ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

04 лютого 2014 р. Справа №902/1702/13

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Нешик О.С., при секретарі
судового засідання Снігур О.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом публічного акціонерного
товариства "Вінницяобленерго" в особі
структурної одиниці "Вінницькі міські
електричні мережі", м.Вінниця

до суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1, смтСтрижавка Вінницького
району Вінницької області

про стягнення 2000,00 грн за спожиту
електричну енергію

За участю представників:

позивача - Іваніцький Ю.В. (довіреність
№1-14-4117 від 31.12.2013);

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ :

До господарського суду Вінницької
області надійшла позовна заява
публічного акціонерного товариства
"Вінницяобленерго" в особі структурної
одиниці "Вінницькі міські електричні
мережі" до суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 про стягнення 2000,00
грн боргу за договором про постачання
електричної енергії №1681 від 20.12.2007
року.

Ухвалою суду від 18.12.2013 порушено
провадження у справі
№ 902/1702/13 з призначенням судового
засідання на 04.02.2014.

В судовому засіданні 04.02.2014 представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Відповідач на визначену судом дату не
з'явився, причин неявки суду не
повідомив, хоча про час та місце
судового засідання повідомлявся
належним чином, що підтверджується
наявними у справі матеріалами, зокрема
підписом уповноваженої особи від 26.12.2013
на рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення №23 4.

При цьому суд констатує, що
відповідачем не подано клопотання,
заяви, телеграми, в тому рахунку і щодо
перенесення розгляду справи, її
відкладення чи неможливості
забезпечити участь в судовому
засіданні свого представника.

Враховуючи викладене суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про час і місце розгляду судової
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на
участь у засіданні суду та наданні
письмових або усних пояснень не
скористався, а тому, беручи до уваги
приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо
строків вирішення спору та той факт, що
неявка в засідання суду відповідача
або його представника, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомленого про дату, час та місце
судового засідання, не перешкоджає
розгляду справи суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами, відповідно до приписів
ст.75 Господарського процесуального
кодексу України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

20.12.2007 між ВАТ "АК "Вінницяобленерго"" в
особі "СО Вінницькій міські електричні
мережі" (Постачальник) та приватним
підприємцем ОСОБА_1 (Споживач) було
укладено договір про постачання
електричної енергії №1681.

Згідно п.1.1 даного Договору
Постачальник продає електричну
енергію Споживачу для забезпечення
потреб електроустановок Споживача з
приєднаною потужністю 6 кВт, а Споживач
оплачує Постачальнику вартість
використаної (купленої) електричної
енергії та здійснює інші платежі
згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п.1.2 Договору
розрахунковий період за даним
договором прирівнюється до
календарного місяця, протягом якого
визначається обсяг електроенергії, що
продається Споживачу за цей час та
протягом якого Споживач повинен
здійснити розрахунки за куплену
електроенергію за тарифами, що діють на
кінець розрахункового періоду.

Постачальник зобов'язується постачати
Споживачу електроенергію, як різновид
товару, а саме:

- в обсягах, визначених до розділу 5 та з
урахуванням умов розділу 6 Договору
(Додаток №1 "Обсяги постачання
електричної енергії споживачу та
субспоживачам");

- згідно з категорією струмоприймачів
Споживача відповідно до ПУЕ та
гарантованого рівня надійності
електропостачання схем
електропостачання, визначених
Додатком №2 "Акт розмежування
балансової належності та
експлуатаційної відповідальності
сторін";

- із дотриманням граничних показників
якості електричної енергії, визначених
державними стандартами;

- забезпечити отримання Споживачем
електричної енергії на рівні
дозволеної потужності 6 кВт. (п. 2.2.2
Договору).

Також 2012.2007 між сторонами підписано
Додаток "Однолінійна схема", Додаток №2
"Акт розмежування балансової
належності електромереж та
експлуатаційної відповідальності
сторін", Додаток № 3М "Перелік місць
встановлення електролічильників, за
якими проводиться розрахунок за
відпущену електроенергію, включаючи
субспоживачів".

Із наданих позивачем доказів
вбачається, що з моменту укладення
договору №1681 від 20.12.2007
відповідачу поставлено електроенергію
на суму 12170,54 грн, за яку останній провів
розрахунок в сумі 10170,54 грн.

Внаслідок несплати ФОП ОСОБА_1 вартості
спожитої електроенергії виникла
заборгованість в розмірі 2000,00 грн (12170,54
грн - 10170,54 грн).

Факт поставки електроенергії
Постачальником та наявність боргу у
розмірі, вказаному в позовній заяві,
підтверджується актом контрольного
зняття показників лічильників, актами
про використану електричну енергію,
рахунками на оплату електричної
енергії, платіжними дорученнями про
сплату боргу тощо.

Враховуючи викладені обставини суд
дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.

В зв'язку з підписанням договору №1681
від 20.12.2007 між сторонами виникли
правовідносини, регулювання яких
здійснюється відповідними нормами ГК
України та ЦК України.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.275 ГК
України за договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.6 ст.276 ГК України
розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону.

Оплата енергії, що відпускається,
здійснюється, як правило, у формі
попередньої оплати. За погодженням
сторін можуть застосовуватися планові
платежі з наступним перерахунком або
оплата, що провадиться за фактично
відпущену енергію (ч.7 ст.276 ГК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням наведеного вище вимоги
про стягнення з відповідача 2000,00 грн
заборгованості підлягають задоволенню
як обґрунтовані та правомірні.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 ГПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Відтак, сторони звертаючись до суду
повинні враховувати те, що визначення
та наповнення доказової бази
переданого на розгляд суду спору
покладаються саме на сторони, а не на
суд. Суд вирішує спір на підставі
поданих та витребуваних в порядку ст.38
ГПК України сторонами доказів.

Всупереч наведеним вище процесуальним
нормам та вимогам ухвали суду
відповідач не подав до суду доказів в
спростування позовних вимог позивача
щодо стягнення боргу, в тому рахунку
доказів проведення розрахунків
(платіжні доручення, виписки
банківських установ щодо руху коштів,
квитанції до прибуткових касових
ордерів).

За таких обставин, суд вважає, що вимоги
позивача про стягнення з відповідача
2000,00 грн основного боргу є
доведеними, правомірними,
обґрунтованими, документально
підтвердженими, відповідачем не
спростованими, а тому підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Витрати на сплату судового збору
підлягають віднесенню на відповідача
відповідно до ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49,
82, 84, 85, 87, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь публічного акціонерного
товариства "Вінницяобленерго" в особі
структурної одиниці "Вінницькі міські
електричні мережі" (21108, м.Вінниця,
вулиця Пирогова, будинок 174; ) - 2000,00 грн боргу та 1720,50 грн
відшкодування витрат, пов'язаних зі
сплатою судового збору.

3. Видати наказ в день набрання рішенням
законної сили.

4. Копію рішення надіслати сторонам
рекомендованими листами з
повідомленнями про вручення поштових
відправлень.

Повне рішення складено 10 лютого 2014 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу - ПАТ "Вінницяобленерго" в
особі СО "Вінницькі міські електричні
мережі" (21108, м.Вінниця, вул.Пирогова, 174);

3 - відповідачу - СПД ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)