донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

29.01.2014 року справа №908/3481/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:Скакуна О.А.,суддівКолядко
Т.М., Принцевської Н.М.за участю
представників сторін: від
позивача:Юдін В.Л. - за дов., від
відповідача:не з'явився,розглянувши
апеляційну скаргу у відкритому
судовому засіданнівідкритого
акціонерного товариства "Запорізький
металургійний комбінат "Запоріжсталь"
м.Запоріжжя на рішення
господарського судуЗапорізької
областівід12.12.2013 рокуу справі№908/3481/13
(суддя Мойсеєнко Т.В.)за
позовомтовариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
РТД" м.Дніпропетровськ до відкритого
акціонерного товариства "Запорізький
металургійний комбінат "Запоріжсталь"
м.Запоріжжя простягнення 90 835,70
грн.Рішенням господарського суду
Запорізької області від 12.12.2013р. у
справі №908/3481/13 позов товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельний дім РТД"
м.Дніпропетровськ задоволено частково
та стягнуто з відкритого акціонерного
товариства "Запорізький металургійний
комбінат "Запоріжсталь" м.Запоріжжя на
користь позивача основний борг в сумі
87263,88 грн., пеню в розмірі 2308,35 грн., 1%
річних в сумі 422,34 грн. та витрати зі
сплати судового збору в розмірі 1799,89
грн. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при прийнятті оскаржуваного
рішення норм як матеріального, так і
процесуального права. Зокрема, на думку
скаржника, господарським судом не
враховано, що позивач не надав
відповідачу визначені договором
товаросупровідні документи, відтак
строк оплати товару у відповідача не
настав, а також не надав належної
правової оцінки факту пропущення
позивачем строку позовної давності
стосовно вимог про стягнення штрафних
санкцій.

У відзиві на апеляційну скаргу від
21.01.2014 року представник позивача
просить оскаржуване рішення залишити
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Відповідач не скористався своїм
процесуальним правом щодо участі у
судовому засіданні апеляційної
інстанції повноважного представника,
хоча про дату та місце слухання справи
був повідомлений належним чином.

Представник позивача не заперечував
щодо розгляду справи за відсутності
представника відповідача.

Судова колегія дійшла висновку, що
відсутність представника відповідача
не є перешкодою для подальшого
розгляду справи за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст.ст.75, 99
Господарського процесуального кодексу
України.

В судовому засіданні представник
позивача висловися на підтримку
заперечень на апеляційну скаргу.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду
відповідно до ст.101 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі встановлених фактичних
обставин, переглядає матеріали
господарської справи та викладені в
скарзі доводи щодо застосування судом
при розгляді справи норм як
матеріального, так і процесуального
права, що мають значення для її
вирішення. Апеляційний господарський
суд не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
17.02.2012р. між товариством з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
РТД" (постачальник) та відкритим
акціонерним товариством "Запорізький
металургійний комбінат" "Запоріжсталь"
(покупець) укладено договір поставки №
20/2012/394, відповідно до п. 1.1 якого
постачальник зобов'язується
виготовити та поставити, а покупець - на
умовах даного договору прийняти та
оплатити продукцію, найменування
(асортимент), ціна та орієнтовна
кількість якої вказані в специфікації
(-ях), яка (-і) є невід'ємною частиною
даного договору.

Орієнтовна сума даного договору
складає 456120,00 грн. з урахуванням ПДВ.
Остаточна сума договору визначається
шляхом складання вартості продукції,
вказаної у заявках покупця (п.3.1
договору).

У специфікації № 1 до договору сторони
погодили поставку еластичного
матеріалу на загальну суму 456120,00 грн. з
ПДВ.

Згідно з п. 4.4 договору, поставка
продукції здійснюється протягом 15 днів
з моменту направлення постачальнику
письмової заявки покупця, підписаної
уповноваженою посадовою особою.
Кількість продукції, що підлягає
поставці, вказується в письмовій
заявці покупця, що направляється
постачальнику. Заявка направляється за
10 днів до початку місяця поставки.

Відповідно до п. 5.1 договору, розрахунок
за фактично поставлену продукцію
здійснюється протягом 35 банківських
днів з моменту поставки та приймання
продукції відповідно з розділом 6 на
підставі наданих документів,
зазначених у п. 4.3 даного договору. При
відсутності зазначених документів
строк розрахунків обраховується з
моменту отримання повного пакету
документів.

У п. 4.3 договору сторони погодили
перелік товаросупровідних документів:
накладна, сертифікат якості, рахунок,
податкова накладна.

Відповідно до п.п.6.1, 6.2 договору,
приймання продукції за фактичною
кількістю здійснюється відповідно до
«Інструкції про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення та товарів народного
споживання за кількістю" №П-6,
затвердженої постановою Держарбітражу
при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965р. та
«Інструкції про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення та товарів народного
споживання за якістю" №П-7,
затвердженої постановою Держарбітражу
при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 року.

Даний договір вступає в силу з моменту
його підписання та скріплення
печатками обох сторін і діє до 16 лютого
2013 року або його розірвання у
встановленому порядку.

На виконання умов договору позивач за
видатковими накладними від 15.06.2012 р. №
РН-0000619, від 20.06.2012 р. № РН-0000627, від 26.06.2012
р. № РН-0000651, від 10.07.2012 р. № РН-0000674, від
10.07.2012 р. № РН-0000675 , від 13.07.2012 р. №
РН-0000694, від 23.07.2012 р. № РН-0000724; від 30.07.2012
р. № РН-0000759 поставив, а відповідач
отримав продукцію на загальну суму
87263,88 грн. з ПДВ, що підтверджується
підписами уповноваженого представника
відповідача у зазначених видаткових
накладних та довіреностями на
отримання ТМЦ (а.с.25,26).

На оплату товару позивачем виписано
відповідні рахунки-фактури (а.с.а.с.53-59),
які відповідачем залишено не
сплаченими, в зв'язку з чим позивач
звернувся до відповідача з вимогою від
07.10.2012 р. про сплату боргу в сумі 87263,88
грн.

Листом від 06.11.2012 р. № 17/2086661 відповідач
визнав, що станом на 01.11.2012 р.
кредиторська заборгованість
відповідача перед позивачем складає
87,26 тис. грн. та запропонував здійснити
розрахунок продукцією.

Таким чином, відповідач порушив взяті
на себе за умовами договору
зобов'язання та вимоги чинного
законодавства, у зв'язку із чим за ним
перед позивачем виникла
заборгованість за отриману продукцію
в сумі 87263,88 грн., за стягненням якої, а
також пені та 1% річних, позивач
звернувся до господарського суду з
розглядуваним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
господарський суд виходив з
доведеності позивачем належними та
допустимими доказами фактичних
обставин справи щодо виконання ним
договірного зобов'язання відповідно до
умов договору та положень чинного
законодавства; розглянувши
заперечення відповідача, суд відхилив
їх, як не підтверджені документально
належним чином.

Відповідно до вимог статей 32, 34
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж Кодексу,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
передбачених статтею 11 цього Кодексу,
тобто, із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки;
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 175,
статті 193 Господарського кодексу
України, майново-господарськими
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку;
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Судом першої інстанції визначено, що за
своєю правовою природою укладений
сторонами договір відповідає договору
поставки згідно визначенню, що
міститься у статті 265 Господарського
кодексу України. До відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

За змістом статті 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Одностороння відмова від зобов'язання
чи одностороння зміна його умов не
допускаються, крім випадків,
передбачених договором чи законом,
зокрема, у випадках порушення
зобов'язання; такі випадки повинні
підтверджуватися належними доказами,
складеними та оформленими відповідно
до вимог законодавства.

Згідно зі статтею 662 цього Кодексу
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу; продавець повинен
одночасно з товаром передати покупцеві
його приналежності та документи
(технічний паспорт, сертифікат якості
тощо), що стосуються товару та
підлягають переданню разом із товаром
відповідно до договору або актів
цивільного законодавства. Також
статтею 666 цього Кодексу передбачено,
що у разі, якщо продавець не передає
покупцеві приналежності товару та
документи, що стосуються товару та
підлягають переданню разом з товаром
відповідно до договору купівлі-продажу
або актів цивільного законодавства,
покупець має право встановити розумний
строк для їх передання; якщо
приналежності товару або документи, що
стосуються товару, не передані
продавцем у встановлений строк,
покупець має право відмовитися від
договору купівлі-продажу та повернути
товар продавцеві.

Згідно з пунктом 1 „Інструкції про
порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення та
товарів народного споживання за
якістю", затвердженої постановою
Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР
від 25.04.1966 року № 7 (далі за текстом
-Інструкція П-7), ця Інструкція
застосовується в усіх випадках, коли
стандартами, технічними умовами,
Основними та Особливими умовами
постачання або іншими обов'язковими
для сторін правилами не встановлений
інший порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення і
товарів народного споживання за
якістю.

За приписами абзацу г) пункту 2
Інструкції П-7,
підприємство-постачальник повинно
забезпечити своєчасне відправлення
одержувачу документів, що засвідчують
якість та комплектність продукції, що,
за загальним правилом, відсилаються
разом з продукцією, якщо інше не
передбачено обов'язковими для сторін
правилами чи умовами договору. Разом з
тим пунктом 14 Інструкції П-7
встановлено, що у разі відсутності
супровідних документів, що засвідчують
якість та комплектність продукції, чи
деяких з них приймання продукції не
зупиняється, натомість, у такому
випадку складається акт із зазначенням
відсутніх документів.

Посилаючись на ненадання позивачем
необхідних товаросупровідних
документів, відповідач залишив поза
увагою, що загальний порядок
виконання постачальником зобов'язань
за договором поставки передбачає
надання продавцем документів, що
стосуються товару, разом з товаром; при
цьому відсутність необхідних
товаросупровідних документів підлягає
фіксації при прийнятті товару
складання відповідного
засвідчувального документа (акта).

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що належне виконання
позивачем своїх договірних зобов'язань
перед відповідачем щодо поставки
товару підтверджено документами,
складеними відповідно до наведених
вище положень; натомість відповідач, в
порушення статей 33 та 34 Господарського
процесуального кодексу України, не
надав складених під час приймання
товару документів, що зазначали б про
відсутність необхідних
товаросупровідних документів, а також
доказів оплати наявної
заборгованості.

Крім того, відповідач ніяких дій,
пов'язаних з витребуванням
вищевказаних документів у позивача, не
здійснював і доказів цього ні суду
першої, ні апеляційної інстанції не
надав.

Відтак, позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача 87263,88
грн. заборгованості є доведеним та
підлягають задоволенню.

Згідно зі статтями 610, 611 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Пунктом 8.4 договору передбачено, що за
прострочення оплати згідно з п. 5.1
даного договору, покупець сплачує
постачальнику пеню в розмірі 0,1% за
кожний день прострочення від
несплаченої суми, але не більше
облікової ставки НБУ, яка діє в період
стягнення пені. нарахування та
стягнення сум неустойки, а також 1%
річних за неправомірне користування
чужими коштами здійснюється за період
не більше 6-ти місяців з дня, коли
зобов'язання мало бути виконано (ст. 232
ГК України).

Розрахунок заявлених до стягнення
пені та 1% річних перевірено
господарським судом попередньої
інстанції та встановлено, що позивачем
невірно визначено початок виникнення
прострочення по всім видатковим
накладним, та за вірним розрахунком
суду:

ѕ по видатковій накладній від
15.06.2012 р. № РН-0000619 (на суму 4776,00 грн.) за
період 07.08.2012 р. по 30.01.2013 р. (177 днів) пеня
складає 173,31 грн., 1% річних - 23,11 грн.;

ѕ по видатковій накладній від
20.06.2012 р. № РН-0000627 (на суму 14590,08 грн.) за
період з 10.08.2012р. по 04.02.2013 р. (179 днів)
пеня складає 535,46 грн., 1% річних - 71,39 грн.;

ѕ по видатковій накладній від
26.06.2012 р. № РН-0000651 (на суму 3931,20 грн.) за
період з 16.08.2012р. по 10.02.2013 р. (179 днів)
пеня складає 144,29 грн., 1% річних - 19,24 грн.;

ѕ по видатковій накладній від
10.07.2012 р. № РН-0000674 (на суму 4276,50 грн.) за
період з 15.09.2012 р. по 24.02.2013 р. (163 дні) пеня
складає 142,97 грн., 1% річних - 19,06 грн.;

ѕ по видатковій накладній від
10.07.2012 р. № РН-0000675 (на суму 2880,00 грн.) за
період з 15.09.2012 р. по 24.02.2013 р. (163 дні) пеня
складає 96,29 грн., 1% річних - 12,84 грн.;

ѕ по видатковій накладній від
13.07.2012 р. № РН-0000694 (на суму 1882,50 грн.) за
період з 04.09.2012 р. по 27.02.2013 р. (177 днів)
пеня складає 68,34 грн., 1% річних - 9,11 грн.;

ѕ по видатковій накладній від
23.07.2012 р. № РН-0000724 (на суму 52047,60 грн.) за
період з 15.09.2012р. по 12.03.2013 р. (179 днів)
пеня складає 1911,20 грн., 1% річних - 254,83
грн.;

ѕ по видатковій накладній від
30.07.2012 р. № РН-0000759 (на суму 2880,00 грн.) за
період прострочення з 06.10.2012 р. по 16.03.2013
р. (162 дні) пеня складає 95,73 грн., 1% річних
- 12,76 грн.

Таким чином, господарський суд дійшов
правомірного висновку про те, що
позивачем обґрунтовано пред'явлено до
стягнення 1% річних в сумі 422,34 грн. та
пеню в розмірі 3141,49 грн.

Водночас, судом першої інстанції,
враховуючи приписи ч. 2 ст. 258 ЦК України,
ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, а також ту
обставину, що відповідач як у відзиві
на позов, так і відповідним
клопотанням (а.с.73, 82-83) заявив про
застосування позовної давності до
вимог позивача про стягнення пені,
встановив, що стягненню підлягає пеня
лише за період з 24.10.2012 р. по 16.03.2013 р., що
становить 2308,35 грн.

Враховуючи викладене, висновки
господарського суду про задоволення
позову в частині стягнення з
відповідача на користь позивача пені в
сумі 2308,35 грн. та 1 % річних від
простроченої суми в розмірі 422,34 грн. є
законними та обґрунтованими, з чим
погоджується судова колегія
апеляційної інстанції.

На підставі вищевикладеного, а також з
огляду на те, що наведені в апеляційній
скарзі доводи висновків суду першої
інстанції не спростовують та їм надана
належна правова оцінка судом
попередньої інстанції, апеляційний суд
не бере їх до уваги і вважає, що
оскаржуване судове рішення відповідає
вимогам чинного законодавства, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати за подання апеляційної скарги
відносяться на скаржника.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відкритого
акціонерного товариства "Запорізький
металургійний комбінат "Запоріжсталь"
м.Запоріжжя - залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 12.12.2013р. у
справі №908/3481/13 - залишити без змін.

Головуючий О.А. Скакун

Судді: Т.М.Колядко

Н.М.Принцевська

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу; 2. відповідачу;

3. у справу; 4 ДАГС; 5.ГСЗО.