РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р.
Справа № 918/774/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Миханюк М.В.

судді
Савченко Г.І. ,

судді
Василишин А.Р.

при секретарі судового засідання
Кушніруку Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агравіа АГ" на
рішення господарського суду
Рівненської області від 24.12.13 р. у
справі №918/774/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівненський
комбікормовий завод"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агравіа АГ"

про визнання недійсним договору поруки

за участю представників сторін:

позивача - Діонісьєв І.М. (дов. від
30.08.2013 року)

відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рівненський
комбікормовий завод» - не з'явився

відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агравіа АГ» - не
з'явився

Представнику позивача роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22, 28
Господарського процесуального кодексу
України. Клопотання про здійснення
технічної фіксації судового процесу
заявлено не було. Заяви про відвід
суддів не надходило.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 24.12.2013 року у
справі №918/774/13 (суддя Бережнюк В.В.)
задоволено позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Полісся-Агро" до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Рівненський комбікормовий завод",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агравіа АГ" про
визнання недійсним договору поруки.
Визнано недійсним Договір поруки №1
від 11 серпня 2011 року, укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агравіа АГ".

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що спірний
Договір поруки №1 від 11.08.2011 р. вчинений
представником Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро" з
перевищенням повноважень та не
схвалений у подальшому позивачем, та
під час його укладення було порушено
вимоги чинного законодавства, відтак
згаданий правочин слід визнати
недійсним.

Не погоджуючись з даним рішенням
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агравіа АГ"
звернулося до Рівненського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду
Рівненської області від 24.12.2013 року у
справі №918/774/13 скасувати та прийняти
нове рішення, відповідно до якого в
позовних вимогах Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Полісся-Агро" відмовити.

Скаржник вважає, що рішення суду
першої інстанції є незаконним та
необгрунтованим, оскільки суд першої
інстанції при його постановленні
зробив висновки, які не відповідають
обставинам справи та невірно
застосував норми матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи. При
цьому скаржник вказує, що
господарський суд Рівненської області:

- По-перше, прийшов до невірного
висновку, що звернення Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агравіа
АГ" до позивача з вимогами щодо сплати
коштів за Договором поруки №1 від 11.08.2011
року та звернення в господарський суд
Рівненської області з позовною заявою
про стягнення сум боргу та штрафів на
підставі договору поруки, свідчить про
відмову позивача в добровільному
порядку виконати умови даного
договору, що в свою чергу, може свідчити
лише про відсутність погодження
договору поруки №1 від 11.08.2011 року зі
сторони позивача. При цьому суд не
врахував те, що вимога відправляється
позивачу відповідно до п.3.1 Договору
поруки №1 від 11.08.2011 року, та є підставою
для виконання оплат за договором.

- По-друге, судом першої інстанції
не враховано те, що позивачем не
оскаржувалось недійсність угоди, а
оскаржувались моменти угоди, пов'язані
з виконанням такого договору по суті, а
саме оскаржувалося подвійне
застосування штрафних санкцій, що в
свою чергу вказує на визнання такого
договору позивачем.

- По-третє, місцевим господарським
судом не взято до уваги вимоги ст.217
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої, недійсність окремої частини
правочину не має наслідком недійсності
інших його частин і правочину в цілому,
про що було зазначено в доводах
скаржника.

- По-четверте, господарським судом
Рівненської області не взято до уваги
факти, які вказують на те, що договір
поруки №1 від 11.08.2011 року виконується
сторонами як в межах його умов, так і
межах повноважень Генерального
директора Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро", що в
свою чергу підтверджується пунктом 3.1
умов Договору поруки №1 від 11.08.2011 року.

Скаржник не забезпечив явку
уповноваженого представника в
призначене на 03.02.2014 року судове
засідання, хоча був належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду апеляційної скарги, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення (арк.
справи 171).

Представник відповідача - Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Рівненський комбікормовий завод" не
з'явився в призначене на 03.02.2014 року
судове засідання. На адресу
Рівненського апеляційного
господарського суду повернувся
конверт з ухвалою суду від 15.01.2014 року
про прийняття апеляційної скарги до
провадження та призначення її до
розгляду, направлений відділом
канцелярії та узагальнення судової
практики Рівненського апеляційного
господарського суду на адресу
відповідача, вказану в позовній заяві
та апеляційній скарзі.

Відповідно до підпункту 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" особи,
які беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Враховуючи викладене вище, колегія
суддів апеляційного суду дійшла
висновку про те, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Рівненський комбікормовий завод"
повідомлено належним чином про час та
місце проведення судових засідань.

Неявка в судове засідання
представників скаржника та
відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівненський
комбікормовий завод" не перешкоджає
розгляду скарги, оскільки явка сторін
не визнавалась судом обов'язковою, а
матеріали справи дають можливість
розглянути скаргу по суті.

В судовому засіданні представник
позивача заперечив проти вимог,
викладених в апеляційній скарзі.
Вважає апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агравіа
АГ" на рішення господарського суду
Рівненської області від 24.12.2013 року
необгрунтованою. З підстав викладених
у відзиві на апеляційну скаргу (поданий
03.02.2014 року) просить рішення
господарського суду Рівненської
області у даній справі залишити без
змін, а апеляційну скаргу відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агравіа АГ" без
задоволення. При цьому представник
позивача зазначив, що Вищий
господарський суд України в своїй
постанові від 06.11.2013 року, скасовуючи
рішення господарського суду
Рівненської області та постанову
апеляційної інстанції у даній справі,
зазначив, що суди здійснюючи розгляд
справи не були позбавлені можливості
скористатись процесуальними нормами
права для з'ясування питання наявності
чи відсутності документів на виконання
п.4.5 Статуту позивача, надіслання
відповідачем Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агравіа АГ" та
отримання позивачем вимоги від 20.10.2011
року, надання будь-якої відповіді
позивача на вказану вимогу. При
повторному розгляду справи
господарський суд Рівненської області
на виконання вказівок касаційної
інстанції встановив, що будь-яких
юридичних фактів, які вказували б на
погодження позивачем Договору поруки
№1 від 11.08.2011 року, у передбачений
Законом спосіб, позивачем не вчинялось.
Сам факт звернення відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агравіа АГ" з
вимогою про сплату коштів за Договором
без наявності належної відповіді зі
сторони позивача щодо погодження
такої вимоги не може слугувати
належним доказом погодження спірного
Договору.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, заслухавши пояснення
представника позивача, вивчивши
матеріали справи, наявні в ній докази,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
Рівненський апеляційний господарський
суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи 01
квітня 2010 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Агравіа
АГ" (Постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Рівненський комбікормовий завод"
(Покупець) укладено Договір поставки
№2010/04-11 (арк.справи 10-11), відповідно до
умов якого Постачальник зобов'язується
передати у власність Покупця товар, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і оплатити його на умовах, визначених
цим Договором (пункт 1.1. Договору).

11 серпня 2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Агравіа
АГ" (Товариство) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Рівненський комбікормовий завод"
(Боржник) укладено Договір про
реструктуризацію заборгованості
№11-08/11 (арк.справи 12-13), за яким Боржник
зобов'язується сплатити Товариству з
обмеженою відповідальністю "Агравіа
АГ" заборгованість, що виникла на
підставі Договору поставки від 01
квітня 2010 року №2010/04-11, укладеного між
Товариством і Боржником. Розмір
заборгованості Боржника перед
Товариством на момент укладення даного
Договору становить 2 416 402,56 грн. (в т.ч.
сума основного боргу - 1 970 866,57 грн.,
штрафні санкції - 212 958,35 грн., проценти
за користування товарним кредитом - 232
577,64 грн.) (пункти 1.1. та 1.2. Договору).

Судом першої інстанції встановлено, що
11 серпня 2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Агравіа
АГ" (Кредитор) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Полісся-Агро" (Поручитель) укладено
Договір поруки №1 (надалі - Договір,
арк.справи 14-15), згідно умов якого
Поручитель поручається перед
Кредитором за виконання обов'язку
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівненський
комбікормовий завод" (Боржник) щодо
сплати заборгованості у розмірі 2 416 402,56
грн. (в т.ч. сума основного боргу - 1 970 866,57
грн., штрафні санкції - 212 958,35 грн.,
проценти за користування товарним
кредитом - 232 577,64 грн.) за договором,
передбаченим ст. 2 цього Договору
(основний договір) в повному обсязі,
включаючи сплату основного боргу,
процентів, неустойки, відшкодування
збитків (пункт 1.1. Договору).

Із Договору поруки вбачається, що від
імені Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро"
договір укладений та підписаний
директором Нечаєвим Г.В., який діяв на
підставі Статуту. Від імені Кредитора
даний Договір укладений та підписаний
директором Бондар С.В.

З матеріалів справи вбачається, що в
травні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро"
звернулося до господарського суду
Рівненської області з позовом до
відповідача 1 Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівненський
комбікормовий завод" та відповідача 2
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агравіа АГ" про
визнання недійсним Договору поруки №1
від 11 серпня 2011 року, укладеного між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агравіа АГ". В
обґрунтування вимог позивач зазначав,
що згідно п.1.1. та п.1.2. Договору поруки
№1 від 11 серпня 2011 року Поручитель
(позивач) поручився перед Кредитором
(відповідач 2) за виконання обов'язку
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівненський
комбікормовий завод" (Боржник) щодо
сплати заборгованості в сумі 2 146 402 грн.
56 коп. в повному обсязі, включаючи
сплату основного боргу, процентів,
неустойки, відшкодування збитків. У
разі порушення Боржником основного
договору Боржник і Поручитель
відповідають перед Кредитором як
солідарні боржники. Відповідно до п.п.
4.26 Статуту Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро" в
редакції, яка була чинна на дату
укладення договору поруки, генеральний
директор має право укладати угоди від
імені товариства без погодження з
вищим органом товариства на суму до 1 000
000,00 грн. Угоди, сума яких перевищує 1 000
000,00 грн. потребують затвердження
вищого органу товариства, тобто
загальних зборів учасників товариства.
Договір поруки №1 від 11 серпня 2011 року
зі сторони Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро" був
підписаний директором Нечаєвим Г.В. без
відповідного погодження загальних
зборів учасників позивача, а відтак, в
силу приписів статті 215 Цивільного
кодексу України, вказаний договір
підлягає визнанню недійсним.

25 червня 2013 року відповідач 2 подав
відзив на позов, в якому заперечив
проти позовних вимог в повному обсязі
та просив відмовити в їх задоволенні,
обґрунтовуючи це тим, що позивачем в
подальшому було схвалено Договір
поруки №1 від 11 серпня 2011 року
підписаний директором без належних
повноважень. Зазначав, що вказане
підтверджується матеріалами
апеляційних та касаційних скарг по
справі №5019/2692/11 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агравіа
АГ" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівненський
комбікормовий завод", Публічного
акціонерного товариства "Острозьке
хлібоприймальне підприємство" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро" про
солідарне стягнення сум боргу та
штрафів в розмірі 690 400 грн. 72 коп. Крім
того, відповідач 2 вказував, що йому не
було відомо про наявність будь яких
обмежень повноважень генерального
директора Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро" на
момент укладення Договору №1 від 11
серпня 2011 року (арк. справи 42-43).

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 09.07.2013 у справі
№918/774/13, залишеним без змін постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 03.09.2013 року,
позов задоволено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 06 листопада 2013 року рішення
господарського суду Рівненської
області від 09.07.2013 р. та постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 03.09.2013 р.
скасовано, та справу №918/774/13 направлено
на новий розгляд до суду першої
інстанції. При цьому Вищий
господарський суд України звернув
увагу на необхідність витребування, в
ході нового розгляду справи, доказів
наступного схвалення позивачем
спірного правочину, а саме листування
сторін з приводу виконання договору
поруки від 01.08.2011 року №1.

Колегією суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
встановлено, що під час нового розгляду
справи позивач підтримав позовні
вимоги повністю, просив визнати
недійсним Договір поруки №1 від 11
серпня 2011 року, укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агравіа АГ", з
підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач 2 подав письмовий відзив на
позов від 23.12.2013 р., у якому вказував, що
позивачем в подальшому було схвалено
Договір поруки №1 від 11 серпня 2011 року
підписаний директором без належних
повноважень. Зазначав, що вказане
підтверджується матеріалами
апеляційних та касаційних скарг по
справі № 5019/2692/11 за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю "Агравіа
АГ" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівненський
комбікормовий завод", Публічного
акціонерного товариства "Острозьке
хлібоприймальне підприємство" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро" про
солідарне стягнення сум боргу та
штрафів в розмірі 690 400 грн. 72 коп. Також
вважає, що вимоги позивача про визнання
недійсним Договору поруки, посилаючись
на обмеження підписанта на суму до
1000000,00 грн. є безпідставними, оскільки
перевищення повноважень підписанта є
частковим, а недійсність окремої
частини правочину не має наслідком
недійсності інших його частин і
правочину в цілому (арк.с. 132-133).

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 24.12.2013 року,
прийнятим в процесі нового розгляду
даної справи, задоволено позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівненський
комбікормовий завод", Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агравіа
АГ" про визнання недійсним договору
поруки. Визнано недійсним Договір
поруки №1 від 11 серпня 2011 року,
укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агравіа АГ".

Перевіривши дотримання місцевим судом
вимог чинного законодавства при
ухваленні оскаржуваного рішення,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агравіа АГ" на
рішення господарського суду
Рівненської області від 24.12.2013 року у
даній справі задоволенню не підлягає,
з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

В силу ст.638 ЦК України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом, як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
визначені у статті 203 ЦК України,
зокрема, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України закріплено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Виходячи з положень ст.215 ЦК України та
згідно з п.7 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від
06.11.2009р., правочин може бути визнаний
недійсним лише з підстав, визначених
законом, та із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Як вже зазначалось матеріали справи
свідчать, що від імені Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Полісся-Агро" спірний договір поруки
№1 від 11.08.2011 року підписаний
директором Нечаєвим Г.В., а від
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агравіа АГ"
директором Бондарем С.В.

Відповідно до ч.1 ст.92 ЦК України,
юридична особа набуває цивільних прав
та обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону.

Згідно ч.1 ст.237 ЦК України,
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Пункт 3.3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
від 29.05.2013р. №11 вказує, що у
господарських відносинах правочин
(договір), як правило, вчиняється шляхом
складання документа (документів), що
визначає (визначають) його зміст і
підписується безпосередньо особою, від
імені якої він вчинений, або іншою
особою, яка діє в силу повноважень,
заснованих, зокрема, на законі,
довіреності, установчих документах.
Для вчинення правочинів органи
юридичної особи не потребують
довіреності, якщо вони діють у межах
повноважень, наданих їм законом, іншим
нормативно-правовим актом або
установчими документами.

Вирішуючи спори, пов'язані з
представництвом юридичної особи у
вчиненні правочинів, господарські суди
повинні враховувати таке.

Письмовий правочин може бути вчинений
від імені юридичної особи її
представником на підставі довіреності,
закону або адміністративного акта.

Особа, призначена уповноваженим
органом виконуючим обов'язки керівника
підприємства, установи чи організації,
під час вчинення правочинів діє у межах
своєї компетенції без довіреності.

Припис абзацу першого частини третьої
статті 92 ЦК України зобов'язує орган
або особу, яка виступає від імені
юридичної особи не перевищувати своїх
повноважень.

Пунктом 4.1. Статуту Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Полісся-Агро" (затвердженого
загальними зборами учасників ТзОВ
"Полісся-Агро", протокол № 31 від 11
листопада 2010 року) (арк.справи 19-25), у
редакції, яка діяла на час укладення
спірного Договору, визначено, що вищим
органом Товариства є загальні збори
учасників. Вони складаються з
учасників або призначених ними
представників.

Пункт 4.5. Статуту передбачає, що до
виключної компетенції загальних
зборів учасників належить, зокрема,
затвердження угод на суму понад 1 000 000
гривень.

Разом з тим, пункт 4.22. Статуту визначає,
що виконавчим органом Товариства, що
здійснює управління його поточною
діяльністю, є генеральний директор,
яким може бути особа, яка не є учасником
Товариства. Генеральний директор
призначається зборами учасників на три
роки з правом продовження повноважень
на новий період за пропозицією
учасників.

Відповідно до пункту 4.26. Статуту
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро"
генеральний директор має право
укладати угоди (купівлі-продажу,
застави майна Товариства та будь-які
інші угоди, передбачені законодавством
України) від імені Товариства на суму
до 1 000 000 (одного мільйона) гривень без
погодження з вищим органом Товариства.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно наявних у справі матеріалів, за
період січень 2012 року - червень 2013 року
неодноразово скликалися Загальні
збори Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро". Так,
позивачем до справи надані копії
протоколів Загальних зборів учасників
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро" ( арк.с.
138-150). З даних протоколів вбачається, що
будь-які питання, які стосуються
погодження Товариством у майбутньому
укладення Договору поруки від імені
Товариства на суму понад 1 000 000 (один
мільйон) гривень на порядок денний не
виносились.

Крім того, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро" до
відзиву на апеляційну скаргу долучило
протоколи загальних зборів учасників
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро" №36 від
06.08.2011 року та №37 від 03.11.2011 року, з яких
вбачається, що на розгляд загальних
зборів Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро"
протягом серпня-листопада 2011 року не
виносилися питання які стосуються
погодження Товариством укладення
Договору поруки від імені Товариства
на суму понад 1000000 гривень.

Тому позивач звернувся до суду, та у
позовній заяві покликався на той факт,
що директор Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро" Нечаєв
Г.В. укладаючи Договір поруки №1 від 11
серпня 2011 року перевищив повноваження,
надані йому Статутом товариства.

Як зазначено господарським судом
Рівненської області в рішенні від
24.12.2013 року, з метою виконання вказівок
Вищого господарського суду України,
викладених в постанові від 06.11.2013 року,
прийнятій за результатами перегляду
рішення господарського суду
Рівенської області від 09.07.2013 року у
даній справі в касаційному порядку, під
час нового розгляду справи ухвалами
суду від 21.11.2013 р. та від 10.12.2013 р. у
сторін витребовувались докази
схвалення правочину особою, від імені
якої його вчинено: відповідне письмове
звернення уповноваженого органу
(посадової особи) такої юридичної особи
до другої сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.); надіслання
відповідачем-2 та отримання позивачем
вимоги від 20.10.2011 №2011-10-11, надання
будь-якої відповіді позивача на
вказану вимогу (листування сторін з
приводу виконання договору поруки від
01.08.2011 № 1). Однак, сторонами не надано
вище перелічені документи.

Колегією суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
встановлено, що представником
скаржника в обгрунтування своїх
заперечень проти позовних вимог були
подані суду першої інстанції копії
описів вкладень у листи та копії
поштових повідомлень про направлення
позивачу вимог щодо сплати коштів за
Договором поруки №1 (арк.с.134-136).

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що дані
копії не можуть вважатися окремими
прямими доказами схвалення позивачем
правочину, оскільки у справі відсутні
відповіді на вимоги та відсутні ряд
інших документів, які б у сукупності
підтверджували вказаний факт
схвалення правочину.

Матеріали справи містять протокол
загальних зборів учасників Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Полісся-Агро" №3 від 15 травня 2012 року,
якими прийнято рішення про оголошення
догани генеральному директору Нечаєву
Георгію Володимировичу у зв'язку з
перевищенням наданих йому Статутом
товариства повноважень, при укладенні
та підписанні Договору поруки №1 від 11
серпня 2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Агравіа
АГ" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро"
(арк.справи 18).

Вірним є висновок суду першої
інстанції, що сам факт звернення
відповідача 2 до позивача з вимогами
щодо сплати коштів за Договором поруки
№1 від 11 серпня 2011 року (арк.справи 16-17)
та звернення в господарський суд
Рівненської області з позовною заявою
про стягнення сум боргу та штрафів на
підставі Договору поруки №1 від 11
серпня 2011 року свідчить про відмову
позивача в добровільному порядку
виконати умови даного Договору, що
відповідно стверджує лише відсутність
погодження Договору поруки №1 від 11
серпня 2011 року зі сторони Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Полісся-Агро".

Згідно абз.8 пункту 3.3. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
якщо договір містить умову (пункт) про
підписання його особою, яка діє на
підставі статуту підприємства чи
іншого документа, що встановлює
повноваження зазначеної особи, то
наведене свідчить про обізнаність
іншої сторони даного договору з таким
статутом (іншим документом) у частині,
яка стосується відповідних
повноважень, і в такому разі суд не може
брати до уваги посилання цієї сторони
на те, що їй було невідомо про наявні
обмеження повноважень представника її
контрагента.

Відтак, місцевим господарським судом
правильно зазначено, що твердження
відповідача 2 про те, що йому не було
відомо про обмеження повноважень
директора Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро", є
безпідставними та необґрунтованими,
оскільки укладаючи Договір з позивачем
він був, або міг бути ознайомлений з
повноваженнями та обмеженнями
повноважного представника, про що
свідчить посилання у договорі на
Статут поручителя.

Отже, колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що директор
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро" Нечаєв
Г.В. вчинив від імені Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Полісся-Агро" правочин з перевищенням
повноважень, який в подальшому не був
схвалений позивачем. Тому такий
правочин, вчинений представником у
даному випадку не створює, не змінює, не
припиняє цивільні права та обов'язки
особи, яку він представляє.

Помилковим є посилання скаржника на
порушення судом першої інстанції
приписів ст.217 Цивільного кодексу
України. Як зазначалося вище, предметом
Договору поруки №1 від 11.08.2011 року є
поручительство позивача перед
скаржником за неналежне виконання
відповідачем 1 зобов'язання по сплаті
існуючої заборгованості у розмірі 2416402
грн. 56 коп. в повному обсязі, включаючи
штрафні санкції та проценти за
користування товарним кредитом.
Зазначена умова Договору є істотною
умовою та його предметом, відтак
Договір поруки не може вважатися
дійсним в інших своїх частинах при
умові визнання недійсним будь-якої з
його істотних умов.

З огляду на вищевикладене місцевий
господарський суд дійшов вірного
висновку, що позовні вимоги є
обгрунтованими, заявленими відповідно
до чинного законодавства та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі, а Договір поруки №1 від 11.08.2011р.,
укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агравіа АГ" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Агро"
визнанню недійсним.

Таким чином, колегія суддів
Рівненського апеляційного
господарського суду вважає, що судом
першої інстанції правильно
встановлені усі обставини, що мають
значення для справи, їм надана вірна
юридична оцінка, норми права
застосовані вірно, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків місцевого господарського
суду.

За наведених обставин, Рівненський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку, що рішення господарського
суду Рівненської області від 24.12.2013
року у даній справі слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агравіа
АГ" на вказане рішення - без
задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Рівненської області від 24.12.2013 року у
справі №918/774/13 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агравіа
АГ" на рішення господарського суду
Рівненської області від 24.12.2013 року у
справі №918/774/13 без задоволення.

3. Матеріали справи №918/774/13 повернути до
господарського суду Рівненської
області.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Миханюк М.В.

Суддя
Савченко Г.І.

Суддя
Василишин А.Р.