ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2014 р.
Справа № 914/4621/13

Господарський суд Львівської області в
складі судді Патрашко М.М. розглянувши
у відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агентство безпеки
"Тайфун", м.Луганськ

до відповідача Товариства з додатковою
відповідальністю "Червоноградський
завод металоконструкцій",
м.Червоноград Львівської області

про стягнення 78 623,48 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Козак Л.Ю. - представник
(довіреність №2 від 08.01.2013р.);

від відповідача не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходили. В
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позовні вимоги заявлено
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агентство безпеки
"Тайфун" до відповідача Товариства з
додатковою відповідальністю
"Червоноградський завод
металоконструкцій" про стягнення 78 234,60
грн., з яких 38 064,00 грн. - основний борг, 38
064,00 грн. - штраф, 1 815,65 грн. - пеня та 290,95
грн. - 3% річних. Згідно із заявою про
збільшення розміру позовних вимог до
стягнення заявлено 78 623,48 грн., з яких 38
064,00 грн. - основний борг, 38 064,00 грн. -
штраф, 2 204,53 грн. - пеня та 290,95 грн. - 3%
річних.

Ухвалою суду від 12.12.2013р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 15.01.2014р. Ухвалою
суду від 15.01.2014р. розгляд справи
відкладено на 05.02.2014р. з підстав
викладених в даній ухвалі.

Представник позивача подав додаткові
пояснення до позовної заяви (від
27.014.2014р. вх.№3264/14) в яких Товариство з
обмеженою відповідальністю "Агентство
безпеки "Тайфун" обгрунтовуює розмір
позовних вимог заявлених до стягнення.
Також представник позивача подав
клопотання (від 05.02.2014р. вх.№5081/14) про
долучення до матеріалів справи копій
журналу прийому-передачі чергувань та
контролю несення служби, як доказ того,
що позивач надавав послуги по фізичній
охороні згідно договору №170 в червні та
липні 2013р. В даному клопотанні також
зазначено, що послуги надавались
позивачем належним чином, про що
свідчить відсутність жодних претензій
з боку відповідача. Відсутність актів
виконаних робіт позивач обґрунтовує
тим, що такі акти були відправлені на
адресу відповідача звичайним поштовим
листом та не були повернуті на адресу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агентство безпеки
"Тайфун". Представник позивача позовні
вимоги з врахуванням поданої заяви про
збільшення розміру позовних вимог
підтримав повністю, позов просив
задоволити з підстав викладених у
позовній заяві та у заяві про
збільшення розміру позовних вимог.

Відповідач явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, подав через канцелярію
суду відзив на позовну заяву (від
05.02.2014р. вх.№4813/14) в якому Товариство з
додатковою відповідальністю
"Червоноградський завод
металоконструкцій" проти позову
заперечує та просить суд у задоволенні
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агентство безпеки
"Тайфун" відмовити повністю з підстав
викладених в даному відзиві. Крім того
представник відповідача подав
клопотання (від 05.02.2014р. вх.№4814/14) про
проведення судового засідання 05.02.2014р.
за відсутності представника
Товариства з додатковою
відповідальністю "Червоноградський
завод металоконструкцій"

Даний спір розглядається судом з
врахуванням заяви позивача про
збільшення розміру позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд,-

встановив:

05.08.2010р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агентство безпеки
"Тайфун" (надалі - охорона) та Відкритим
акціонерним товариством
«Червоноградський завод
металоконструкцій» (надалі - замовник),
правонаступником якого відповідно до
даних з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців є Товариство з додатковою
відповідальністю "Червоноградський
завод металоконструкцій" угоду №170 на
фізичну охорону, відповідно до умов
якої замовник передає, а охорона
приймає під охорону відокремлені
приміщення (будівлі), які знаходяться
за адресою: м.Червоноград,
вул.Львівська, 53.

Відповідно до п.1.3. угоди вид охорони
замовника - фізична, згідно дислокації
(додаток №1 до угоди).

Згідно із п.2.1.1. угоди охорона
зобов'язується приймати під охорону
(знімати з охорони) приміщення, будівлі
замовника, забезпечити у межах наданих
повноважень надійну охорону цінностей
та схоронність предметів власності
замовника, що прийняті під охорону.

Замовник зобов'язується своєчасно і в
повному обсязі здійснювати оплату
наданих охороною послуг згідно умов
цієї угоди (п.2.2.2. угоди).

Відповідно до п.3.1. угоди сума оплати в
місяць становить 8 784,00 грн.

Додатковою угодою №1 від 01.04.2011р. до
угоди №170 від 05.08.2010р. сторони дійшли
згоди викласти ч.2 п.3.1. угоди в
наступній редакції: «сума оплати в
місяць становить 19 032,00 грн.».

Згідно із п.3.2. угоди оплата послуг
здійснюється щомісячно за умови
передоплати у розмірі 100% в перші два
місяці поточного кварталу та протягом
трьох робочих днів після 1-го числа
наступного місяця після закінчення
третього місяця кварталу, згідно
виставленого охороною рахунку.
Виконання робіт охороною
підтверджується актом виконаних робіт,
які надаються до першого числа місяця,
наступного за місяцем надання послуг.

Як зазначає позивач у позовній заяві,
відповідач не здійснив оплату наданих
йому послуг за червень 2013р. та липень
2013р. Отже позивач звернувся до
господарського суду Львівської
області та просить стягнути з
відповідача 38 064,00 грн. заборгованості
за надані послуги фізичної охорони.

Відповідно до п.4.1.1. угоди в разі
несвоєчасної оплати послуг більше
одного календарного місяця згідно
розділу №3 даної угоди замовник
сплачує охороні штраф у розмірі
місячної оплати за цією угодою
помноженої на два.

Отже, у зв'язку з тим, що відповідач не
здійснив оплату за надані послуги за
червень 2013р. та липень 2013р., позивач на
підставі п.4.1.1. угоди нарахував
відповідачу штраф в розмірі 38 064,00 грн.

Згідно із п.4.1.3. угоди при невиконанні
або несвоєчасному виконанні п.3.1. даної
угоди замовник сплачує пеню у розмірі
1,5% подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочення, що діє у
момент, за який нараховується пеня, від
суми прострочених зобов'язань.

Відтак, у зв'язку із невиконанням
відповідачем п.3.1. угоди щодо оплати за
надані послуги охорони, позивач
нарахував відповідачу пеню, розмір
якої складає 2 204,53 грн.

Крім того позивач на підставі ч.2 ст.625
ЦК України нарахував відповідачу 3%
річних в розмірі 290,95 грн.

Отже загальний розмір заборгованості,
який позивач просить стягнути на його
користь з відповідача становить 78 623,48
грн., з яких 38 064,00 грн. - основний борг, 38
064,00 грн. - штраф, 2 204,53 грн. - пеня та 290,95
грн. - 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази та заслухавши пояснення
представника позивача суд дійшов
висновку, що позов слід задоволити
частково з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. За умовами ст.629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

За договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором (ст.901 ЦК
України).

Як вбачається з матеріалів справи між
сторонами була укладена угода №170 на
фізичну охорону, відповідно до умов
якої замовник передає, а охорона
приймає під охорону відокремлені
приміщення (будівлі), які знаходяться
за адресою: м.Червоноград,
вул.Львівська, 53.

В п.3.2. угоди зазначено, що виконання
робіт охороною підтверджується актом
виконаних робіт, які надаються до
першого числа місяця, наступного за
місяцем надання послуг.

Позивач стверджує, що послуги з
фізичної охорони у червні та липні 2013р.
відповідачу були надані, однак надати
суду акти виконаних робіт за вказані
місяці не має можливості, оскільки такі
у нього відсутні у зв'язку з тим, що вони
були надіслані для підпису на адресу
відповідача. Вказані акти надсилалися
відповідачу звичайним поштовим листом
та не були повернуті на адресу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агентство безпеки
"Тайфун", а тому доказів їх відправки у
позивача також відсутні.

Відповідач у відзиві зазначив, що йому
та господарському суду акти виконаних
робіт за червень та липень 2013р.
позивачем не надано, а тому як
стверджує відповідач у задоволенні
позову слід відмовити. Також
відповідач у відзиві зазначає, що акт
звірки розрахунків, який міститься в
матеріалах справи та який підписаний
обома сторонами не є належним доказом
наявності заборгованості у
відповідача. Однак, сам факт надання
послуг фізичної охорони відповідач у
відзиві не заперечує.

В матеріалах справи містяться рахунки
на оплату, які виставлялись
відповідачу, а саме рахунок на оплату
№2722 від 24.05.2013р. за послуги охорони в
червні 2013р. на суму 19 032,00 грн. та рахунок
на оплату №3245 від 28.06.2013р. за послуги
охорони в липні 2013р. на суму 19 032,00 грн.

Крім того, в підтвердження того, що
позивачем дійсно надавалися
відповідачу послуги з фізичної охорони
в червні та липні 2013р., позивачем
долучено до матеріалів справи копію
журналу прийому-передачі чергувань та
контролю несення служби. Оригінал
вказаного журналу був оглянутий судом
в судовому засіданні.

Також в матеріалах справи міститься
копія акту звірки розрахунків за
період з 01.05.2013р. по 31.08.2013р. Вказаний акт
підписаний повноважними
представниками обох сторін та
скріплений їх мокрими печатками.
Оригінал акту звірки
взаєморозрахунків оглянуто в судовому
засіданні.

Відповідно до ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, незважаючи на відсутність в
матеріалах справи актів виконаних
робіт за червень та липень 2013р.,
оцінивши всі інші наявні в матеріалах
справи докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що послуги з фізичної
охорони відповідно до угоди №170 від
05.08.2010р. в червні та липні 2013р.
Товариству з додатковою
відповідальністю "Червоноградський
завод металоконструкцій" були надані.

Згідно із п.3.2. угоди оплата послуг
здійснюється щомісячно за умови
передоплати у розмірі 100% в перші два
місяці поточного кварталу та протягом
трьох робочих днів після 1-го числа
наступного місяця після закінчення
третього місяця кварталу, згідно
виставленого охороною рахунку.
Виконання робіт охороною
підтверджується актом виконаних робіт,
які надаються до першого числа місяця,
наступного за місяцем надання послуг.

Докази сплати відповідачем за надані
послуги з фізичної охорони за червень
та липень 2013р. в матеріалах справи
відсутні, а отже суд дійшов висновку, що
відповідач порушив свої зобов'язання
щодо оплати за надані послуги.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається.

У відповідності із ст.193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічно відповідно до
ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Суд враховуючи вищенаведені норми
Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України та
Господарського процесуального кодексу
України дійшов висновку про те, що
вимога позивача про стягнення з
відповідача основного боргу в розмірі
38 064,00 грн. є обгрунтованою та підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу
України кореспондуються із приписами,
встановленими Господарським кодексом
України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до п.4.1.1. угоди в разі
несвоєчасної оплати послуг більше
одного календарного місяця згідно
розділу №3 даної угоди замовник
сплачує охороні штраф у розмірі
місячної оплати за цією угодою
помноженої на два.

Отже, перевіривши розрахунок штрафу,
суд дійшов висновку, що вимога позивача
про стягнення з відповідача 38 064,00 грн.
штрафу є обгрунтованою та підлягає
задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з
відповідача 2 204,53 грн. пені суд зазначає
наступне.

Згідно із п.4.1.3. угоди при невиконанні
або несвоєчасному виконанні п.3.1. даної
угоди замовник сплачує пеню у розмірі
1,5% подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочення, що діє у
момент, за який нараховується пеня, від
суми прострочених зобов'язань.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Як вбачається із поданого позивачем
розрахунку пеня нарахована наступним
чином.

За період з 05.07.2013р. по 31.07.2013р. позивач
нараховує пеню на суму 19 032,00 грн., за
період з 01.08.2013р. по 12.08.2013р. на суму 38 064,00
грн. та за період з 13.08.2013р. по 01.11.2013р. на
суму 38 064,00 грн.

Суд звертає увагу позивача, що пеню
слід нараховувати щодо кожного
невиконаного зобов'язання окремо,
тобто правильним є нарахування пені
окремо на заборгованість за червень
2013р. (19 032,00 грн.) та окремо на
заборгованість за липень 2013р. (19 032,00
грн.). При цьому слід враховувати зміну
розміру облікової ставки НБУ.

Крім цього, позивачем неправильно
здійснено підрахунок самого розміру
пені. Позивачем не взято до уваги, що
угодою передбачений інший розмір пені,
ніж той, який врахований позивачем.
Зокрема в п.4.1.3. угоди зазначено, що
розмір пені становить 1,5% від подвійної
облікової ставки НБУ. Тобто позивачу
слід було підрахувати розмір пені
виходячи з подвійної ставки НБУ, що
діяла у момент, за який нараховувалася
пеня і від отриманої суми визначити 1,5%.

Як вбачається із поданого додаткового
пояснення (від 27.01.2014р. вх.№3264/14) та
розрахунку, що міститься у ньому,
позивач зазначає, що початком
виникнення заборгованості за червень
2013р. є 05.07.2013р., а початком виникнення
заборгованості за липень 2013р. є 01.08.2013р.
Останнім днем за який нараховується
пеня відповідно до поданого позивачем
розрахунку є 01.11.2013р.

Отже, враховуючи те, що позивач
здійснив невірний підрахунок пені, суд
здійснив перерахунок її розміру беручи
до уваги наступні періоди. З 05.07.2013р. по
01.11.2013р. судом здійснено перерахунок на
суму 19 032,00 грн. (заборгованість за
червень 2013р.) та з 01.08.2013р. по 01.11.2013р. на
суму 19 032,00 грн. (заборгованість за
липень 2013р.).

Здійснивши перерахунок розміру пені,
суд дійшов висновку, що з відповідача
на користь позивача слід стягнути 22,05
грн. пені.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання, а саме: сплата
суми боргу з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення та
трьох відсотків річних від
простроченої суми.

За несвоєчасне виконання договірних
зобов'язань позивачем нараховані три
відсотки річних в розмірі 290,95 грн.

Отже, перевіривши розрахунок 3% річних,
суд дійшов висновку, що вимога позивача
про стягнення з відповідача 290,95 грн. 3%
річних є обгрунтованою та підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми
процесуального закону та як вбачається
з матеріалів справи, відповідачем не
спростовано доводів позовної заяви, не
надано суду належних та допустимих
доказів про наявність інших обставин
ніж ті, що досліджені в ході судових
засідань.

Як вбачається із долученого до
матеріалів справи платіжного
доручення №961 від 21.11.2013р. при поданні
позову позивач сплатив судовий збір в
сумі 1 720,50 грн., який відповідно до ст.49
ГПК України підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача
пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85, 115, 116 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю "Червоноградський
завод металоконструкцій" (80100,
Львівська область, м.Червоноград,
вул.Львівська, 53, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агентство безпеки
"Тайфун" (91055, м.Луганськ, вул.Почтова, 1ч,
) 38 064,00 грн. основного
боргу, 38 064,00 грн. штрафу, 22,05 грн. пені,
290,95 грн. 3% річних та 1 672,74 грн. судового
збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим
рішення в законної сили, в порядку
ст.116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 10.02.2014р.

Суддя
Петрашко М.М.