м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/21742/13 07.02.14

Суддя Отрош І.М., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного
товариства "Київенерго" доДержавного
науково-виробничого підприємства
інженерної геодезії
"УКРІНЖГЕОДЕЗІЯ"простягнення 56540 грн. 03
коп. Представники: від позивача:
Левченко В.І.-представник за
довіреністю №91/2013/08/16-2 від 16.08.2013від
відповідача: Литвинчук А.О. -
представник за довіреністю б/н від
26.01.2014.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

11.11.2013 до Господарського суду м. Києва
надійшла позовна заява від 08.11.2013
№ 93/21/8980 Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" з вимогами до
Державного науково-виробничого
підприємства інженерної геодезії
"Укрінжгеодезія" про стягнення
заборгованості за договором на
постачання теплової енергії у гарячій
воді від 01.03.2005 № 530479 у розмірі
56540 грн. 03 коп., в тому числі 51810 грн. 35
коп. основного боргу, 1044 грн. 76 коп. 3 %
річних та 3684 грн. 92 коп. пені.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та укладеного між сторонами
договору на постачання теплової
енергії у гарячій воді від 01.03.2005 № 530479
не виконав взяті на себе зобов'язання, у
зв'язку з чим в останнього виникла
заборгованість за використану теплову
енергію за період з 01.01.2013 по 01.10.2013 у
розмірі 51810 грн. 35 коп., крім того у
зв'язку з неналежним виконання
зобов'язань за договором позивачем
нараховано пеню у розмірі 3684 грн. 92 коп.
та 3 % річних у розмірі 1044 грн. 76 коп.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.11.2013 № 910/21742/13 (суддя
Отрош І.М.) на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України позовну заяву та додані до неї
матеріали повернуто без розгляду.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 11.12.2013 ухвалу
Господарського суду міста Києва від
12.11.2013 у справі № 910/21742/13 скасовано,
справу направлено до господарського
суду міста Києва.

Розпорядженням в.о. Голови
Господарського суду міста Києва від
24.12.2013 справу № 910/21742/13 передано
на розгляд судді Головіній К.І.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 24.12.2013 (суддя Головіна К.І.) справу
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 13.01.2014.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 08.01.2014 справу
№ 910/21742/13 передано на розгляд судді
Отрош І.М.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 08.01.2014 (суддя Отрош І.М.) справу
прийнято до провадження.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 13.01.2014 розгляд справи відкладено на
27.01.2014, у зв'язку з неявкою представника
відповідача у судове засідання та
неподанням сторонами витребуваних
доказів.

27.01.2014 до відділу діловодства
Господарського суду м. Києва від
представника відповідача надійшли
документи на виконання вимог ухвали
суду.

У відповідності до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України для дослідження та оцінки
доказів по справі у судовому засіданні
27.01.2014 оголошено перерву до 07.02.2014.

07.02.2014 до відділу діловодства
Господарського суду м. Києва від
представника відповідача надійшли
документи для долучення до матеріалів
справи.

У судове засідання 03.02.2014 з'явились
представники сторін та надали
пояснення по суті справи.

Представник позивача надав пояснення
по суті справи, відповідно до яких в
повному обсязі підтримав заявлені
позовні вимоги.

Представник відповідача надав
пояснення по суті справи, відповідно до
яких заперечує проти розміру заявлених
позовних вимог. В обґрунтування своїх
заперечень представник відповідача
посилається на те, що відповідно до
платіжного доручення № 47 від 21.01.2014
відповідачем погашено заборгованість
за договором на постачання теплової
енергії у гарячій воді від 01.03.2005 № 530479.

У судовому засіданні 07.02.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані суду докази
та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.03.2005 між Акціонерною
енергопостачальною компанією
«Київенерго» (енергопостачальна
компанія за договором) та Державним
науково-виробничим підприємством
інженерної геодезії "Укрінжгеодезія"
(абонент за договором) укладено договір
на постачання теплової енергії у
гарячій воді № 530479, відповідно до умов
якого постачальник зобов'язується
виробити та поставити теплову енергію
споживачу для потреб опалення та
гарячого водопостачання, а споживач
зобов'язується отримати її та оплатити
відповідно до умов, викладених в цьому
договорі (далі - договір).

Відповідно до cтатуту Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»,
затвердженого загальними зборами
акціонерів Акціонерної
енергопостачальної організації
«Київенерго» (протокол № 2/2013 від
22.04.2013), Акціонерна енергопостачальна
компанія «Київенерго» перейменована у
Публічне акціонерне товариство
«Київенерго» у відповідності до вимог
та положень Закону України «Про
акціонерні товариства» від 17.09.2008 №
514-VI.

Положеннями розділу 8 договору
встановлено строк дії договору, а саме
даний договір набуває чинності з дня
його підписання та діє до 31.12.2005.
Договір вважається пролонгованим на
кожний наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії про його
припинення не буде письмово заявлено
однією із сторін.

Відповідно до пункту 1.1. договору
предметом договору є постачання,
користування та своєчасна сплата в
повному обсязі спожитої теплової
енергії у гарячій воді, на умовах
передбачених даним договором.

Згідно з пунктом 2.2.1 договору
енергопостачальна організація
зобов'язалась постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води на
потреби: опалення - в період
опалювального сезону; гарячого
водопостачання - протягом року в
кількості та в обсягах згідно з
додатком 1 до договору.

Відповідно до пункту 2.3.1 договору
абонент зобов'язався додержуватися
кількості споживання теплової енергії
за кожним параметром в обсягах, які
визначені у додатку № 1 до договору, не
допускаючи їх перевищення, та
своєчасно сплачувати вартість
спожитої теплової енергії.

Порядок розрахунків сторони погодили в
додатку № 4 до договору, відповідно до
пункту 2 якого абонент до початку
розрахункового періоду (місяця)
сплачує енергопостачальній
організації вартість заявленої у
договорі кількості теплової енергії на
розрахунковий період, з урахуванням
сальдо розрахунків на початок місяця,
або оформлює договір про заставу майна,
згідно Закону України «Про заставу», як
засіб гарантії сплати споживаємої
теплової енергії.

У відповідності до пункту 4 додатку 4 до
договору абонентам, що не мають
приладів обліку, кількість фактично
спожитої теплової енергії
визначається згідно договірних
навантажень з урахуванням
середньомісячної фактичної
температури теплоносія від теплових
джерел енергопостачальної організації
та кількості годин (діб) роботи
тепловикористовуючого обладнання
абонента в розрахунковому періоді.
Різниця між заявленою та фактично
спожитою абонентом тепловою енергією
сплачується ним самостійно, не пізніше
15 числа наступного за розрахунковим.

Згідно з додатком 3 до договору
розрахунки з абонентом за відпущену
теплову енергію енергопостачальною
організацією проводяться згідно з
тарифами, затвердженими
Розпорядженням Київської міської
державної адміністрації від 10.12.2004 №
2249, за кожну відпущену Гігакалорію
(1Гкал/грн.) без урахування ПДВ на
потреби опалення у розмірі 80,00 грн. (100 %),
для гарячого водопостачання у розмірі
80,00 грн. (100 %) та для вентиляції у розмірі
80,00 грн. (100 %).

В період дії договору можливе змінення
тарифів (пункт 3 додатку 3 до договору).

Розрахунки з абонентом за відпущену
теплову енергію у період з 01.01.2013 до
01.10.2013 проводяться енергопостачальною
організаціє згідно з тарифами,
затвердженими постановою НКРРКП № 116
від 30.09.2011.

Пунктом 5 додатку 4 до договору
передбачено, що абонент щомісяця з 12 по
15 число самостійно отримує в районному
відділі теплозбуту № 5 за адресою: вул.
Товарна, 1, розрахункова група,
табуляграму фактичного споживання
теплової енергії за попередній період,
акт звірки на початок розрахункового
періоду (один примірних оформленого
акту звірки абонент повертає в РВТ).

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору,
суд дійшов до висновку, що даний
правочин за своєю правовою природою є
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу.

Відповідно до частини 1 статті 714
Цивільного кодексу України за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного
кодексу України встановлено, що до
договору постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом або не
випливає із суті відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 275
Господарського кодексу України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм частини 6 та
частини 7 статті 276 Господарського
кодексу України розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється, як
правило, у формі попередньої оплати. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися планові платежі з
наступним перерахунком або оплата, що
провадиться за фактично відпущену
енергію.

Згідно зі статею 20 Закону України "Про
теплопостачання" тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. Тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії затверджуються
органами місцевого самоврядування,
крім теплової енергії, що виробляється
суб'єктами господарювання, що
здійснюють комбіноване виробництво
теплової і електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплогенеруючими,
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

Відповідно до пункту 23 Правил
користування тепловою енергією,
затверджених постановою Кабінету
міністрів України від 03.10.2007 № 1198, у
споживачів, що не мають приладів
комерційного обліку, обсяг фактично
спожитої теплової енергії
розраховується відповідно до
теплового навантаження, визначеного у
договорі, з урахуванням
середньомісячної фактичної
температури теплоносія в теплових
мережах теплопостачальної
організації, середньомісячної
температури зовнішнього повітря та
кількості годин (діб) роботи
тепловикористального обладнання в
розрахунковому періоді.

Як встановлено судом, за період з січня
2013 року по лютий 2013 року позивачем було
поставлено відповідачу теплову
енергію на загальну суму 171901 грн. 85 коп.
на умовах, передбачених укладеним між
сторонами договором на постачання
теплової енергії у гарячій воді від
01.03.2005 № 530479. З урахуванням переплати у
розмірі 68970 грн. 71 коп., станом на 01.01.2013,
у відповідача виник обов'язок з оплати
спожитої теплової енергії за січень 2013
року у розмірі 30585 грн. 14 коп. та, станом
на 01.02.2013, за лютий 2013 року - у розмірі 72346
грн. Факт, обсяги, вартість наданих
послуг та факт здійснення відповідачем
часткової оплати підтверджується
доданими до позовної заяви копіями
облікових карток за період з січня 2013
року по лютий 2013 року та довідкою про
надходження коштів за спожиту
теплоенергію за період з січня 2013 року
по вересень 2013 року за номером
особового рахунку: 530479 (відповідно до
якої часткова оплата за січень 2013 року
була здійснена 21.01.2013 у розмірі 25000 грн.,
та часткова оплата за лютий 2013 року -
18.02.2013 у розмірі 26120 грн. 79 коп.).

Судом встановлено, що відповідачем,
відповідно до платіжного доручення № 47
від 21.01.2014, здійснено погашення
заборгованості за спожиту теплову
енергію за грудень 2013 року у розмірі 51810
грн. 35 коп. відповідно до рахунку №
530479/2013-12/111.

Як встановлено судом, рахунок-фактура
№ 530479/2013-12/111 від 10.12.2013, виставлений на
оплату теплової енергії, борг щодо
оплати якої утворився станом на 01.12.2013.
З урахуванням наявної в матеріалах
справи копії акту опломбування
теплового пункту від 18.02.2013 та копії
наряду № 3535 від 18.02.2013 про відключення
Державного науково-виробничого
підприємства інженерної геодезії
"УКРІНЖГЕОДЕЗІЯ" від системи опалення,
судом встановлено, що 18.02.2013
відповідача було відключено від
системи теплопостачання. Таким чином,
кошти, сплачені відповідачем
відповідно до платіжного доручення № 47
від 21.01.2014, приймаються судом в якості
доказу погашення заборгованості за
спожиту теплову енергію за період з
січня 2013 року по лютий 2013 року.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті
80 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо
відсутній предмет спору.

Згідно з частиною 2 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України у випадках припинення
провадження у справі повторне
звернення до господарського суду зі
спору між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав не
допускається.

Розглянувши надані відповідачем
докази сплати заборгованості після
порушення провадження у справі,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає за доцільне припинити
провадження у справі в частині
стягнення з відповідача суми
заборгованості за спожиті комунальні
послуги у розмірі 51810 грн. 35 коп. за
період з січня 2013 року по лютий 2013 року.

У зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань за договором на постачання
теплової енергії у гарячій воді,
позивач просить суд стягнути з
відповідача на свою користь 3% річних в
розмірі 1044 грн. 76 коп. за період
прострочення вказаний в розрахунку,
доданому до позовної заяви (з 01.01.2013 по
30.09.2013), та пені у розмірі 3684 грн. 92 коп.
за період прострочення вказаний в
розрахунку, доданому до позовної заяви
(з 01.04.2013 по 30.09.2013).

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Зазначене також кореспондується зі
статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України відповідно до яких
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (частина 1 статті 230
Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551
Цивільного кодексу України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. Сторони
можуть домовитися про зменшення
розміру неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом.

Згідно з положеннями пункту 2.5
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» щодо пені за
порушення грошових зобов'язань
застосовується припис частини шостої
статті 232 ГК України. Даним приписом
передбачено не позовну давність, а
період часу, за який нараховується пеня
і який не повинен перевищувати шести
місяців від дня, коли відповідне
зобов'язання мало бути виконане;
законом або укладеним сторонами
договором може бути передбачено більшу
або меншу тривалість цього періоду.
Його перебіг починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
зобов'язання мало бути виконане, і
початок такого перебігу не може бути
змінений за згодою сторін. Необхідно
також мати на увазі, що умова договору
про сплату пені за кожний день
прострочення виконання зобов'язання не
може розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції.

Відповідно до частини 6 статті 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 7 додатку 3 до договору
абоненту на суму боргу на початок
кожного розрахункового періоду
(місяця) електропостачальною
організацією нараховується пеня в
розмірі 0,5 % за кожний день, до моменту
його повного погашення, але не більше
суми, обумовленої чинним
законодавством України.

З урахуванням положень пункту 7 додатку
3 до договору, відповідно до якого
позивачем визначено інший, ніж
передбачений частиною 6 статті 232
Господарського кодексу України, період
нарахування пені (до моменту повного
погашення боргу), позивач має право на
нарахування пені за прострочення
оплати теплової енергії, поставленої у
січні 2013 року - за період з 01.01.2013 по
21.01.2014, у лютому 2013 року за період з
01.02.2013 по 21.01.2014. День початку
нарахування пені визначається з огляду
на положення пункту 2 додатку 4 до
договору.

Суд наводить власні розрахунки пені за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань з урахування положень
договору та приписів законодавства в
межах визначеного позивачем періоду
нарахування:

Сума боргу (грн)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійної облікової ставки
НБУ в деньСума пені за період
прострочення5585.1501.04.2013 - 09.06.2013707.5000 %0.041
%*160.675585.1510.06.2013 - 12.08.2013647.0000 %0.038
%*137.105585.1513.08.2013 - 30.09.2013496.5000 %0.036
%*97.4746225.2101.04.2013 - 09.06.2013707.5000 %0.041
%*1329.7746225.2110.06.2013 - 12.08.2013647.0000 %0.038
%*1134.7346225.2113.08.2013 - 30.09.2013496.5000 %0.036 %*806.72

Всього:3666.47З огляду на
вищенаведене та доведення факту
несвоєчасності виконання грошового
зобов'язання за договором, вимоги
позивача про нарахування відповідачу
пені підлягають частковому
задоволенню у розмірі 3666 грн. 47 коп. за
період нарахування: за простроченим
платежем за січень 2013 року з 01.04.2013 по
30.09.2013 та за простроченим платежем за
лютий 2013 року з 01.04.2013 по 30.09.2013,

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» сплата трьох
процентів від простроченої суми (якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом) не має характеру штрафних
санкцій і є способом захисту майнового
права та інтересу кредитора шляхом
отримання від боржника компенсації
(плати) за користування ним
утримуваними коштами, належними до
сплати кредиторові.

З огляду на вищенаведене та доведення
факту несвоєчасності виконання
грошового зобов'язання за договором,
позивачем було правомірно нараховано 3
% річних. Перевіривши наданий позивачем
арифметичний розрахунок 3 % річних у
розмірі 1044 грн. 76 коп., суд вважає його
обґрунтованим та таким, що відповідає
положенням договору та приписам
законодавства про порядок та строки
нарахування, у зв'язку з чим вимоги
позивача про стягнення з відповідача 3 %
річних у розмірі 1044 грн. 76 коп.,
нарахованих за період прострочення з
01.01.2013 по 30.09.2013, підлягають задоволенню
у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї судовий збір
незалежно від результатів вирішення
спору (частина 2 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України).

На підставі викладеного, керуючись ст.
44, ч. 1 ст. 49, п. 1-1 ч. 1, ч. 2 ст. 80, ст.ст. 82, 82-1,
84, 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного
науково-виробничого підприємства
інженерної геодезії "УКРІНЖГЕОДЕЗІЯ"
(03150, м. Київ, пров. Новопечерський, буд. 3,
корпус 2, ідентифікаційний код 22807329) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл.
Івана Франка, 5, ідентифікаційний код
00131305) три проценти річних у розмірі 1044
грн. (одна тисяча сорок чотири) грн. 76
коп., пеню у розмірі 3666 (три тисячі
шістсот шістдесят шість) грн. 47 коп. та
1719 (одна тисяча сімсот дев'ятнадцять)
грн. 94 коп. судового збору.

3. Припинити провадження у справі в
частині стягнення з Державного
науково-виробничого підприємства
інженерної геодезії "УКРІНЖГЕОДЕЗІЯ"
заборгованості за отримані комунальні
послуги у розмірі 51810 грн. 35 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 12.02.2014

Суддя
І.М. Отрош