м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Академія «Ранг»
до Приватного підприємства
про стягнення 20 841,35 грн.
Суддя Бондарчук В.В.
від позивача: Невмержицький В.І.
від відповідача: Кіщук Т.В.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Академія «Ранг»
(далі-позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Приватного підприємства
«ЕкономБудСервіс» (далі-відповідач)
про стягнення заборгованості у розмірі
20 841,35 грн., з яких 19 375,20 грн. - основного
боргу, 109,88 грн. - 3% річних, 19,38 грн. -
інфляційних втрат та 1 336,89 грн. - штрафу.
Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань згідно договору
№16/04/13 від 16.04.2013 р.
Ухвалою Господарського суду
міста Києва від 08.11.2013 р. порушено
провадження у даній справі, призначено
її до розгляду у судовому засіданні на
28.11.2013 р. за участю представників
сторін, яких зобов'язано надати суду
26.11.2013 р. через загальний відділ
діловодства представник відповідача
подав клопотання про відкладення
розгляду справи у зв'язку із
перебуванням у відрядженні.
Розгляд справи відкладався через
нез'явлення повноважних представників
сторін та неналежне виконання ними
вимог суду.
У судовому засіданні 12.12.2013 р. позивач
заявив клопотання про продовження
строку розгляду справи, суд
задовольнив зазначене клопотання та
відклав розгляд справи на 16.01.2014 р.
15.01.2014р. представник відповідача через
загальний відділ діловодства
Господарського суду міста Києва подав
відзив на позовну заяву, в якому
заперечив проти задоволення позовних
вимог та зазначив, що Товариство з
обмеженою відповідальністю «Академія
«Ранг» не є стороною у договорі № 16/04/13
від 16.04.2013 р., укладеного між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Івент Академія» та
Приватним підприємством
«ЕкономБудСервіс» на виготовлення
візуальних зразків рекламних
У судовому засіданні 16.01.2014 р. судом
оголошувалась перерва до 27.01.2014 р.
27.01.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду представник
відповідача подав письмові пояснення,
в яких зазначив, що відповідачем були
належним чином виконані передбачені
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача заперечив
проти задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 27.01.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.04.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Івент Академія» та
Приватним підприємство
«ЕкономБудСервіс» було укладено
договір №16/04/13.

Відповідно до Статуту Товариства з
обмеженою відповідальністю «Академія
«Ранг», затвердженого загальними
зборами учасників Товариства з
обмеженою відповідальністю «Івент
Академія» (протокол № 1/2013 від 07.06.2013 р.)
та зареєстровано Святошинською
районною в м. Києві державною
адміністрацією за № 7018955 від
13.06.2013 р., Товариство з обмеженою
відповідальністю «Академія «Ранг» є
правонаступником Товариства з
обмеженою відповідальністю «Івент
Академія».

Згідно з п.1.1. договору відповідач
приймає на себе зобов'язання за
виготовлення візуальних зразків
рекламних конструкцій, за погодженими
сторонами Специфікаціями №1, №2, №3 та
кресленнями №1/1, №2/2, №3/3. Роботи
виконуються відповідачем після
отримання передоплати від позивача
відповідно до п. 4.1. договору, для
закупівлі необхідних витратних та
кріпильних матеріалів.

Відповідно до п.2.1. договору вартість
робіт та строки виготовлення
візуальних зразків по діючому договору
встановлюються відповідно до
специфікації №1, №2, №3.

Пунктом 4.1. та п. 4.2. договору визначено,
що на першому етапі взаєморозрахунків
по договору, позивач в строк не пізніше
2 (двох) робочих днів з моменту
підписання даного договору сплачує
відповідачу передоплату в 100 % розмірі
вартості візуального зразка.
Завершення робіт та отримання їх
позивачем оформляється підписанням
акта прийому-передачі (видатковою
накладною), які підписуються сторонами.

У відповідності до п. 4.4 договору у
випадку наявності у позивача
обґрунтованих претензій по якості
робіт, відповідач зобов'язаний
своєчасно усунути недоліки та дефекти.
Наявність недоліків та дефектів, а
також строки і порядок їх усунення
визначається відповідним актом, який
підписується сторонами.

Згідно п. 9.1. договору дострокове
розірвання даного договору може мати
місце за взаємною письмовою угодою
сторін на умовах, визначених діючим
законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору позивачем
перераховано відповідачеві 19 375, 20 грн.,
що підтверджується банківською
випискою №БВ-0000046 від 25.04.2013 р. (копія в
матеріалах справи).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначає, що відповідач в порушення
умов договору, не виконав взяті на себе
зобов'язання виконати роботи по
виготовленню візуальних зразків
рекламних конструкцій та не передав
результати роботи позивачу у строки,
визначені договором. Перераховані
кошти на виконання договору в розмірі 19
375, 20 грн. відповідач не повернув, а тому
просить з останнього їх стягнути. Крім
того, позивач просить стягнути з
відповідача 3 % річних у розмірі 109, 88
грн., інфляційні витрати у розмірі 19, 38
грн. та штраф у розмірі 1 336, 89 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між
сторонами договору №16/04/13 від 16.04.2013 р.,
суд дійшов висновку, що за своєю
правовою природою він є договором
підряду.

Згідно з частиною першою статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного
кодексу України передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Судом встановлено, що позивач виконав
свої зобов'язання за договором
належним чином, а саме, на виконання
умов договору № 16/04/13 від 16.04.2013 р. на
виготовлення візуальних зразків
рекламних конструкцій перерахував
відповідачеві 19 375, 20 грн., що
підтверджується копією банківської
виписки № БВ-0000046 від 25.04.2013 р.

Відповідно до п. 3 специфікації № 1 від
16.04.2013 р. до договору умовами поставки
визначено, що відповідач виготовляє та
поставляє позивачу зразки не пізніше
15.05.2013 р.

Також судом встановлено, що відповідач
замовлення позивача на виготовлення
візуальних зразків рекламних
конструкцій у визначений договором
строк належним чином не виконав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем було направлено
відповідачеві лист №01/06 від 10.06.2013 р. з
вимогою в триденний термін повернути
перераховані кошти в розмірі 19 375, 20
грн., отримання якої підтверджується
відповідачем.

Листом від 11.06.2013 р. №01/11 відповідачем
було надано позивачеві відповідь на
вищезазначений лист, в якому
зазначалось, що передбачені договором
роботи були виконані належним чином та
порушення строків виконання робіт
відбулося з вини позивача, що
підтверджується копією фіскального
чеку № 1179 від 15.06.2013 р. (в матеріалах
справи).

Позивач обґрунтовує позовну заяву про
стягнення перерахованих коштів у
розмірі 19 375, 20 грн., статтею 224
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої учасник
господарських правовідносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Разом з тим, у
прохальній частині позовної заяви
зазначає суму до стягнення у якості
заборгованості.

Отже, згідно з приписами статті 225 ГК
України, до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правом фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення:

1)протиправної поведінки;

2)шкоди;

3)причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та шкодою;

4)вини.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Важливим елементом доказування
наявності шкоди є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками
потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки.

Таким чином, позивач повинен довести
факт заподіяння йому збитків, розмір
зазначених збитків та докази
невиконання зобов'язань та
причинно-наслідковий зв'язок між
невиконанням зобов'язань та
заподіяними збитками. При визначенні
розміру збитків, заподіяних порушенням
господарських договорів, береться до
уваги вид (склад) збитків та наслідки
порушення договірних зобов'язань для
підприємства. Тоді як відповідачу
потрібно довести відсутність його вини
у спричиненні збитків позивачу.

Однак, перераховані кошти в розмірі 19
375, 20 грн. не являються збитками, як це
зазначає позивач, оскільки
перераховані на виконання договору №
16/04/13 від 16.04.2013 р., який є чинним, а тому
зобов'язання за договором фактично
можуть продовжувати виконуватися
сторонами протягом всієї дії договору.

Як встановлено судом вище, відповідач
дійсно не виконав замовлення позивача
у строки, передбачені специфікацією № 1
до договору, зокрема, не були підписані
акти прийому-передачі робіт.

Однак, положенням договору, а саме п. 6.2.
встановлено, що у випадку порушення
строків виконання робіт, відповідач
виплачує штрафні санкції у розмірі 0, 1 %
від вартості незавершених робіт, але не
більше 10 % від кошторисної вартості
договору.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що у відповідача на день винесення
рішення по справі не виникло обов'язку
повернути позивачеві перераховані
кошти в розмірі 19 375, 20 грн. на виконання
договору № 16/04/13 від 16.04.2013 р., який є
чинним на момент прийняття рішення по
справі, а сам факт порушення
відповідачем строків виконання
замовлення може бути наслідком у
вигляді накладення штрафних санкцій
або підставою для розірвання договору,
однак, позивач заявляє вимоги про
стягнення збитків, які не являються за
своєю правовою природою такими.

Такої ж позиції дотримується і Вищий
господарський суд України у постанові
від 11.03.2009 р. по справі №2-21/690-2006.

Відповідно до ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Підсумовуючи вищенаведене, суд
приходить до висновку, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
підстав необґрунтованості.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 29.01.2014 р.

Суддя
Бондарчук В.В.