ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року Справа № 925/1214/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Остапенка
М.І. (головуючого),

Гончарука
П.А. (доповідача),

Стратієнко
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
фермерського господарства "Агрофірма
"Базис" на постанову Київського
апеляційного господарського суду від 17
грудня 2013 року у справі № 925/1214/13 за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Славпродукт" до
фермерського господарства "Агрофірма
"Базис" про стягнення суми, -

Встановив:

У серпні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю "Славпродукт"
звернулось до господарського суду
Черкаської області з позовом до
фермерського господарства "Агрофірма
"Базис" про стягнення 80000 грн.
передоплати за договором поставки №
20/04-11 від 20 квітня 2011 року та 5227,40 грн. 3 %
річних, посилаючись на те, що
обумовлений вказаним договором товар
не був поставлений.

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 25 вересня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 17 грудня 2013
року рішення місцевого суду скасовано
частково. Позов в частині стягнення 80000
грн. боргу задоволено. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 80000
грн. боргу та судові витрати. В решті
судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі та додаткових
поясненнях до неї відповідач,
посилаючись на порушення
господарським судом апеляційної
інстанції норм матеріального права,
просить постанову у справі скасувати, а
рішення місцевого суду залишити без
змін.

У письмових поясненнях по касаційній
скарзі позивач, вказуючи на
безпідставність доводів касаційної
скарги, просить залишити її без
задоволення, а оскаржувану постанову -
без змін.

Клопотання позивача про відкладення
розгляду касаційної скарги залишено
без задоволення за відсутності підстав
для його задоволення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, вивчивши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги
та заперечення проти них, суд вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено попередніми судовими
інстанціями, 20 квітня 2011 року сторонами
укладено договір поставки № 20/04-11, за
умовами якого відповідач
зобов'язується передати у власність
позивача горох, а позивач - в порядку та
на умовах, визначених у цьому договорі,
прийняти та оплатити цей товар.

27 квітня 2011 року між цими ж сторонами
укладено такий же договір № 27/04-11.

На виконання своїх зобов'язань
відповідач за накладними № 37/1 від 27
квітня 2011 року та № 42 від 4 травня 2011
року передав позивачеві товар на
загальну суму 520200 грн.

Платіжними дорученнями № 754 від 27
квітня 2011 року, на суму 50000 грн., та № 1409
від 10 лютого 2012 року, на суму 30000 грн.,
позивач перерахував відповідачу
передоплату в сумі 80000 грн., зазначивши
у графі "призначення платежу" - договір
№ 20/04-11 від 20 квітня 2011 року.

Оскільки, за твердженнями позивача,
відповідач свої зобов'язання з
поставки товару за договором № 20/04-11
від 20 квітня 2011 року не виконав і суму
передоплати в розмірі 80000 грн. не
повернув, позивач звернувся до суду з
даним позовом.

Розглядаючи справу по суті заявлених
вимог, господарський суд першої
інстанції встановив, що у зв'язку з
невиконанням позивачем своїх
зобов'язань з оплати отриманого товару,
відповідач звернувся до
господарського суду Тернопільської
області з позовом про стягнення суми.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 10 грудня 2012
року у справі № 16/64/5022-953/2012 встановлені
факт поставки фермерським
господарством "Агрофірма Базис" за
договором № 27/04/11 від 27 квітня 2011 року,
згідно накладних № 37/1 від 27 квітня 2011
року та № 42 від 4 травня 2011 року,
товариству з обмеженою
відповідальністю "Славпродукт" гороху
на загальну суму 520200 грн., а також факт
сплати товариством з обмеженою
відповідальністю "Славпродукт"
фермерському господарству "Агрофірма
Базис" за отриманий товар 80000 грн.
(платіжним дорученням від 27 квітня 2011
року на суму 50000 грн. та платіжним
дорученням від 10 лютого 2012 року на суму
30000 грн.), із позовом про стягнення яких
звернувся до суду позивач у даній
справі, та стягнуто з позивача на
користь відповідача 440200 грн. основного
боргу.

Встановивши зазначене, місцевий
господарський суд, посилаючись на
норми ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України, дійшов
висновку, що передоплата в сумі 80000 грн.
здійснена позивачем за договором
поставки № 27/04/11 від 27 квітня 2011 року, а
тому, до правовідносин сторін за
договором поставки № 20/04-11 від 20 квітня
2011 року, що є предметом дослідження в
даній справі і, який сторонами не
виконувався, не відноситься, в зв'язку з
чим у задоволенні даного позову слід
відмовити.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку, господарський суд другої
інстанції рішення місцевого суду в
частині стягнення суми основної
заборгованості скасував,
задовольнивши вимоги позивача в цій
частині, посилаючись на той факт, що в
графі "призначення платежу" платіжних
доручень № 754 від 27 квітня 2011 року, на
суму 50000 грн., та № 1409 від 10 лютого 2012
року, на суму 30000 грн., якими позивач
перерахував відповідачу суму
передоплати за товар, який не було
поставлено, зазначено саме договір №
20/04-11 від 20 квітня 2011 року.

Проте, з висновком апеляційного
господарського суду про наявність
правових підстав для задоволення
позову щодо стягнення 80000 грн.
погодитись не можна, оскільки цей
висновок ґрунтується без урахування
вимог ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України про
всебічний, повний і об'єктивний розгляд
у судовому процесі всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись
законом, та є таким, що не відповідає
встановленим обставинам і матеріалам
справи.

В зв'язку з викладеним, постанову
апеляційного господарського суду в
частині задоволення позову щодо
стягнення суми основного боргу і
судових витрат не можна визнати
законною та обґрунтованою, а тому вона
підлягає скасуванню.

Постанова апеляційного господарського
суду в частині залишення без змін
рішення суду першої інстанції щодо
відмови в позові про стягнення 5227,40 грн.
3 % річних сторонами не оскаржується, а
тому її слід залишити без змін.

Оскільки місцевим господарським судом
в задоволенні позову стосовно
стягнення передоплати в розмірі 80000
грн. відмовлено правомірно, рішення
господарського суду Черкаської
області від 25 вересня 2013 року підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фермерського
господарства "Агрофірма "Базис"
задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 17 грудня 2013
року у справі № 925/1214/13 в частині
стягнення з фермерського господарства
"Агрофірма "Базис" на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Славпродукт" 80000 грн.
боргу та судових витрат скасувати.

В решті дану постанову та рішення
господарського суду Черкаської
області від 25 вересня 2013 року залишити
без змін.

Головуючий
Остапенко М.І.

Судді
Гончарук П.А.

Стратієнко Л.В.