ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

12 лютого 2014 року Справа № 904/3709/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів: Дерепи В.І. -
головуючого (доповідача), Бондар С.В.,
Палія В.В., вивчивши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Дніпрогаз" на рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
16.09.2013 року та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 14.11.2013 року у
справі №904/3709/13 за позовом Публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз"
до Публічного акціонерного товариства
"Дніпрогаз" про стягнення
заборгованості у розмірі 13 986 799,33 грн., -

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2013 року позивач вдруге
звернувся до суду з касаційною скаргою
на судові рішення. Просить поновити
строк касаційного оскарження.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1113 ГПК України
касаційна скарга не може бути прийнята
до розгляду і підлягає поверненню, якщо
у скарзі не зазначено суті порушення
або неправильного застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 111 ГПК України
касаційна скарга повинна містити
вимоги особи, що подала скаргу, із
зазначенням суті порушення або
неправильного застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Тобто, має чітко викладатися зміст
порушення із зазначенням порушених
норм законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи
ухвалою Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року вперше
касаційна скарга була повернута
позивачу у зв'язку з невідповідністю п.6
ч. 1 ст.1113 ГПК України.

Скаржником при зверненні з даною
касаційною скаргою не виконані вимоги
щодо виправлення недоліків та усунення
обставин зазначених в ухвалі суду від 17
грудня 2013 року. А саме, з прохальної
частини касаційної скарги вбачалось,
що скаржник просив постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 14.11.2013 року
скасувати повністю. Рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 16.09.2013 року скасувати в
частині стягнення пені в сумі 2 707 030,49
грн. і судового збору в сумі 19 075,57 грн.,
та відмовити позивачу у задоволенні
позову в цій частині..

Суд касаційної інстанції звертав увагу
скаржника на ту обставину, що у
касаційній скарзі заявникові
необхідно було уточнити касаційні
вимоги, а саме повністю чи в якій саме
частині оскаржується постанова
апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст.107 ГПК України у
касаційному порядку можуть бути
оскаржені три види судових актів:

а) рішення місцевого господарського
суду, які набрали законної сили;

б) постанови апеляційного
господарського суду;

в) ухвали місцевого господарського
суду та апеляційного господарського
суду.

Поряд з цим відповідно до роз'яснень, що
містяться в п. 2.15 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №7
від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" Законом передбачено сплату
судового збору з апеляційної та
касаційної скарг на рішення суду
виходячи саме з оспорюваної суми. При
цьому оспорюваною є та сума, із
стягненням якої не погоджується особа,
що подає скаргу; ця сума може
співпадати з ціною позову (якщо рішення
оскаржується в повному обсязі) або не
співпадати (якщо рішення оскаржується
в певній частині майнових вимог).

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 16.09.2013
року, залишеним без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 14.11.2013 року,
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Уктрансгаз"
задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "Дніпрогаз" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Уктрансгаз" пеню у розмірі 2 707 030 грн. 49
коп., 3% річних у сумі 579 951 грн. 30 коп.,
інфляційні втрати у розмірі 67 526 грн. 47
коп. та 19 075 грн. 57 коп. витрат по сплаті
судового збору. В частині стягнення
основного боргу у розмірі 522 361 грн. 72
коп. провадження у справі припинено. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Судова колегія Вищого господарського
суду України повторно звертає увагу
скаржника на наступне.

З прохальної частини поданої
касаційної скарги вбачається, що
скаржник не згоден з двома рішеннями
судів попередніх інстанцій в даній
справі. Так, скаржник просить постанову
апеляційної інстанції скасувати
повністю, а не в частині якою стягнуто 2
707 030,49 грн. пені та 19 075,57 грн. судового
збору. Поряд з цим рішення суду першої
інстанції скаржник просить скасувати
тільки в зазначеній частині.

Отже, як вбачається з прохальної
частини повторно поданої касаційної
скарги, з постановою апеляційної
інстанції скаржник не згоден в повному
обсязі, а звідси і сплаті підлягає
судовий збір за її повний перегляд, а не
в частині якою стягнуто 2 707 030,49 грн.
пені та 19 075,57 грн. судового збору.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України, зазначає, що скаржником
при зверненні з даною касаційною
скаргою не виконані вимоги викладені в
ухвалі Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року.

Заявником разом з касаційною скаргою
було подано клопотання про поновлення
пропущеного строку на її подання.
Враховуючи те, що клопотання про
поновлення строку розглядається судом
лише при відповідності касаційної
скарги вимогам Господарського
процесуального кодексу України,
вирішення даного питання може бути
здійснено судом касаційної інстанції
після усунення зазначених вище
недоліків.

Враховуючи викладене та керуючись п.6
ч.1 ст. 1113 Господарського
процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Повернути касаційну скаргу ПАТ
"Дніпрогаз", а справу - Господарському
суду Дніпропетровської області.

Головуючий
В.І.Дерепа

Судді
С.В.Бондар

В.В.Палій