ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2014 р.
Справа № 921/186/13-г

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Костів Т.С.

суддів
Кузь В.Л.

Желік М.Б.

при секретарі Зошій М.Р.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", за №14/2-1831 від 21.11.13
року

на рішення господарського суду
Тернопільської області від 11.11.2013 року

у справі №921/186/13-г

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства
"Тернопільміськгаз", м. Тернопіль

про: стягнення 41805521,34 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Панчук С.М.-
представник на підставі довіреності №
5 від 23.01.14 року;

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду
Тернопільської області від 11.11.2013 року
у справі № 921/186/13-г (суддя Стадник М.С.)
позовні вимоги в частині стягнення
пені задоволено частково: вирішено
стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Тернопільміськгаз" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" - 144001,15грн.
пені; в частині стягнення 2 986 303,27 грн.
пені - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Тернопільської
області від 11.11.2013року у справі
№921/186/13-г, позивач - Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"- подав
апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник мотивує
апеляційну скаргу тим, що оскаржуване
рішення в частині обґрунтування
зменшення розміру неустойки містить
лише доводи та аргументи, на яких
грунтувалося клопотання відповідача
щодо зменшення розміру неустойки.
Відповідно до п. 3 ст.83 ГПК України
господарський суд має право зменшувати
у виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.
Оскільки вказана норма не містить
переліку таких випадків, вважаємо, що
це випадки невиконання або неналежного
виконання зобов'язання з вини обох
сторін, або якщо кредитор умисно або з
необережності сприяв збільшенню
розміру збитків, завданих невиконанням
або неналежним виконанням
зобов'язання. Відповідачем не було
надано жодного доказу, який би вказував
на наявність таких виняткових
обставин, що підтверджується наявними
в матеріалах справи документами.
Оскільки виняткові обставини у
відповідача відсутні, на думку
апелянта, суд безпідставно зменшив
розмір нарахованої пені. Згідно із п.
3.17.4 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р.
№18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. Суд
не врахував, що внаслідок
недоотримання та несвоєчасного
проведення розрахунків за спожитий
природний газ скаржник змушений
залучати комерційні кредити за
ринковими відсотковими ставками, що
складають 20-24% річних. Єдиним джерелом
часткової компенсації понесених
Національною акціонерною компанією
«Нафтогаз України» втрат є стягнення з
боржників пені у розмірі передбаченої
умовами Договорів. Загальна сума
заявлених пені, 3% річних, інфляційних
не компенсує повністю збитків від
сплати відсотків за комерційними
кредитами. У відповідності до звіту про
фінансові результати за 2012 рік за
невиконання зобов'язань контрагентами,
в даному випадку таких, як відповідач,
збиток Компанії складає більше десяти
мільярдів гривень. Скаржник є
гарантованим постачальником та не може
відмовитись від постачання природного
газу споживачам, а отже законодавчо
зобов'язаний надавати споживачам
природний газ, незалежно від свого
фінансового становища, наявності чи
відсутності заборгованості
контрагентів. Водночас, у свою чергу
несе обов'язок щодо своєчасного
розрахунку з газодобувними
підприємствами за договорами.
Несвоєчасність розрахунків за
поставлений природний газ споживачів,
як наслідок - нестача коштів, тягне за
собою заборгованість перед
газодобувними підприємствами
відповідно до договорів, які
передбачають жорсткі санкції за
прострочення оплат. Згідно із
практикою Вищого господарського суду
України, відсутність вини відповідача
у виникненні боргу, його важкий
фінансовий стан не є винятковим
випадком та підставою для зменшення
неустойки; при розгляді даної справи,
суд дослідив лише ступінь виконання
зобов'язання боржником, не виконавши
при цьому вимоги закону щодо оцінки
майнового стану сторін, які беруть
участь у зобов'язанні, та інших
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, що призвело до порушення ст. 233 ГК
України; в оскаржуваному рішенні
жодним чином не вмотивовано, не
наведено та необгрунтовано в чому саме
полягає винятковість обставин у даній
справі.

На підставі наведеного скаржник
просить рішення господарського суду
Тернопільської області від 11.11.2013 року
у справі № 921/186/13-г скасувати та
постановити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю.

Автоматизованою системою
документообігу суду справу № 921/186/13-г
розподілено для розгляду головуючому -
судді Костів Т.С..

Розпорядженням голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 17.12.2013 року у
склад колегії для розгляду
вищезазначеної справи введено суддів
Малех І.Б. та Желіка М.Б..

Ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду від
18.12.13 р. подані скаржником матеріали
визнано достатніми для прийняття їх до
провадження в апеляційній інстанції,
розгляд справи призначено на 28.01.14 р..

Згідно розпорядження в.о. голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 27.01.2014 року, у
зв'язку із тимчасовою непрацездатністю
судді Малех І.Б., у склад колегії для
розгляду справи № 921/186/13-г замість
судді Малех І.Б. введено суддю Кузя В.Л..

Представнику роз'яснено його права
згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 28.01.14 року
представник відповідача з'явився,
проти апеляційної скарги заперечив,
проте письмового відзиву не подав.
Рішення суду першої інстанції від
11.11.2013 року вважає законним та
обґрунтованим, просив залишити його
без змін - апеляційну скаргу без
задоволення.

Представник скаржника в судове
засідання 28.01.14 року не з'явився, причин
неявки суду не повідомив, хоч був
належним чином повідомлений про час та
місце розгляду справи, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи повідомленням про вручення
поштового відправлення. Окрім того,
враховуючи, що явка представників
сторін у судове засідання не була
визнана судом обов'язковою, а також
достатність матеріалів справи для
розгляду апеляційної скарги по суті та
з метою забезпечення дотримання вимог
законодавства в частині додержання
процесуальних строків відповідно до
вимог ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представника
сторони, дослідивши матеріали справи
та наявні в них докази, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
встановила наступне:

рішенням господарського суду
Тернопільської області від 17.04.2013р. у
справі 921/186/13-г, яке залишено без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 06.06.2013р.,
позовні вимоги задоволені частково:
стягнуто з відповідача на користь
позивача: 231 565,28 грн. інфляційних втрат,
985 298,76 грн. 3% річних та 198 248,46 грн. - пені.
В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського
суду України від 15.08.2013р., за
результатами розгляду касаційної
скарги Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", рішення
господарського суду Тернопільської
області від 17.04.2013р. та постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 06.06.2013р.
скасовано в частині відмови у позові
щодо стягненні 2592911,26 грн. пені. Справу в
цій частині направлено на новий
розгляд до господарського суду
Тернопільської області.

Постанова мотивована тим, що в
порушення вимог щодо змісту судового
рішення та вимог ст.84 ГПК України,
господарський суд при прийнятті
оскаржуваного рішення в даній справі,
не зазначив будь-яких доказів на
підставі яких прийнято рішення про
зменшення розміру стягуваної суми пені
до 198248,46 грн. та не виклав доводи, на
підставі яких відхилив докази
відповідача. Зазначення в
мотивувальній частині рішення в
обґрунтування висновків про погашення
заборгованості відповідача перед
позивачем, а також про те, що позивачем
не надано суду доказів понесення ним
збитків в результаті несвоєчасного
виконання відповідачем договірних
зобов'язань щодо оплати поставленого
природного газу, визнати законним і
обґрунтованим не можна.

Відповідно до ст.111-12 ГПК України,
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

як встановлено судом першої
інстанції, між Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України",
(постачальник) та Публічним
акціонерним товариством
"Тернопільміськгаз", (покупець),
укладено 30.09.2011 р. договір №14/2197/11
купівлі-продажу природного газу та
додаткові угоди до нього №1 від 30.09.2011р.,
№2 від 11.10.2011р., №3 від 31.01.2012р. та №4 від
31.01.2012р., відповідно до якого сторони
взяли на себе зобов'язання:
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця в ІV кварталі 2011 року
та у 2012 році імпортований природний газ
в обсязі до 85330,000 тис. куб. м. виключно
для суб'єктів господарювання, які
виробляють теплову енергію, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями (п.п. 1.1, 1.2, 2.1
договору ); покупець не пізніше 5-го
числа місяця, наступного за місяцем
продажу газу, зобов'язується надати
підписані та скріплені печаткою
покупця, продавцеві два примірники
акта приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві один примірник оригіналу
акта, підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами (п. 3.4
договору); ціна за 1000 куб.м. природного
газу становить 921,2941 грн.; з 01.10.2011р. -
900,9412 грн.; з 01.01.2012р. - 902,4706 грн. (п. 5.2
договору); оплата за газ здійснюється
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа наступного за місяцем
поставки газу (п. 6.1 договору). При
невиконанні покупцем вимог,
передбачених у п. 6.1 умов договору,
продавець має право обмежити передачу
газу покупцеві або припинити передачу
газу до повного погашення
заборгованості за переданий газ по
даному договору (п. 6.2 договору).
Згідно п.7.2 договору, у
разі невиконання покупцем умов пункту
6.1, покупець зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу, при цьому,
неустойка нараховується продавцем
протягом шести місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 17.04.2013р. у
даній справі доведено порушення
відповідачем строків оплати вартості
поставленого газу. З такими висновками
погодився і Вищий господарський суд
України.

Згідно поданого позивачем
розрахунку станом на 06.12.2012 р: згідно
актів приймання - передачі природного
газу від 31.10.2011р. пеня нарахована за
період з 15.11.2011р. по 27.12.2011р. в сумі 10431,76
грн.; згідно актів приймання - передачі
природного газу від 30.11.2011р., пеня
нарахована в сумі 344892,54 грн. (за період з
14.12.2011р. - 14.06.2012р.); згідно актів
приймання - передачі природного газу
від 31.12.2011р. - пеня нарахована в сумі
792495,55 грн. (за період з 14.01.2012р. - 14.07.2012р.).;
згідно актів приймання - передачі
природного газу від 31.01.2012р. пеня
нарахована в сумі 952798,70 грн. (за період з
14.02.2012р. - 14.08.2012р.); згідно актів
приймання - передачі природного газу
від 29.02.2012р. - пеня нарахована в сумі
1029685,87 грн. (за період з 14.03.2012р. - 14.09.2012р.),
а всього - 3130304,42 грн.

Згідно ст.ст. 546, 549 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою (штрафом,
пенею), іншими видами забезпечення
встановленими договором або законом.
Відповідно до ст.258 ЦК України та ст. 232
ГК України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано та стягуються такі
санкції протягом строку позовної
давності в один рік. Враховуючи
вищезазначені норми закону, умову п.7.2
договору , яка їм відповідає, та
клопотання позивача про застосування
строку позовної давності, суд першої
інстанції підставно встановив
правомірність нарахування пені на суми
простроченої заборгованості в межах
строків позовної давності з 13.02.2012р. по
13.02.2013р. (дату надіслання позовної
заяви): по актах передачі - приймання
природного газу від 30.11.2011р. за період з
13.02.2012р. по 14.06.2012р. в розмірі - 158363,29 грн.
пені, по актах передачі - приймання від
31.12.2011р. за період з 13.02.-14.07.2012р. - 739175,16
грн. ;актах передачі - приймання
природного газу від 31.01.2012р. в розмірі -
952798,70 грн. та по актах від 29.02.2012р. в сумі
1029685,87 грн., а всього - 2880023,02 грн.

В частині стягнення 10431,76 грн. пені
нарахованої позивачем на суми
простроченої заборгованості по актах
передачі - приймання природного газу
від 31.10.2011р. за період з 14.11.2011р. по
27.12.2011р. , в сумі 186529,25грн. по актах
передачі - приймання природного газу
від 30.11.2011р. за період з 14.12.2011р. - 12.02.2012р.
та по актах від 31.01.2012р. за період з
14.01.2013р. - 12.02.2013р. в сумі 53320,37 грн., всього
250281,08 грн., суд першої інстанції
правомірно дійшов висновку про відмову
у позові у зв'язку зі спливом позовної
давності.

Вимагаючи скасувати судове
рішення та повністю задовольнити
позовні вимоги, скаржник не надав
належних доказів про поважність
пропуску зазначеного строку, не
посилався на це і в апеляційній скарзі.

Ст. 233 ГК України передбачає, що у
разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

З посиланням на вказані норми суд
першої інстанції визнав за можливе
зменшити розмір санкцій до 144001,15 грн.
пені.

Беручи до уваги вищевикладене,
колегія суддів наголошує на тому, що
суд першої інстанції підставно виходив
з того, що відповідно до п. 3 ч.1 ст.83 ГПК
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.
Отже, зменшення розміру неустойки - це
право суду, і суд може прийняти рішення
про зменшення розміру неустойки як за
власною ініціативою, так і за
клопотанням відповідача, однак в
останньому випадку відповідач, що
звертається з клопотанням, повинен
довести наявність підстав для
зменшення неустойки. Дана процесуальна
норма може застосовуватись судом
виключно у взаємозв'язку (сукупності) з
нормою права матеріального, яка
передбачає можливість зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), а саме
ч.3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України.
Така правова позиція висловлена в п.3.17.4
постанови Пленуму ВГС України від
26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" та Верховний суд
України".

Вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам (наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків), поведінки винної
сторони (в тому числі вжиття чи
невжиття нею заходів до виконання
зобов'язання, негайне добровільне
усунення нею порушення та його
наслідків), незначності прострочення у
виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення.

Посилання скаржника на
недоведеність винятковості даного
випадку для зменшення судом розміру
штрафних санкцій не вбачається з
матеріалів справи враховуючи, що
тлумачення скаржником в апеляційній
скарзі власних критеріїв винятковості
носить суб'єктивний характер. Суд
визначає винятковість випадку у
конкретних спірних відносинах залежно
від обставин справи.

Суд першої інстанції правомірно
встановив, що відповідно до ч. 3 ст. 18
Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу"
забороняється зарахування коштів за
природний газ, спожитий усіма
категоріями споживачів на інші рахунки
ніж поточні рахунки із спеціальним
режимом використання.
Згідно договору №14/2197/11
споживачем газу є виключно суб'єкти
господарювання, які виробляють теплову
енергію, яка споживається населенням
та релігійними організаціями.
Зазначені положення впливають на
порядок розрахунків, що здійснюється
шляхом руху коштів від споживачів на
поточний рахунок із спеціальним
режимом відповідача, та в подальшому з
даного рахунку на спеціальний рахунок
позивача. В
матеріалах справи наявні платіжні
доручення у графі "Призначення платежу"
яких зазначено "стаття 23 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2012
рік", як це передбачено п.15 Постанови
КМУ №517. Дана обставина об'єктивно
впливає на відносини сторін щодо
розрахунків за одержаний природний газ
підприємствами, що виробляють,
транспортують та постачають теплову
енергію, що споживається населенням та
релігійними організаціями.

Щодо посилань скаржника на власну
збитковість, важливий характер своєї
діяльності для економіки України в
цілому, недостатність інших видів
господарсько-правової
відповідальності, як-от 3% річних,
інфляційні втрати тощо для покриття
власних збитків, то такі носять
загальний характер та лише
опосередковано стосуються спірних
відносин. При цьому, жодних доказів
відображення в обліку скаржника певних
збитків за наслідками саме спірних
господарських відносин, чи інших
доказів на підтвердження їх понесення
(зокрема, в частині стверджуваної
необхідності отримання кредитів) суду
не надано, а відтак суд першої
інстанції підставно врахував цю
обставину, співвідносячи майнові
інтереси сторін. Надано було також і
належну оцінку іншим інтересам сторін,
на які посилається скаржник як на такі,
що на його думку заслуговують на увагу.
Судом першої інстанції надано оцінку
доказам заходів, які вживались кожною
із сторін: скаржником - для обмеження
розміру стверджуваних своїх збитків,
відповідачем - для вчасного виконання
зобов'язань, зокрема, стягнення
належних сум з отримувачів природного
газу та враховано незалежну від
відповідача причину такого не
стягнення - в силу вжитого Законом
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу" мораторію на виконання
вимог кредиторів.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції об'єктивно врахував інтереси
обох сторін, що заслуговують на увагу,
визначив винятковість даного випадку,
виконав вимоги постанови Вищого
господарського суду України та
правомірно і обґрунтовано скористався
своїм правом зменшити розмір належних
до сплати штрафних санкцій.

Враховуючи наведене, висновки
суду першої інстанції відповідають
закону і матеріалам справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обгрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.
Відповідач додаткових доказів не подав
і суду апеляційної інстанції, не
обґрунтовував неможливості подання
таких доказів суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили. Однак, у
встановленому законом порядку
підстави, передбачені у ст. 104 ГПК
України для скасування або зміни
судового рішення не були доведені суду
належними доказами.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи, наявні в
них докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, рішення
господарського суду Тернопільської
області від 11.11.2013 р. у справі № 921/186/13-г
слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101,
103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н
О В И В:

1.Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
- залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Тернопільської
області від 11.11.2013 р. у справі № 921/186/13-г -
без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

3.Матеріали справи скерувати до
господарського суду Тернопільської
області.

Повний текст постанови суду оформлено
і підписано відповідно до вимог статті
105 ГПК України 30.01.2014 року.

Головуючий-суддя
Костів Т.С.

Суддя
Кузь В.Л.

Суддя
Желік М.Б.