ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2014 р.
Справа № 914/4461/13

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фара-І», м.Київ

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 8 000 грн. 00 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: Гурак Р.Б., представник
(довіреність від 20.01.2014 р.);

від відповідача: не з'явився

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фара-І», м. Київ
звернулося до Господарського суду
Львівської області з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1 про стягнення 14 000 грн. 00 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд
визнав представлені матеріали
достатніми для прийняття позовної
заяви до розгляду і ухвалою від 27.11.2013р.
призначив розгляд справи на 09.12.2013 р.
Розгляд справи відкладався з підстав,
викладених в ухвалах суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що позивачем було
передано у власність відповідача товар
на загальну суму 28 667 грн. 00 коп. Однак,
відповідач свої зобов'язання щодо
оплати за отриманий товар не виконав
частково, на дату подання позову до
суду заборгованість за товар становила
14 000 грн. 00 коп. Таким чином, просив суд, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, стягнути з відповідача
на користь позивача суму
заборгованості в розмірі 8 000 грн. 00 коп.
і судові витрати в розмірі 1 720 грн. 50
коп.

В судовому засіданні представник
позивача пояснив, що відповідачем
частково сплачено борг в розмірі 4 000
грн. 00 коп., на підтвердження чого подав
копії виписки з банківського рахунку.

Відповідач в судове засідання явку
представника не забезпечив, проти
позову не заперечив, доказів погашення
заборгованості не надав, вимог ухвали
суду від 27.11.2013 р. не виконав,
повідомлення про дату, час та місце
розгляду справи надсилалися на адресу,
вказану позовній заяві та в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, що згідно
ст. 64 ГПК України є врученням належним
чином.

У відповідності до п. 3.9.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» за
змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України,
якщо відзив на позовну заяву і
витребувані господарським судом
документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами. Проаналізувавши зібрані
по справі докази, суд дійшов висновку
про достатність матеріалів справи для
її розгляду по суті за відсутності
представника відповідача та його
відзиву на позовну заяву.

Представнику роз'яснено права та
обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК
України, заяв про відвід суду не
поступало.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
сторони, суд встановив наступне.

Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фара-І» 9 липня 2013 р.
було поставлено фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 згідно
видаткової накладної №ЛВ-0709001 від
09.07.2013 р. та №ЛВ-0709002 від 09.07.2013 р.
(оригінали оглянуті в судовому
засіданні, належним чином завірені
копії долучені до матеріалів справи)
товар на загальну суму 28 667 грн. 00 коп.

22 серпня 2013 р. позивач надіслав
відповідачу претензію про оплату
заборгованості в розмірі 23 667 грн. 00
коп., яка задоволена відповідачем
частково.

Як вбачається з матеріалів справи,
пояснень представника позивача,
відповідач свої зобов'язання перед
позивачем щодо оплати вартості товару
виконав частково, заборгованість
відповідача перед позивачем, з
урахуванням поданої заяви про
уточнення позовних вимог, становила 8 000
грн. 00 коп.

30.12.2013 р. відповідачем було сплачено 4 000
грн. 00 коп. боргу.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне припинити провадження у
справі в частині стягнення 4 000 грн. 00
коп. основного боргу, у зв'язку з
відсутністю предмету спору в цій
частині відповідно до п. 11 ст. 80 ГПК
України.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку.

Частинами 1, 3 статті 181 ГК України
визначено, що допускається укладення
господарських договорів у спрощений
спосіб, тобто шляхом обміну листами,
факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до частини 1 ст. 639 ЦК
України, договір може бути укладений у
будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми
договору не встановлені законом.

Сторони є вільними в укладенні
договору, а також у визначенні форми
договору (усна чи письмова), що
підтверджується ст. 218 ЦК України, яка
передбачає, що недодержання сторонами
письмової форми правочину, яка
встановлена законом, не має наслідком
його недійсність, крім випадків,
встановлених законом. Заперечення
однією із сторін факту вчинення
правочину або оспорюваних окремих його
частин може доводитися, в тому числі,
письмовими доказами.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір
є укладеним з моменту одержання особою,
яка направила пропозицію укласти
договір, відповіді про прийняття цієї
пропозиції. Якщо відповідно до акта
цивільного законодавства для
укладення договору необхідні також
передання майна або вчинення іншої дії,
договір є укладеним з моменту
передання відповідного майна або
вчинення певної дії.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 641 ЦК України
пропозицію укласти договір (оферту)
може зробити кожна із сторін
майбутнього договору. Пропозиція
укласти договір має містити істотні
умови договору і виражати намір особи,
яка її зробила, вважати себе
зобов'язаною у разі її прийняття.

Оферта може мати письмовий вигляд коли
вона має форму єдиного документа, тобто
проекту договору, листа, телеграми
тощо, що надсилаються акцептанту
поштою чи за допомогою іншого
технічного засобу зв'язку.

Наслідком надання оферти є те, що коли
адресат оферти відізветься й у
будь-якій формі висловить згоду
укласти договір на зазначених в оферті
умовах, його слід визнати укладеним.

Відповідно до ст. 642 ЦК України
відповідь особи, якій адресована
пропозиція укласти договір, про її
прийняття (акцепт) повинна бути повною
і безумовною. Якщо особа, яка одержала
пропозицію укласти договір, у межах
строку для відповіді вчинила дію
відповідно до вказаних у пропозиції
умов договору (відвантажила товари,
надала послуги, виконала роботи,
сплатила відповідну суму грошей тощо),
яка засвідчує її бажання укласти
договір, ця дія є прийняттям
пропозиції, якщо інше не вказане в
пропозиції укласти договір або не
встановлено законом. Особа, яка
прийняла пропозицію, може відкликати
свою відповідь про її прийняття,
повідомивши про це особу, яка зробила
пропозицію укласти договір, до моменту
або в момент одержання нею відповіді
про прийняття пропозиції.

Із змісту даної статті вбачається, що
акцепт можливий й у вигляді
конклюдентних дій, тобто здійснення
особою, що отримала оферту, дій по
виконанню вказаних в ній умов договору.
Для конклюдентних дій характерно, що їх
здійснення свідчить про волевиявлення
особи укласти договір.

Отже, відповідно до вищезазначених
норм ЦК України, матеріалами, які
підтверджують волю сторін на
встановлення правовідносин, є
направлена позивачем до відповідача
пропозиція укласти договір та
прийняття відповідачем пропозиції
позивача, що свідчить про відсутність
будь-яких застережень щодо умов оферти
у відповіді на пропозицію (видаткових
накладних). Тобто, розбіжностей щодо
умов зазначених в оферті не було,
відповідачем було прийнято товар без
зауважень та застережень.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару (ч. 1 ст.692 ЦК
України).

З огляду на викладене, обов'язок по
оплаті поставленого товару виникає у
відповідача безпосередньо із самого
факту поставки.

Отже, якщо інше не встановлено
укладеним сторонами договором або
актом цивільного законодавства,
перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні вимоги
встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про прострочення виконання
зобов'язання боржником, що в свою чергу
є підставою для стягнення суми боргу,
оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК
України, одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані поданими доказами, а
загальна сума заборгованості, яка
підтверджена матеріалами справи та
підлягає до задоволення частково,
складає 4 000 грн. 00 коп. основного боргу.
В частині стягнення 4 000 грн. 00 коп.
основного боргу провадження слід
припинити.

Оскільки спір виник з вини відповідача,
борг сплачений після звернення
позивача із позовом до суду, судові
витрати по розгляду справи відповідно
до ст. 49 ГПК України необхідно покласти
на відповідача в повному обсязі.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
11, 509, 526, 612, 625, 626, 642, 692 ЦК України, ст.ст.
181, 193 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75,
80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фара-І», м. Київ,
проспект Воз’єднання, 21, кв. 8
(ідентифікаційний код 33299396) 4 000 грн. 00
коп. основного боргу, 1 720 грн. 50 коп.
судового збору.

3. В частині стягнення 4 000 грн. 00
коп. основного боргу, провадження
припинити.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

В судовому засіданні 27.01.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення. Повне рішення складено 30.01.2014
р.

Суддя
Мазовіта А.Б.