КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2014 р. Справа№ 910/12305/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Авдеєва П.В.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання
Марчуку О.Л.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: представник за
довіреністю Коваленко О.Д.;

розглянувши матеріали апеляційної
скарги комунального підприємства з
утримання та експлуатації житлового
фонду спеціального призначення
«Спецжитлофонд»

на рішення господарського суду міста
Києва від 16.10.2013 року

у справі №910/12305/13 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом публічного акціонерного
товариства «Київенерго»

до комунального підприємства з
утримання та експлуатації житлового
фонду спеціального призначення
«Спецжитлофонд»

про стягнення заборгованості за
спожиту теплову енергію 158 635,44 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 16.10.2013 року у справі №910/12305/13
позов задоволено повністю. Вирішено
стягнути з КП з утримання та
експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
«Спецжитлофонд» на користь ПАТ
«Київенерго» основну заборгованість
за спожиту теплову енергію в сумі 152 842,43
грн., інфляційну складову боргу в сумі
914,07 грн. та три відсотки річних в сумі 4
878,94 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач подав до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 16.10.2013 року у справі №910/12305/13
та прийняти нове рішення, яким
відмовити в позові повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.12.2013 року
апеляційну скаргу КП з утримання та
експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
«Спецжитлофонд» прийнято до
провадження та призначено її до
розгляду в судовому засіданні 22.01.2014
року за участю уповноважених
представників сторін.

Представник відповідача у судовому
засіданні 22.01.2014 року надав пояснення,
якими підтримав доводи викладені в
скарзі та просив апеляційну скаргу
задовольнити.

Представник позивача у судове
засідання 22.01.2014 року не з'явився, про
причини неявки колегію суддів
апеляційної інстанції не повідомив,
хоча про дату, час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації -адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

З врахуванням викладеного, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду, дійшла висновку
про можливість розгляду справи за
відсутності представника відповідача.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 10.08.2010 року ПАТ
«Київенерго» (далі - постачальник) та КП
з утримання та експлуатації житлового
фонду спеціального призначення
«Спецжитлофонд» (далі - споживач) було
укладено договір №220313 на постачання
теплової енергії у гарячій воді (далі -
договір), відповідно до умов якого
постачальник зобов'язується виробити
та поставити теплову енергію споживачу
для потреб опалення та гарячого
водопостачання, а споживач
зобов'язується отримати її та оплатити
відповідно до умов, викладених в цьому
договорі.

Відповідно до п. 2.2.1. та п. 2.3.1. договору
постачальник зобов'язується
безперебійно постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води на межу
балансової належності із споживачем
(додатки 3, 4) для потреб опалення - в
період опалювального сезону, для
гарячого водопостачання - протягом
року, в кількості та в обсягах згідно
додатку 1 до договору, яку споживач
зобов'язаний оплачувати своєчасно та в
повному обсязі.

Згідно звернення-доручення до договору
облік споживання теплової енергії
протягом розрахункового періоду
(місяця) здійснюється розрахунковим
способом, згідно договірних
навантажень (до встановлення приладів
обліку).

Пунктом 9 додатку №2 до договору
передбачено, що споживач щомісячно з 12
по 15 число отримує в РТ №3 за адресою:
вул. Щекавицька, буд. №37/48 оформлену
постачальником платіжну
вимогу-доручення на суму, яка включає
загальну вартість теплової енергії
поточного місяця та кінцеве сальдо
розрахунків на початок поточного
місяця за мінусом суми фактичного
сплаченої теплової енергії в поточному
місяця; табуляграму фактичного
споживання за попередній період та акт
звірки, який оформлює і повертає один
примірник постачальнику протягом двох
днів з моменту їх одержання.

Відповідно до п. 10 вказаного додатку
споживач щомісячно:

- забезпечує не пізніше 10 числа місяця,
за розрахунковим, оплату коштів від
населення за фактично спожиту теплову
енергію на транзитний рахунок ГІОЦ
КМДА;

- до 25 числа поточного місяця, сплачує
вартість теплової енергії, яка
використовується орендарями, на
рахунок постачальника згідно з його
розрахунком.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконав взяті
на себе обов'язки щодо постачання
теплової енергії у вигляді гарячої
води відповідачу відповідно до умов
договору на загальну суму 513 186,77 грн., що
підтверджується обліковими картками
та відомостями обліку споживання
теплової енергії (а.с. 25-76).

Проте, як правильно встановлено судом
першої інстанції, КП з утримання та
експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
«Спецжитлофонд» не виконувало свої
зобов'язання за договором щодо
своєчасної та повної сплати вартості
спожитої теплової енергії за період з
01.10.2010 року по 01.06.2013 року, у зв'язку з чим
у відповідача виникла заборгованість
(враховуючи часткову сплату боргу в
розмірі 360 344,34 грн.) на загальну суму 152
842,43 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України встановлено, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України та ч. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання не допускається, крім
випадку коли право такої відмови
встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Однак, матеріали справи не містять
будь-яких доказів погашення вказаної
вище заборгованості відповідачем
перед позивачем відповідно до умов
договору на постачання теплової
енергії у гарячій воді №220313 від 10.08.2010
року.

З огляду на вказане, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції правомірно задоволено
позовні вимоги щодо стягнення з КП з
утримання та експлуатації житлового
фонду спеціального призначення
«Спецжитлофонд» на користь ПАТ
«Київенерго» заборгованості за
спожиту теплову енергію в сумі 152 842,43
грн.

Також, позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача 914,07 грн.
інфляційних втрат та 4 878,94 грн. 3 %
річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи факт прострочення
відповідачем виконання зобов'язання
щодо своєчасної та повної оплати
використаної теплової енергії, колегія
суддів дійшла висновку про
правомірність стягнення судом першої
інстанції з відповідача на користь
позивача 914,07 грн. інфляційних втрат та 4
878,94 грн. 3% річних. При цьому, судом
апеляційної інстанції перевірено
розрахунки інфляційних та 3% річних,
здійснені місцевим господарським
судом, та встановлено їх арифметичну
правильність.

Крім того, посилання скаржника на
неправомірне розщеплення позивачем
загального обсягу теплової енергії,
поставленої відповідачу, на теплову
енергію, що витрачена на опалення та
гаряче водопостачання є
необгрунтованим, що було встановлено
та досліджено судом першої інстанції.

При цьому, місцевий господарський суд
дійшов вірного висновку, що
розщеплення показників на теплову
енергію, що витрачена на опалення та
гаряче водопостачання, не може
вплинути на загальний розмір
заборгованості відповідача, оскільки
умовами договору передбачено
однаковий тариф для теплової енергії
спожитої як для потреб опалення так і
для потреб гарячого водопостачання, що
в кінцевому результаті не впливає на
загальну суму заборгованості.

Разом з тим, відповідно до п. 2.5.1.
договору споживач має право вимагати
від постачальника надання достовірної
інформації про тарифи на теплову
енергію та їх відшкодування, умови
оплати та методику розрахунків,
нарахування, режим тепло споживання
тощо.

Згідно з п.4.4. договору пропозиції про
зміну договірних величин
теплопостачання та послуг подаються
сторонами не пізніше ніж за 30 днів до
початку кварталу.

Однак, як вірно встановлено судом
першої інстанції, матеріали справи не
містять доказів на підтвердження
обставин щодо звернення відповідача до
позивача з проханням надати пояснення
з приводу методики нарахування
позивачем плати за теплову енергію
спожиту для потреб опалення та для
потреб гарячого водопостачання, її
розщеплення, так само відсутні докази
звернення у встановленому договором
порядку відповідачем до позивача щодо
зміни договірних величин теплової
енергії, що поставляється для потреб
опалення та гарячого водопостачання.

Щодо доводів про те, що відповідач
фактично являється лише посередником
між енергопостачальною організацією
та кінцевими споживачами - мешканцями,
у зв'язку із чим з нього не можуть бути
стягнуті штрафні санкції за неналежне
виконання умов договору, колегія
суддів зазначає таке.

Згідно п. 2.3.1. договору споживач
зобов'язується своєчасно сплачувати
вартість спожитої теплової енергії в
терміни та за тарифами зазначеними у
додатку №2.

Пунктом 13 вказаного вище додатку
передбачено, що розрахунки за спожиту
теплову енергію проводяться саме
споживачем (відповідачем) грошовими
коштами.

Таким чином, умовами договору чітко
передбачено, що за спожиту теплову
енергію платником є споживач
(відповідач), а тому твердження
відповідача про те, що з нього не може
бути стягнуто інфляційних втрат та
трьох відсотків річних є
безпідставними, що свідчить про
необґрунтованість доводів апеляційної
скарги.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Доводи скаржника зводяться до намагань
надати їм перевагу над встановленими
судом першої інстанції обставинами, та
переоцінити ці обставини, що не впливає
на результат розгляду справи.

Отже, враховуючи наведене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про те, що рішення
господарського суду міста Києва від
16.10.2013 року у справі №910/12305/13 відповідає
обставинам справи, є законним та
обгрунтованим, а тому не підлягає
скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу комунального
підприємства з утримання та
експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
«Спецжитлофонд» на рішення
господарського суду міста Києва від
16.10.2013 року у справі №910/12305/13 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 16.10.2013 року у справі
№910/12305/13 залишити без змін.

3. Справу №910/12305/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України у порядку,
передбаченому ст. 109 Господарського
процесуального кодексу України.

Головуючий суддя
Р.В. Федорчук

Судді
П.В. Авдеєв

А.Г. Майданевич