовами якого Відповідач 2
передав в оренду Відповідачу 1
нежитлове приміщення площею 172,3 кв.м за
адресою м. Київ, вул. Маршала Тимошенка,
13-А. 01.01.2011 р. між відповідачем-1 та
відповідачем-2 був підписаний акт
приймання-передачі приміщення згідно
договору оренди нерухомого майна від
01.01.2011 р., відповідно до якого
відповідач-2 передав, а відповідач-1
прийняв у строкове платне володіння та
користування нежилими приміщеннями з
№1 по №7 (групи приміщень №614а) в (літ.А)
за адресою: 04212, м. Київ, вул. Маршала
Тимошенка, 13-а, загальною площею 172,30
кв.м.

З огляду на викладені обставини
вбачається, що земельною ділянкою в
розмірі 26929,10 кв.м, яка знаходиться за
адресою м. Київ, вул. Маршала Тимошенка,
13-А, фактично користуються позивач,
відповідач-2 та інші особи, які мають
право власності на приміщення, що
знаходяться у багатоквартирному
будинку, розташованому на цій
земельній ділянці. Відповідно ці особи
мають податкові зобов'язання перед
державою сплачувати до бюджету
земельний податок у розмірі
пропорційному належній їх частці у
власності на вказаний будинок.

При цьому, наведеними нормами
податкового законодавства не
передбачено виконання платником
податку свого податкового зобов'язання
на користь іншої особи, а не бюджету, не
передбачено можливості сплати однією
особою земельного податку за іншу
особу, та не передбачено зобов'язання
цієї особи відшкодувати ці витрати. У
разі сплати особою податку в розмірі
більшому, ніж передбачено податковим
законодавством України, така особа має
право на повернення зайво сплаченої
суми або зарахування цих сум в податки
майбутніх періодів.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку про те, що
вимоги позивача про стягнення з
відповідачів заборгованості по
відшкодуванню сплаченого земельного
податку не відповідають нормам чинного
законодавства України, а тому не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не можуть бути підставою
для скасування рішення.

З огляду на викладені обставини,
місцевий господарський суд дійшов
правильного висновку про відмову у
позові повністю, з даним висновком
погоджується і колегія суддів,
оскільки він відповідає обставинам
справи та вимогам законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 103 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право
залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що місцевим господарським
судом повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи та надано їм належну
правову оцінку, рішення суду першої
інстанції відповідає законодавству,
матеріалам справи та не вбачає підстав
для задоволення апеляційної скарги і
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Світ
побуту залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 27.08.2013 року у справі № 910/11743/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/11743/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
В.В. Куксов

Судді
С.А. Гончаров

М.Л. Яковлєв