ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2014 р.
Справа № 5010/1631/2012-8/64

м. Львів

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого - судді
Скрипчук О.С.

суддів
Дубник О.П.

Матущака О.І.

При секретарі судового засідання:
Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Укрнафта» за № юр-2185 від 18.11.2013 року

на рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 01.11.2013
року

у справі № 5010/1631/2012-8/64

за позовом: Публічного акціонерного
товариства «Укрнафта», м. Київ

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства
«Івано-Франківськцемент», с.Ямниця
Тисменицького району
Івано-Франківської області

про стягнення боргу та неустойки в сумі
85 932,95 грн.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Петраш Ю.Л. -
довіреність № 01/1148-02/12 від 04.06.20113 року;

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Укрнафта» звернулось до
Господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до ПАТ «Івано-Франківськцемент» про
стягнення 85932,95 грн., а саме 4181,08 грн.
основного боргу та 81751,87 грн. неустойки.

Рішенням Господарського суду
Івано-Франківської області від 25.02.2013
року позов ПАТ «Укрнафта» задоволено.
Суд виніс рішення, яким стягнув з ПАТ
«Івано-Франківськцемент» на користь
ПАТ «Укрнафта» 4181,08 грн. основного
боргу та 81 751,87 грн. неустойки.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 13.05.2013 року
рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 25.02.2013
року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 29.07.2013 року рішення
Господарського суду
Івано-Франківської області від 25.02.2013
року та постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
13.05.2013 року скасовано, а матеріали
справи направлені на новий розгляд до
Господарського суду
Івано-Франківської області.

24.09.2013 року позивачем було подано до
суду заяву про зменшення позовних
вимог №юр-1777 від 19.09.2013 року, в якій
просив стягнути з ПАТ
«Івано-Франківськцемент» 85137,81 грн., з
яких 4181,08 грн. основного боргу та 80 956,73
грн. штрафу. Дана заява була прийнята
судом.

Рішенням Господарського суду
Івано-Франківської області від 01.11.2013
року у справі № 5010/1631/2012-8/64 (суддя
Максимів Т.В.) позов ПАТ «Укрнафта»
задоволено частково. Суд виніс рішення,
яким стягнув з ПАТ
«Івано-Франківськцемент» на користь
ПАТ «Укрнафта» 4181,08 основного боргу. В
решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ПАТ
«Укрнафта» подало апеляційну скаргу за
№ юр-2185 від 18.11.2013 року, в якій просило
скасувати рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 01.11.2013
року в частині відмови в задоволенні
позовних вимог, прийняти в цій частині
нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
рішення суду є незаконним в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
щодо стягнення з відповідача неустойки
в розмірі 80 956,73 грн. А саме скаржник
стверджує, що висновок суду про
відсутність згоди покупця на отримання
товару не відповідає матеріалам
справи.

Відповідачем було подано до суду
відзив на апеляційну скаргу ю/н від
14.01.2014 року, в якому просить рішення
Господарського суду
Івано-Франківської області залишити
без змін.

Позивачем подано до суду клопотання №
08.1.19/54 від 06.02.2014 року про відкладення
розгляду справи, у зв'язку з
неможливістю забезпечити явку
уповноваженого представника у судове
засідання, через погодні умови. Дане
клопотання відхилене, оскільки судова
колегія не вбачає підстав для
відкладення розгляду справи.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
апеляційна скарга розглядається у
строк визначений ст. 102 ГПК України.
Позивачем не подано клопотання про
продовження строку розгляду
апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються доводи та заперечення
сторін, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи, суд
встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.07.10
між ВАТ «Івано-Франківськцемент»
(правонаступник ПАТ
«Івано-Франківськцемент») в особі
філії Пасічнянський кар'єр нерудних
копалин «Нерудник» (продавець) та ВАТ
«Укрнафта» (правонаступник ПАТ
«Укрнафта») (покупець) було укладено
договір купівлі-продажу №20/2161-МТР
(надалі договір). Згідно умов договору
продавець зобов'язався передати, а
покупець - прийняти та оплатити
продукцію (товар), відповідно до
додатку, який є його невід'ємною
частиною договору.

В п. 10.1. сторони погодили, що договір діє
до повного виконання взаємних
зобов'язань сторін.

Загальна вартість договору
визначається загальною вартістю
товару відповідно до додатку, що є його
невід"ємною частиною (п.4.3 договору).

Розділом 3 договору купівлі-продажу від
16.07.10 №20/2161 - МТР сторони погодили, що
поставка товарів продавцем
здійснюється у два етапи: 1)
повідомлення продавцем покупця про
готовність до відвантаження товару та
одержання згоди покупця на здійснення
поставки; 2) фактичне здійснення
поставки товарів та прийняття товару
вантажоодержувачем, інформацію про
якого надано покупцем. В той же час,
умовами договору не конкретизовано
форми (способу) вчинення повідомлень
позивача відповідачем про готовність
до відвантаження товару та одержання
згоди покупця на здійснення поставки, а
також повідомлення про
вантажоодержувача товару.

Додатком до договору сторони
передбачили умови поставки товару
(ІНКОТЕРМС 2000) СРТ - станція
Вантажоотримувача. Вантажоодержувачі:
ДНГ-НГВУ «Долинанафтогаз», ДГПЗ-НГВУ
«Долинанафтогаз» для Долинського ГПЗ,
Прик УБР- НГВУ «Долинанафтогаз» для
Прикарпатського УБР та Дол.ТУ - НГВУ
«Долинанафтогаз» для Долинського ТУ.
Станцією Вантажоотримувачів є станція
Долина, Львівської залізниці, код
станції - 387401. Термін поставки - на
протязі липня-грудня 2011р. Умови оплати:
20% попередня оплата, 80% по факту
поставки.

Додатковими угодами до договору № 20/2161
- МТР від 16.07.10 ( № 1 від 14.07.2011 р., № 2 від
30.08.11 та №3 від 03.10.11) вносилися зміни до
основного договору, що стосувалися
вартості товару; загальна вартість
товару, що поставляється, згідно
додаткової угоди №3 від 03.10.11 становить
674714,01грн.

В п.7.7. договору передбачено, що за
порушення терміну поставки або
недопоставки товару продавець сплачує
штраф у розмірі 15 % від суми
простроченого або недопоставленого
згідно додатку товару.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було перераховано на рахунок
позивача 133 882,62 грн. попередньої оплати
за щебінь з природнього каменя, що
підтверджується копіями платіжних
доручень від 09 серпня 2011 року.

Відповідачем, в свою чергу, здійснено
поставку товару на суму 129 701,54 грн., що
підтверджується видатковими
накладними №РН-0002386 від 30.08.11, №РН-0003132
від 13.10.11р., №РН-0003199 від 19.10.11р., № РН-0003334
від 27.10.11р., №РН-0003388 від 31.10.11р., № РН-0003858
від 30.11.11р. та Актами приймання-передачі
продукції (товарів) за кількістю та
якістю (на відповідальне зберігання)
№227 від 30.08.11р., №293 від 13.10.11р., №304 від
21.10.11р., №323 від 31.10.11р., №329 від 02.11.11р.,
№387 від 30.11.11р.

Листом №42/8 від 25.01.12р. відповідач
повідомив позивача про те, що станом на
31.12.11р. року обидві сторони належним
чином виконали зобов'язання за спірним
договором та запропонував припинити
дію договору з 25.01.12 р.

Позивач листом №юр-2161 від 28.11.12р.
повідомив відповідача про відмову від
прийняття товару на суму 545012,74грн.,
поставка якого була прострочена.

Крім того, 15.05.12р. позивачем на адресу
відповідача була направлена претензія
№ юр-904 щодо сплати на користь ПАТ
«Укранафта» 81751,87 грн. штрафу на
підставі п. 7.7. договору та 4181,08 грн.
коштів, що становить різницю між сумою
попередньої оплати, здійсненої
позивачем, та вартістю поставленого
відповідачем товару. Зазначена
претензія залишена відповідачем без
відповіді та задоволення.

При винесенні постанови колегія суддів
виходила з наступного.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Згідно ст.173 ГК України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
ГК України, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші тощо), а
інший суб'єкт (управнена сторона, у тому
числі кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. Господарський договір є
підставою до виникнення господарських
зобов'язань (ст.174 Господарського
кодексу України).

Наведена правова норма
кореспондується зі ст.509 ЦК України:
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

За змістом ст.655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

В силу положень ст.ст. 525, 526 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено,
що відсутність своєї вини доводить
особа, яка порушила зобов'язання.

Судом встановлено факт передоплати
позивачем вартості товару на суму
133882,62грн. та поставки відповідачем
товару на суму 129701,54грн. Відтак, вимога
позивача щодо стягнення з відповідача
4181,08 грн. боргу, що становить різницю
між сумою попередньої оплати,
здійсненої позивачем та вартістю
поставленого відповідачем товару, є
обґрунтованою та підлягає
задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення
80956,73грн. штрафу, колегія суддів
зазначає наступне.

В постанові Вищого господарського суду
України від 29.07.2013 року у даній справі
зазначено, що суди першої та
апеляційної інстанції під час розгляду
справи не з'ясували, чи здійснив
позивач повну передоплату за договором
від 16.07.2010 року № 20/2161-МТР у розмірі 20
відсотків від загальної вартості
товару з урахуванням внесених
додатковою угодою від 03.10.2011 року № 3
змін до цього договору, чи виник у
зв'язку з цим у відповідача обов'язок з
поставки товару в кількості,
встановленій у договорі та чи виникло з
боку відповідача прострочення його
виконання, з огляду на приписи ст. 538, ч.
1,4 ст. 612, ч. 1,2 ст. 613,ч. 1 ст. 693 ЦК України.

Як зазначалося вище, п.5 Додатку до
договору сторони передбачили умови
оплати товару: 20% попередня оплата, 80% по
факту поставки. Додатковими угодами до
договору № 20/2161 - МТР від 16.07.10 ( № 1 від
14.07.11, № 2 від 30.08.11 та №3 від 03.10.11)
вносилися зміни до основного договору,
що стосувалися вартості товару;
загальна вартість товару, що
поставляється, згідно додаткової угоди
№3 від 03.10.11 становить 674714,01грн. Відтак,
20% попередньої оплати згідно
додаткової угоди №3 складає 134942,80 грн. В
той же час, судом встановлено, що
позивачем у якості 20% передоплати
сплачено 133882,62 грн. від суми, визначеної
додатковою угодою №1.

В силу статті 538 ЦК України виконання
свого обов'язку однією із сторін, яке
відповідно до договору обумовлене
виконанням другою стороною свого
обов'язку, є зустрічним виконанням
зобов'язання. Сторона, яка наперед знає,
що вона не зможе виконати свого
обов'язку, повинна своєчасно
повідомити про це другу сторону. Якщо
зустрічне виконання обов'язку
здійснено однією із сторін, незважаючи
на невиконання другою стороною свого
обов'язку, друга сторона повинна
виконати свій обов'язок.

В силу статті 653 ЦК України у разі зміни
договору зобов'язання сторін
змінюються відповідно до змінених умов
щодо предмета, місця, строків виконання
тощо.

За таких обставин, зі збільшенням
вартості товару згідно з додатковою
угодою №3 від 03.10.11 відповідно
збільшився і розмір попередньої
оплати, яку повинен був сплатити
позивач в якості передумови для
виконання відповідачем свого
зобов'язання з поставки товару у
встановлені договором строки. Позивач
не довів та матеріали справи не містять
доказів проведення позивачем
передоплати в повній сумі.

Відповідно до ч.1 та 4 ст. 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Прострочення боржника не
настає, якщо зобов'язання не може бути
виконане внаслідок прострочення
кредитора.

Згідно з приписами ст. 221 ГК України
кредитор вважається таким, що
прострочив виконання господарського
зобов'язання, якщо він відмовився
прийняти належне виконання,
запропоноване боржником, або не
виконав дій, що передбачені законом,
іншими правовими актами, або
випливають із змісту зобов'язання, до
вчинення яких боржник не міг виконати
свого зобов'язання перед кредитором. У
разі якщо кредитор не виконав дій,
зазначених у частині першій цієї
статті, за погодженням сторін
допускається відстрочення виконання
на строк прострочення кредитора.
Аналогічне правило міститься у ч.1,2
ст.613 ЦК України.

У разі невиконання однією із сторін у
зобов'язанні свого обов'язку або за
наявності очевидних підстав вважати,
що вона не виконає свого обов'язку у
встановлений строк (термін) або виконає
його не в повному обсязі, друга сторона
має право зупинити виконання свого
обов'язку, відмовитися від його
виконання частково або в повному
обсязі, згідно ч.3 ст.538 ЦК України.

Враховуючи те, що в договорі обов'язок
продавця провести поставку товару є
зустрічним по відношення до обов'язку
покупця провести передоплату товару,
суд першої інстанції обґрунтовано
встановив, що не проведення
передоплати у повній сумі є
простроченням кредитора. Відтак до
внесення покупцем на рахунок продавця
повної суми попередньої оплати,
боржник не мав обов'язку по поставці
товару та не може нести
відповідальність за невиконання
вказаного обов'язку, передбаченого п.7.7
договору №20/21162- МТР від 16.07.10р.

Таким чином, позові вимоги ПАТ
«Укрнафта» в частині стягнення 80 956,73
грн. штрафу є необґрунтованими та не
підлягають до задоволення.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
Господарського суду
Івано-Франківської області від 01.11.2013
року відповідає матеріалам справи,
ґрунтується на чинному законодавстві і
підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський
суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 01.11.2013
року у даній справі залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

3. Справу направити в Господарський суд
Івано-Франківської області.

Головуючий - суддя
Скрипчук О.С.

суддя
Дубник О.П.

суддя
Матущак О.І.