ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб-сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 р.
Справа № 923/1713/13

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Нікітенка С.В., при
секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Сімферополь

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.
Херсон

про стягнення 4844,21 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_3, представник, дов.
від 09.09.2013р.

від відповідача - ОСОБА_2, паспорт серії
НОМЕР_3, виданий Комсомольським ВМ ХМВ
УМВС України в Херсонській обл. від
10.01.2011р.

Суть спору: фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач)
звернувся до суду з позовом про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (відповідач) суми боргу у
розмірі 4429,97 грн., з якої: 3523,60 грн. - сума
основного боргу, 861,95 грн. - сума пені та
35,42 грн. - сума 3% річних. Судові витрати
по справі позивач просить суд покласти
на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує посиланнями на умови
договору поставки товару № 05/07/2012-1 від
05.07.2012р., положення ст.ст. 525, 526, 530, 625, 712
ЦК України, ст.ст. 193, 216, 218, 220, 222, 265 ГК
України.

15 січня 2014 року відповідач подав до
суду відзив на позовну заяву, в якому
просить застосувати строк позовної
давності до вимог в частині стягнення
пені, а в іншій частині позовних вимог
відмовити у повному обсязі, у зв'язку з
необґрунтованістю.

Позивач 30.12.2013р. та 04.02.2014р.
надіслав до суду заяви про уточнення
позовних вимог, які за своєю правовою
природою є заявами про збільшення
розміру позовних вимог. Відповідно до
останньої заяви позивача від 21.01.2014р.,
яка надійшла до суду 04.02.2014р., позивач
просить стягнути з відповідача суму
основного боргу у розмірі 3523,60 грн.,
суму пені у розмірі 1268,49 грн. та суму 3 %
річних у розмірі 52,12 грн., а всього - 4844,21
грн.

Відповідно до положень статті 22 ГПК
України, позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог. До
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

Оскільки вищевказана заява не
суперечить законодавству, не зачіпає
інтересів відповідача і не порушує
його охоронюваних законом прав, суд
приймає її до розгляду та долучає до
матеріалів справи.

Відповідач, на виконання вимог
ухвали суду від 16.01.2014р., надіслав до
суду з супровідним листом акт звірки
взаєморозрахунків за період з 01.06.2012р.
по 20.01.2014р. З даного акта, підписаного
сторонами та скріпленого їх печатками,
вбачається, що станом на 20.01.2014р.
заборгованість відповідача перед
позивачем за основною сумою боргу
становить 3523,60 грн. Дані матеріали суд
прийняв до розгляду та долучив до
матеріалів справи.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні
заперечив проти задоволення позовних
вимог в частині стягнення пені та 3 %
річних.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 5 липня 2012
року між суб'єктами підприємницької
діяльності, фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1
(постачальник) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупець)
був укладений договір поставки товару
№ 05/07/2012-1 (надалі - договір).

Відповідно до умов п.1.1. договору,
постачальник зобов'язується поставити
та передати у власність покупцю певний
товар, а покупець зобов'язується
прийняти цей товар та своєчасно
здійснити його оплату на умовах
договору та додатків до нього.

Згідно пункту 1.2. договору, предметом
постачання є мікробіологічні
препарати серії "Ембіко" і "Ембіонік" в
асортименті. Ціна на кожну партію
товару встановлюється згідно додатку
на момент укладення договору, який є
невід'ємною частиною договору.
Передача товару від постачальника
покупцю підтверджується видатковими
накладними.

Відповідно до положень ч.1 ст. 712
Цивільного кодексу України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору,
позивач здійснив поставку товару
відповідачу на загальну суму 7298,00 грн.,
що підтверджується видатковими
накладними № 499 від 06.07.2012р. та № 443 від
29.07.2013р.

Відповідно до положень п.5.1., 5.2.
договору, розрахунок за кожну
поставлену партію товару здійснюється
на підставі рахунка або накладної, як у
безготівковій формі на рахунок
постачальника, так і за готівку у касу в
національній валюті України шляхом
виплати суми, яка вказана та узгоджена
сторонами у накладній на поставку
товару. Терміни розрахунку за товар
обмовляються в додатку до договору.

У пункті 3.1. додатку № Р1 до договору
поставки товару № 05/07/2012-1 сторони
дійшли згоди про те, що розрахунок
покупцем за поставлену партію товару
здійснюється частками кожні два тижні
з моменту відвантаження товару
постачальником за фактом продажів
товару, шляхом перерахування грошей по
реквізитах постачальника, вказаних в
договорі та у рахунку. В разі повної
відсутності продажів у покупця
протягом чотирьох тижнів, постачальник
забирає непроданий товар у покупця
після складання акту звірки по товару.

Відповідач свої договірні зобов'язання
по розрахункам за придбаний товар
виконав частково, сплативши за
отриманий товар 1089,40 грн., що
підтверджується прибутковими касовими
ордерами № 459 від 08.08.2012р. та № 665 від
30.10.2012р.

Крім того, на підставі видаткової
накладної № ВП-0000002 від 20.05.2013р.,
відповідачем було частково повернуто
товар на суму 2685,00 грн.

Відповідно до акта звірки
взаємних розрахунків, який підписано
обома сторонами, станом на 20.01.2014р.,
відповідач має заборгованість перед
позивачем за основною сумою боргу у
розмірі 3523,60 грн.

З метою досудового врегулювання спору,
позивач пред'явив відповідачу
претензію, з вимогою у добровільному
порядку повернути або сплатити
заборгованість за товар та пеню, на
загальну суму 3594,07 грн. Вказана
претензія залишена відповідачем без
відповіді та реагування.

Позивачем 04.02.2014р., в порядку ст. 22 ГПК
України, подано до суду заяву про
уточнення позовних вимог, яка за своєю
правовою природою є заявою про
збільшення розміру позовних вимог в
частині стягнення суми пені з 861,95 грн.
до 1268,49 грн. та 3 % річних з 35,42 грн. до 52,12
грн., у зв'язку із збільшенням періоду
нарахування пені та 3 % річних.

Відповідно до положень ч.1, ч.4 ст. 22 ГПК
України сторони користуються рівними
процесуальними правами.

Позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Оскільки заява позивача про збільшення
розміру позовних вимог не суперечить
законодавству, не зачіпає інтересів
інших осіб і не порушує охоронювані
законом їх права, суд задовольняє заяву
позивача і приймає її до розгляду.

Суд визначає ціну позову у розмірі 4844,21
грн.

Станом на день звернення позивача з
позовом до суду сума заборгованості
відповідача перед позивачем за
основною сумою боргу становить 3523,60
грн.

Проаналізувавши заявлені позовні
вимоги з положеннями чинного
законодавства суд дійшов висновку, що
позовні вимоги в частині стягнення
суми основного боргу підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 265
Господарського кодексу України, за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ч.2 ст. 712 Цивільного
кодексу України встановлено, що до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

За умовами ст. 692 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару.

Положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до положень ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доказів сплати суми боргу у розмірі
3523,60 грн. відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в
частині стягнення суми основного боргу
у розмірі 3523,60 грн. є доведеними і
обґрунтованими.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення пені та 3% річних, ст. 625 ЦК
України допускає, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

В разі, якщо сторони в договорі не
передбачили сплату процентів річних та
їх розмір, підлягають сплаті три
проценти річних від простроченої суми
за весь час прострочення. Проценти
річних є самостійною формою
цивільно-правової відповідальності за
порушення грошових зобов'язань та
можуть стягуватися поряд із пенею.

Пунктом 8.2. договору сторони
встановили, що покупець за порушення
терміну розрахунків сплачує пеню у
розмірі 0,2 % за кожний день затримки від
суми заборгованості.

За несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань позивачем на підставі
пункту 8.2. договору нараховано
відповідачу, з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог 1268,49 грн.
пені.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню у розмірі, що
встановлюється за згодою сторін. При
цьому статтею 3 Закону встановлено, що
розмір пені не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Статтею 230 ГК України передбачено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу
України встановлено, що у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частина 6 ст. 231 Господарського кодексу
України визначає, що штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. При цьому,
незалежно від способу та бази
визначення розміру неустойки
договором, вона не може перевищувати
той розмір, який встановлено законом,
як граничний.

Тобто відповідно до вимог чинного
законодавства сторони в договорі
можуть відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд, тому встановлена сторонами у
договорі відповідальність за
прострочення виконання зобов'язання у
більшому розмірі не суперечить
матеріальному праву України та
відповідно не тягне за собою правових
наслідків у вигляді визнання угоди
недійсною.

Відповідно до п. 49 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
№01-8/211 від 07.04.2008р., положення ст. 3
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" № 543/96-ВР від 22.11.1996р. не
встановлюють обмежень щодо визначення
розміру пені, а передбачають обмеження
розміру пені, що підлягають стягненню.

Крім того, відповідно до роз'яснень, які
викладені у п.2.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
зобов'язань", за приписом статті 3 ЗУ
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та ч.2
ст. 343 ГК України, розмір пені за
прострочку платежу не може
перевищувати подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня. Якщо в укладеному
сторонами договорі зазначено вищий
розмір пені, ніж передбачений у цій
нормі, застосуванню підлягає пеня в
розмірі згаданої подвійної облікової
ставки.

Перевіривши розрахунок сум пені
та 3 % річних, наведений позивачем, суд
позовні вимоги в частині стягнення
суми 3 % річних задовольняє повністю, а в
частині стягнення суми пені
задовольняє частково, з огляду на
наступне.

Суд за допомогою калькулятора
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій системи "Ліга" (з врахуванням
Порядку проведення підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій,
затвердженого листом Верховного Суду
України від 03.04.1997 р. № 62-97р.
"Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ") перевірив
розрахунок пені (за період з 25.06.2013 р. по
21.12.2013 р. на суму 3523,60 грн.) у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який стягується пеня
та 3 % річних (за період з 25.06.2013 р. по
21.12.2013 р. на суму 3523,60 грн.).

Розрахунок пені має наступний вигляд:

Сума боргу (грн.)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійної облікової ставки
НБУ в деньСума пені за період
прострочення3523.6025.06.2013 - 12.08.2013497.0000 %0.038
%*66.223523.6013.08.2013 - 21.12.20131316.5000 %0.036 %*164.40

Сума пені становить 230,62 грн.

Розрахунок 3 % річних має наступний
вигляд:

Сума боргу (грн.)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір процентів
річнихЗагальна сума
процентів3523.6025.06.2013 - 21.12.20131803 %52.12

Сума 3 % річних становить 52,12 грн.

Таким чином, позовні вимоги щодо
стягнення пені підлягають задоволенню
частково - у розмірі 230,62 грн., а 3 % річних
- у повному обсязі. Пеня у розмірі 1037,87
грн. заявлена позивачем до стягнення
безпідставно, а тому в цій частині
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Доказів сплати нарахованої суми
пені у розмірі 230,62 грн. та суми 3 % річних
у розмірі 52,12 грн., відповідачем суду не
надано, а отже вони підлягають
задоволенню.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34
ГПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки
ті докази, які мають значення для
справи.

Обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Суд відхиляє клопотання
відповідача про застосування строків
позовної давності до позовних вимог в
частині стягнення пені, оскільки дана
вимога заявлена в межах річного строку
позовної давності.

Доводи відповідача, які викладені
ними у відзиві на позовну заяву в
частині невизнання позовних вимог
підлягають відхиленню, як такі, що не
відповідають чинному законодавству і
не ґрунтуються на належних доказах.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
заявлені позивачем вимоги підлягають
частковому задоволенню, у розмірі 3806,34
грн.

Витрати зі сплати судового збору
відповідно до ст. 49 ГПК України
відносяться на сторони пропорційно від
розміру задоволених позовних вимог.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення і повідомлено
представників сторін про дату
складення повного рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (73011, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) суму основного боргу у
розмірі 3523,60 грн., суму пені у розмірі
230,62 грн., суму 3 % річних у розмірі 52,12
грн. та судовий збір у розмірі 1351,88 грн.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Наказ видати стягувачу після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11.02.2014р.

Суддя
С.В. Нікітенко