м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом публічного
акціонерного товариства «Концерн
До публічного
акціонерного товариства «Державна
зернова корпорація України»
Про стягнення 145606,29
Суддя Ковтун С.А.
Представники сторін:
від позивача Тунік А.В. (за дов.)
від відповідача Колесник Р.Ю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До господарського суду міста Києва
звернулося з позовом публічне
акціонерне товариство «Концерн
Хлібпром» до публічного акціонерного
товариства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» про стягнення 145606,29 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
послався на наступне.
22.07.2011 р. між Аграрним фондом
(постачальником), Львівською обласною
державною адміністрацією (замовником)
та публічним акціонерним товариством
«Концерн Хлібпром» (покупцем) було
укладено договір № 216Б поставки
борошна пшеничного. В п. 2.4. договору
сторони визначили, що місцем поставки є
філія державного підприємства
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України» «Львівський
комбінат хлібопродуктів». За
твердженням позивача, ним недоотримано
з вини філії державного підприємства
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України» «Львівський
комбінат хлібопродуктів» 51,977 тонн
борошна пшеничного вищого ґатунку на
загальну суму 145606,29 грн., про що
свідчить листування між позивачем та
філією державного підприємства
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України» «Львівський
комбінат хлібопродуктів».
Ухвалою суду від 19.12.2013 р. порушено
останньої призначено на 03.02.2014 р..
Відповідач позовні вимоги відхилив,
посилаючи на те, що позивач не є
стороною договору. Одночасно
відповідач зазначив, що умовами
договору передбачена відповідальність
постачальника за не виконання або
неналежне виконання умов поставки.
Крім того, листи, на які посилається
позивач, не є належними доказами у
справі в розумінні ст. 34 ГПК України.
Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно та
повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги і
заперечення, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, суд встановив:
22.07.2011 р. між Аграрним фондом
(постачальником), Львівською обласною
державною адміністрацією (замовником)
та публічним акціонерним товариством
«Концерн Хлібпром» (покупцем) було
укладено договір № 216Б поставки
борошна пшеничного (далі - Договір),
відповідно до п. 1.1 якого постачальник
зобов'язується поставляти покупцеві
щомісячно з державного
інвентаризаційного фонду борошно
(продукцію) (борошно вищого, першого та
другого ґатунку), а покупець
зобов'язується оплатити та прийняти
зазначену кількість борошна і
виготовити з нього хліб та
хлібобулочні вироби.
Згідно з п. 2.1. Договору продукція
поставляється насипом у транспортні
Місцем поставки борошна, відповідно до
п. 2.4 Договору, є філія державного
підприємства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» «Львівський комбінат
хлібопродуктів» (м. Львів, вул.
Б.Хмельницького, 88).
За період з 22.07.2011 р. по 31.10.2013 р. покупець
сплатив постачальнику 1475058,75 грн..
Постачальник поставив покупцю борошно
на суму 1475057,43 грн..
Проте, за твердженням позивача, він не
отримав в повному обсязі оплачених
об'ємів борошна з вини філії «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» «Львівський комбінат
хлібопродуктів, про що свідчить
За видатковою накладною № 4563 від 26.09.2011
р. постачальник передав покупцю
борошно пшеничне вищого ґатунку в
кількості 43,854 тонн. Постачальник, у
відповідності до дозволу на
відвантаження борошна № 41-11/2348 від
23.09.2011 р., надав дозвіл на відвантаження
борошна вищого ґатунку в кількості 43,854
тонн. З даної кількості покупцем було
отримано лише 7,430 тонн. Таким чином
залишок борошна пшеничного вищого
ґатунку згідно з видатковою накладною
№ 4563, який залишився на зберіганні
філії ДП «Державна продовольчо-зернова
корпорація України» «Львівський
комбінат хлібопродуктів», становить
У відповідності до видаткової
накладної № 4578 від 27.09.2011 р.
постачальник передав покупцю борошно
пшеничне вищого ґатунку в кількості
43,854 тонн. Постачальник, у відповідності
до дозволу на відвантаження борошна №
41-11/2358 від 26.09.2011 р. надав дозвіл на
відвантаження борошна вищого ґатунку в
кількості 15,553 тонн, яке покупець не
З огляду на викладене позивач вважає,
що на зберіганні філії ДП «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» «Львівський комбінат
хлібопродуктів» залишилося 51,977 тонн
борошна вищого ґатунку, яке належить
Листом №324/01 від 01.03.2012 р. позивач
звернувся до філії ДП «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» «Львівський комбінат
хлібопродуктів» з проханням надати
підтвердження залишків зерна та
борошна, яке належить ПАТ «Концерн
Листом №130 від 13.03.2012 р. філія ДП
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України» «Львівський
комбінат хлібопродуктів» повідомила,
що за даними бухгалтерського обліку в
неї знаходиться борошно вищого ґатунку
в кількості 51,977 тонн.
В подальшому філія ДП «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» «Львівський комбінат
хлібопродуктів» листом № 437 від 03.12.2012
р. повідомила позивача про відсутність
у неї 51,977 тонн борошна вищого ґатунку,
яке належить позивачу.
На думку позивача, оскільки борошно ним
не отримано, воно відсутнє у
відповідача, з останнього підлягає
стягненню 145606,29 грн. збитків за втрату
51,977 тонн борошна пшеничного вищого
В силу ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити грошу
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Згідно з ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Статтею 627 Цивільного кодексу України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).
Відповідно до статті 16 Цивільного
кодексу України одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів є
відшкодування збитків.
Зокрема, за змістом статті 611
Цивільного кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України збитками є: втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).
Підставою для відшкодування збитків
відповідно до п. 1 ст. 611 Цивільного
кодексу України є порушення
Відповідно до ст. 224 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушені. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управне на
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.
Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарських
Відшкодування збитків може бути
покладено на відповідача лише при
наявності передбачених законом умов,
сукупність яких створює склад
правопорушення, яке є підставою для
цивільної відповідальності відповідно
до ст. 623 Цивільного кодексу України.
Умовами покладення відповідальності
на винну сторону є наявність збитків,
протиправність дій цієї особи,
причинного зв'язку між діями особи та
збитками, які складають об'єктивну
сторону правопорушення, та вини особи,
внаслідок дій якої спричинено збитки.
Тобто збитки - це об'єктивне зменшення
будь-яких майнових благ сторони за
договором, що обмежує його інтереси, як
учасника певних господарських
відносин і проявляється у витратах,
зроблених кредитором, втраті або
пошкодженні майна, а також не одержаних
кредитором доходів, які б він одержав,
якби зобов'язання було виконано
Обов'язковою умовою покладення
відповідальності має бути
безпосередній причинний зв'язок між
неправомірними діями і збитками.
Збитки є наслідком, а невиконання
зобов'язань - причиною.
Чинним законодавством України
обов'язок доведення факту наявності
порушення відповідачем зобов'язання,
наявність та розмір понесених збитків,
а також причинно-наслідковий зв'язок
між правопорушенням і збитками
покладено на позивача.
Як вбачається з умов Договору
відповідач не є його стороною. Також
позивачем не подано доказів існування
між ним та відповідачем інших
зобов'язань, порушення яких могло би
бути підставою для відшкодування
Таким чином, оскільки позивачем не
доведено порушення відповідачем
зобов'язання, підстави для стягнення з
відповідача збитків відсутні.
Зазначені вище обставини є підставою
для відмови у задоволенні позовних
Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 82-85 ГПК України, суд
У задоволенні позову відмовити
Рішення підписано 11.02.2014 р.

Суддя
С.А. Ковтун