ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

04.02.2014
Справа № 907/1254/13

Розглянувши матеріали справи

За позовом Державного підприємства
„Перечинське лісове господарство", м.
Перечин

До відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Ужгород

Про стягнення 21148 грн. боргу за
лісопродукцію,

Головуючий суддя Якимчук Л.М.

За участю представників сторін:

від позивача - Гуранич Л.О., представник
за довіреністю №7 від 10.01.2014;

від відповідача - не з'явився.

Суть спору: Позивач, Державне
підприємство „Перечинське лісове
господарство", м. Перечин, звернувся до
суду з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Ужгород про
стягнення 21148 грн. боргу за
лісопродукцію.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги у повному обсязі з
підстав, зазначених у позовній заяві.

Вказує на те, що між сторонами у спорі
укладено договори купівлі-продажу
лісопродукції №№203, 224 від 31.08.2010 та
договори оренди техніки №109 від 02.03.2011
та №268 від 02.11.2010.

Зазначає, що продукція була поставлена
за вищевказаними договорами
відповідачу у строки, передбачені в
договорах, однак не була оплачена.
Звертає увагу суду на те, що станом на
день звернення до суду оплата
продукції не здійснена.

Враховуючи наведене, просить суд
стягнути з відповідача на користь
позивача суму заборгованості у розмірі
21148,00 грн.

У судовому засіданні подав детальний
розрахунок суми боргу та копії
товарно-транспортних накладних,
вказаних у розрахунку.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, заперечень по суті позовних
вимог не подав. Надіслана судом
кореспонденція за адресою, вказаною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
повернута органом зв'язку з поміткою
„…за закінченням терміну зберігання".

Пунктом 3.9.1 постанови пленуму Вищого
Господарського Суду України від 26.12.11
№18 передбачено, що якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а у разі не
надання суду відповідної інформації -
адресою, зазначеною в ЄДРПОУ), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

У зв'язку з викладеним, справа
розглядається у відповідності до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Державним підприємством
„Перечинське лісове господарство", м.
Перечин (продавець, далі - позивач) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, м.
Ужгород (покупець, далі - відповідач)
було укладено договори купівлі-продажу
лісопродукції №№203 та 224 від 31.08.2010, на
умовах яких продавець зобов'язується
продати, а покупець закуповує
лісопродукцію (будівельний ліс
шпильковий в кількості 151 куб.м за
договором №224, дрова франко-лісосіка в
кількості 180 куб.м за договором №203).

Позивач заявив позовні вимоги про
стягнення 21148,00 грн. основного боргу, у
підтвердження чого подав
товарно-транспортні накладні №3657 від
30.11.10 на суму 150 грн., №2657 від 27.09.10 на
суму 250,00 грн., №2656 від 27.09.10 на суму 250,00
грн., №2257 від 13.09.10 на суму 300,00 грн., №2258
від 14.09.10 на суму 300,00 грн., всього на
загальну суму 1250,00 грн.

З поданого у судовому засіданні
детального розрахунку суми боргу та
товарно-транспортних накладних
вбачається, що позивачем було
здійснено поставку лісопродукції на
підставі інших товарно-транспортних
накладних, ніж зазначених у позовній
заяві та доданих до неї.

Зокрема, відпущено лісу на суму 31148 грн.,
оплачено відповідачем 10000 грн. Борг
складає 21148 грн.

Однак, у позові належить відмовити з
огляду на наступне.

У відповідності до ст. 9 Закону України
„Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підтвердження здійснення
господарської операції відбувається
на підставі первинних документів, які
містять у собі відомості про
господарську операцію.

Первинні документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Такими первинними документами у даній
справі є товарно-транспортні накладні,
вказані у розрахунку суми боргу та
додані до нього.

Разом з тим вищезазначені
товарно-транспортні накладні не можуть
бути належними доказами відпуску
товару з огляду на відсутність у них
обов'язкових реквізитів, а саме - посад
і прізвищ осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність їх оформлення, особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати осіб, які брали участь у
здійсненні господарської операції,
наявність яких передбачена ч. 2 ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
та п. 2. 4. Положення „Про затвердження
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку" затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.1995.

Вищезазначені товарно-транспортні
накладні не підтверджують, що
лісопродукцію отримав відповідач або
його довірена особа, оскільки у
накладних, доданих до матеріалів
справи в графі „Вантаж одержав"
відсутні підписи та печатки; відсутні
також довіреності на одержання
матеріальних цінностей.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

За приписами ст. 33 цього кодексу кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, враховуючи те, що позивачем
жодним доказом не підтверджено
наявності у відповідача
заборгованості, суд вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають до
задоволення з огляду на їх
недоведеність.

Що стосується укладених між сторонами
договорів №109 від 02.03.2011 та №268 від
02.11.2010, відповідно до яких Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2, м. Ужгород
(орендодавець за договором) передає, а
Державе підприємство „Перечинське
лісове господарство", м. Перечин
(орендар за договором) приймає у
тимчасове користування дві бензопили
марки Хускварна для заготівлі та
розкряжування лісопродукції та
трактор Т-150 для трелювання в
Т.Реметівському лісництві кв. 31 вид.13(2)
(за договором №109) та дві бензопили
марки Хускварна для заготівлі та
розкряжування лісопродукції в
Т.Реметівському лісництві, то суд
останні не приймає до уваги, оскільки
вони мають іншу правову природу та не
стосуються суті спору у даній справі.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України та п.4.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 р. № 7 „Про деякі питання
практики застосування розділу VІ
Господарського процесуального кодексу
України" витрати з оплати судового
збору покладаються на позивача.

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України і може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 05.02.2014.

Суддя
Л.М.Якимчук