РІШЕННЯ

"05" лютого 2014 р.Справа № 921/1283/13-г/14

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Руденка О.В.

розглянув справу

за позовом Науково-виробничого
підприємства "Люкс-Х" (Товариства з
обмеженою відповідальністю (НВП
"Люкс-Х" (ТОВ), пров. Новожанівський, 11,
м.Харків, Харківська область, 61053

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Христина", вул.
Замость, 4, м.Бережани, Бережанський
район, Тернопільська область, 47501

про cтягнення заборгованості в сумі 19
479,16 грн.

за участю представників сторін:

позивача: Ярмака В.М., довіреність
№ 13/01-01 від 13.01.14 р.

відповідача: не з'явився.

Суть справи:

Науково-виробниче підприємство "Люкс-Х"
звернулось до господарського суду
Тернопільської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Христина" про
стягнення заборгованості в сумі 19 479,16
грн.

В обґрунтування заявлених вимог,
підтриманих в судовому засіданні
повноважним представником, позивач
посилається на неналежне виконання
його контрагентом зобов'язань щодо
оплати вартості поставленого товару в
сумі 19 479,16 грн.

Повноважний представник відповідача в
судове засідання не з'явився, відзиву
на позов не подав, хоча про час та місце
слухання справи повідомлявся належним
чином, в порядку ст.64 ГПК України.

За таких обставин, справа
розглядається в порядку ст.75 ГПК
України, за наявними в ній матеріалами.

Учаснику судового процесу належні йому
права та обов'язки, передбачені
ст.ст.20,22,81-1 ГПК України, роз'яснено.

За відсутності відповідного
клопотання, згідно ст.81-1 ГПК України,
технічна фіксація судового процесу не
здійснюється.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України (далі ЦК України), цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією їх породжують. Зокрема,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

На виконання умов договору, укладеного
учасниками спору в усній формі,
позивач, згідно видаткових накладних:
№ВН-06/11-15 від 06.11.2012р., №09/11 від 09.11.2012р.,
№28/11-2 від 28.11.2012р. та №13/12-2 від 13.12.2012р.,
поставив своєму контрагенту -
відповідачу у справі, товар (клей ВАМ 2091
та ВАМ 1656), в кількості 500 кг. на загальну
суму 22 861,36 грн., що засвідчується
довіреністю на його отримання №10367 від
06.11.2012р.

Однак, ТОВ "Христина" вартість
отриманої продукції оплачена лише
частково (банківські виписки про
оплату знаходяться в матеріалах
справи), та станом на час розгляду
справи в суді у відповідача існує
непогашена заборгованість в сумі 19 479,16
грн.

З метою досудового врегулювання спору
позивачем на адресу контрагента
07.10.2013р. направлена претензія із
вимогою оплатити вказану суму боргу,
яка відповідачем визнана, однак
останнім ніяких дій спрямованих на її
погашення здійснено не було.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. Аналогічні за змістом норми
містяться і в ст.ст. 509, 526 ЦК України.

Взаємовідносини, що склалися між
учасниками спору суд кваліфікує як
правовідносини, що випливають із
договору поставки, згідно якого та в
силу ст. 712 Цивільного кодексу України,
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або у
інших цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До вимог господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з врахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачем свої зобов'язання щодо
поставки відповідачу на його
замовлення товару виконані належним
чином. Факт отримання продукції
підтверджується довіреністю на
отримання ТМЦ, підписом та відбитками
печатки ТОВ "Христина" на видаткових
накладних (копії в матеріалах справи).
При цьому, претензій щодо кількості чи
якості поставлено товару контрагентом
не заявлялось.

Більше того, заявлена до стягнення сума
заборгованості узгоджена відповідачем
у підписаному ним акті звірки взаємних
розрахунків станом на 31.12.2012р., копія
якого знаходиться в матеріалах справи.

При цьому строк виконання відповідачем
зобов'язань щодо оплати залишку
поставленої продукції між сторонами
визначений не був.

Відповідно до ч.2 ст.712 ЦК до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Відповідно до ст.ст. 691, 692, 693 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу, а також вчинити за
свій рахунок дії, які відповідно до
договору, актів цивільного
законодавства або вимог, що звичайно
ставляться, необхідні для здійснення
платежу. Покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. У разі прострочення оплати
товару продавець має право вимагати
оплати товару.

Відповідно до п.1.7 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013 року N14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" якщо у договорі
або законі не встановлено строку
(терміну), у який повинно бути виконано
грошове зобов'язання, судам необхідно
виходити з приписів частини другої
статті 530 ЦК України. Цією нормою
передбачено, між іншим, і можливість
виникнення обов'язку негайного
виконання; такий обов'язок випливає,
наприклад, з припису частини першої
статті 692 ЦК України, якою визначено,
щопокупець за договором
купівлі-продажу повинен оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього;
відтак якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлено інший строк оплати товару,
відповідна оплата має бути здійснена
боржником негайно після такого
прийняття, незалежно від того, чи
пред'явив йому кредитор пов'язану з цим
вимогу.

Водночас, приписами ч. 7 ст. 193 ГК України
та ст. 525 ЦК України встановлюють
загальне правило щодо заборони
односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов, що кореспондується із
вимогами ст. 629 ЦК України щодо
обов'язковості договору для виконання
сторонами.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

При вирішенні спору суд враховує, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, сума заборгованості
перед позивачем станом на день
звернення із позовом та вирішення
спору становить 19 479,16 грн., яка
відповідачем у встановленому
процесуальним законодавством порядку
не спростована, а тому позовні вимоги
підлягають до задоволення як заявлені
обґрунтовано та правомірно.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України,
судові витрати по справі
відшкодовуються за рахунок
відповідача.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 1, 2, 32-34, 44-49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Христина" (вул.
Замость,4, м.Бережани, Тернопільська
область, код 14049168) на користь
Науково-виробничого підприємства
"Люкс-Х" (Товариство з обмеженою
відповідальністю НВП "Люкс-Х")
(пров.Новожанівський,11, м.Харків, код
31635720) - 19 479 (дев'ятнадцять тисяч
чотириста сімдесят дев'ять) грн. 16 коп.
заборгованості та 1720 (одну тисячу
сімсот двадцять) грн. 50 коп. судового
збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу,
протягом десяти днів з дня підписання
рішення через місцевий господарський
суд.

Суддя
О.В. Руденко