м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 912/1828/13 29.01.14За позовом
Обласного комунального виробничого
підприємства «Дніпро-Кіровоград»

до Відкритого акціонерного
товариства акціонерного комерційного
банку «Східно-

Європейський банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні

відповідача Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Брокінвестгруп»

про визнання договору
частково недійсним.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - не з'явилися;

від відповідача - не з'явилися;

від третьої особи - Шевченко Р.І.
(представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

В провадження господарського суду
Кіровоградської області перебувала
справа № 912/1828/13 за позовом
Обласного комунального виробничого
підприємства «Дніпро-Кіровоград» про
визнання недійсним пункту 4.2
кредитного договору № 2007-37С,
укладеного 24.12.2007 між Акціонерним
комерційним банком
«Східно-Європейський банк» (Банк) та
Комунальним підприємством
«Світловодський міський водоканал»
(Позичальник), правонаступником якого є
позивач.

Господарський суд Кіровоградської
області встановивши, що Кременчуцька
філія Акціонерного комерційного банку
«Східно-Європейський банк»
ліквідована, а місцезнаходження АКБ
«Східно-Європейський банк»: 01042, м. Київ,
Печерський район, бульвар Дружби
Народів, буд. 17/5, ухвалою від 03.12.2013
направив справу № 912/1828/13 за
територіальною підсудністю до
господарського суду міста Києва.

В Господарському суді міста Києва
вказану справу за автоматизованим
розподілом передано на розгляд судді
Сташківу Р.Б.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 10.12.2013 прийнято справу
№ 912/1828/13 Господарського суду
Кіровоградської області до свого
провадження суддею Сташківим Р.Б. та
призначено до розгляду на 13.01.2014.

09.01.2014 через відділ діловодства суду
надійшла заява про залучення ТОВ
"Брокінвестгруп" в якості
правонаступника АКБ
"Східно-Європейський банк".

У судовому засіданні 13.01.2014 представник
ТОВ "Брокінвестгруп" надав пояснення по
суті справи та зазначив, між АКБ
"Східно-Європейський банк" та ТОВ
"Брокінвестгруп" був укладений договір
№32-Л від 13.12.2013 про передавання в
управління непроданих активів та
просив суд залучити в якості
відповідача.

Ухвалою від 13.01.2014 судом було залучено
до участі у справі №912/1828/13 Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Брокінвестгруп» в якості третьої
особи яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача.

Відповідач на призначені судові
засідання 13.01.2014 та 29.01.2014 не з'явився,
відзиву та будь-яких клопотань чи заяв
не подавав, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи.

Представник позивача у судові
засідання також не з'явився, проте
подав клопотання в якому просив суд
розглянути дану справу без участі
представника позивача.

Судом також не встановлено обставин,
які б перешкоджали чи не дозволяли
розглянути спір у даному судовому
засіданні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24.12.2007 між Акціонерним комерційним
банком «Східно-Європейський банк»
(правонаступником якого є Відкрите
акціонерне товариство акціонерний
комерційний банк «Східно-Європейський
банк», Банк, Відповідач) та Комунальним
підприємством «Світловодський Міський
Водоканал» (правонаступником якого є
Обласне комунальне виробниче
підприємство «Дніпро-Кіровоград»,
Позичальник, Позивач) було укладено
Кредитний договір № 2007-37С (надалі
-Кредитний договір).

Позовні вимоги вмотивовані тим, що на
думку Позивача вказаним договором
передбачена відповідальність у
вигляді стягнення одночасно двох видів
неустойки за невиконання одного й того
самого грошового зобов'язання, що
призводить до застосування до Позивача
подвійної відповідальності за одне й
те саме правопорушення.

У пункті 4.1 Кредитного договору
зазначено, що за несвоєчасне
повернення кредиту та відсотків, що
передбачені договором, Позичальник
сплачує Банку пеню, яка нараховується
на суму заборгованості за кредитом та
відсотками із розрахунку фактичної
кількості прострочених днів, в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного Банку України, що діяла в
період прострочки, в розмірі за кожен
день прострочки.

Пунктом 4.2 Кредитного договору
передбачено, що за несвоєчасне
повернення кредиту та відсотків за
користування кредитом, Позичальник
сплачує Банку штраф в розмірі: - 2,5 % від
простроченої суми, якщо вона перевищує
500 000,00 грн.;

- 5% від простроченої суми, якщо вона не
перевищує 500 000,00 грн.

Позивач вказує на те, що відповідно до
ст. 549 ЦК України пеня та штраф є
різновидом неустойки, тому стягнення
одночасно двох видів неустойки за
несвоєчасне виконання одного й того
самого грошового зобов'язання
суперечить законодавству України, а
отже, п.4.2 Кредитного договору належить
визнати недійсним.

Проте суд не може погодитися з позицією
позивача з наступних підстав.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення його
сторонами вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст.215
ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Зокрема: 1) зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності; 3)
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; 4) правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; 5) правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами 1, 3 ст. 611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 549 ГПК України зазначає, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Отже, в розумінні вказаної статті, пеня
- це вид неустойки, що забезпечує
виконання грошового зобов'язання і
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожний день
прострочення виконання.

Натомість застосування іншого виду
неустойки - штрафу до грошового
зобов'язання законом не передбачено,
що, втім, не виключає можливості його
встановлення в укладеному сторонами
договорі, притому і як самостійний
захід відповідальності, і як такий, що
застосовується поряд з пенею.

В останньому випадку не йдеться про
притягнення до відповідальності
одного виду за одне й те саме
правопорушення двічі, тому що
відповідальність настає лише один раз -
у вигляді сплати неустойки, яка включає
у себе і пеню, і штраф як лише форми її
сплати.

Аналогічна правова позиція викладена в
Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» за № 14
від 17.12.2013.

Таким чином, передбачена п. 4.2
Кредитного договору відповідальність
у вигляді сплати неустойки як штрафу не
суперечить вимогам чинного
законодавства та відповідає вимогам
ст. 549 ЦК України.

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29 травня 2013 року № 11 «Про
деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»,
вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, оскільки Позивачем не доведено
суду наявність фактичних обставин, з
якими закон пов'язує визнання
недійсним оскаржуваного Кредитного
договору в частині визнання недійсним
його пункту 4.2, описаного в рішенні, то
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Судовий збір відповідно до положень
статті 49 ГПК України покладається на
Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України,
суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 03.02.2014

Суддя
Сташків Р.Б.