ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2014 р.Справа № 923/572/13 Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді Мацюри П.Ф.

суддів Ліпчанської Н.В., Лисенко В.А.

при секретарі судового засідання:
Стеблиненко В.С.

за участю представників сторін:

від позивача - Коновала Т.П., за
довіреністю;

від відповідача Давидюк Т.М., за
довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод будівельних
матеріалів №1"

на рішення господарського суду
Херсонської області від 27.06.2013р.

у справі № 923/572/13

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будхаус"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод будівельних
матеріалів №1"

про стягнення 10 650 337,14 грн. -

Встановив:

В травні 2013р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Будхаус" звернулось
до господарського суду Херсонської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Завод
будівельних матеріалів №1" про
стягнення заборгованості у сумі 9 928 291
грн. 91 коп., а також 109 211 грн. 21 коп. втрат
внаслідок інфляційних процесів та 612 834
грн. 02 коп. 3% річних за користування
грошовими коштами.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що ним на підставі договору
купівлі-продажу продукції 2710-09 від 27
жовтня 2009 року перераховано
відповідачу 14 874 000 грн. в якості
передплати за поставку товару
(автоклавного газобетону). В свою чергу
відповідачем здійснено поставку
товару на суму 4 945 708 грн. 09 коп. Решту
суми вартості оплаченого та не
поставленого товару в розмірі 9 928 291
грн. 91 коп. позивач вимагав повернути,
проте відповідачем такої вимоги не
виконано. У зв'язку з цим позивач
просить стягнути з відповідача на свою
користь вказану суму боргу, а також 109 211
грн. 21 коп. втрат внаслідок інфляційних
процесів та 612 834 грн. 02 коп. 3% річних за
користування грошовими коштами.

Рішенням господарського суду
Херсонської області (суддя
Александрова Л.І.) від 27.06.2013р. позовні
вимоги Товариство з обмеженою
відповідальністю "Будхаус" задоволено
повністю.

Рішення господарського суду першої
інстанції мотивовано доведеністю
обставин справи та визнанням
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Завод будівельних
матеріалів №1" наявності
заборгованості 9 928 291,91грн. перед
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Будхаус".

Не погоджуючись з даним рішенням
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Завод будівельних
матеріалів №1" звернулося з
апеляційною скаргою до Одеського
апеляційного господарського суду в
якій просить дане рішення скасувати та
прийняти нове яким в задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі. Скаржник вимоги обґрунтовує
тим, що відповідно до п. 3.3. договору
відвантаження кожної наступної партії
повинно виконуватися згідно
письмового замовлення покупця, яке
покупець повинен надіслати продавцю не
менше ніж за 5 (п'ять) робочих днів до
запланованої дати відвантаження
партії товару, за умови підтвердження
продавцем замовлення. Згідно п. 3.4.
договору замовлення на поставку
продукції оформлюється згідно форми
(додаток №2 до договору), підписується
та скріплюється печаткою покупця.
Замовлення повинно бути відправлене
факсимільним зв'язком, електронним
зв'язком на адресу, направлене поштовим
зв'язком, або передане будь-яким іншим
способом попередньо обумовленим з
подавцем. Позивачем таких документів
(письмових замовлень ТОВ «Будхаус»
щодо поставки газобетонних блоків)
суду надано не було, що свідчить про
відсутність таких, а отже відсутність
замовлення товару з боку позивача та
відсутність права вимоги щодо
повернення заборгованості за
непоставлений товар, оскільки поставки
товару від ТОВ «Завод будівельних
матеріалів №1» не вимагалось. Таким
чином апелянт вважає, що на момент
звернення з позовом у ТОВ «Будхаус» не
виникло права вимоги щодо повернення
коштів у сумі 9 928 291 грн. 91 коп. отже,
позов є безпідставним.

Також апелянт вказує на
безпідставність нарахування 109 211 грн. 21
коп. втрат внаслідок інфляційних
процесів та 612 834 грн. 02 коп. 3% річних.
Відсутні розрахунки і не зазначені в
рішенні періоди нарахування.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
заслухавши представників сторін,
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

Між сторонами укладений договір
купівлі-продажу продукції 2710-09 від 27
жовтня 2009 року, із змінами внесеними
додатковою угодою №1 від 01. січня 2011
року, (далі за текстом - договір),
відповідно до умов якого ТОВ "Завод
будівельних матеріалів №1"
зобов'язався поставити, а ТОВ "Будхаус"
- прийняти та оплатити товар -
автоклавний газобетон.

У пункті 2.4. договору сторони
встановили, що оплата за товар
здійснюється наступним чином:
передоплата в розмірі 100% від загальної
ціни кожної наступної партії товару, що
замовляється покупцем (позивачем у
справі), повинна бути переказана
покупцем на розрахунковий рахунок
продавця, зазначений в розділі
"Місцезнаходження та реквізити Сторін"
договору, протягом 3 (трьох) робочих
днів з дати отримання рахунку-фактури
від продавця, який складено на підставі
замовлення на поставку продукції.

За платіжними дорученнями наявними в
матеріалах справи позивач здійснював
передплату відповідачу за поставку
товару загальною вартістю 14 874 000 грн.

Пунктами 3.1., 3.2. договору сторони
визначили, що товар має бути поставлено
покупцю на умовах DDP (склад покупця)
згідно Інкотермс 2000. Виробником та
вантажовідправником є: ТОВ "Завод
будівельних матеріалів №1".

Відповідачем, в свою чергу, на
виконання умов договору в період його
дії поставлений позивачу товар
вартістю 4 945 708 грн. 09 коп., що
підтверджується доданими до
матеріалів справи копіями видаткових
накладних (а.с. 88-95, 142-248 том 1, а.с. 1-236 том
2) та визнається представником
відповідача.

На день розгляду справи судом першої
інстанції, відповідачем не передано
позивачу оплаченого товару вартістю 9
928 291 грн. 91 коп.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України встановлено,
що за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо
такий строк не встановлений договором,
- у строк, визначений відповідно до
статті 530 цього Кодексу.

У зв'язку з непоставкою відповідачем
оплаченої продукції та неповерненням
суми здійсненої передплати позивач
звернувся до суду з даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідач
поставки товару, за який була здійснена
100% передплата, не здійснив, у зв'язку з
чим зобов'язаний повернути суму
здійсненої 100% передплати. Позовні
вимоги ґрунтуються на приписах ст. 693 ЦК
України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Аналогічне
положення містить ст. 193 ГК України.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, що
в подальшому позивач звернувся до
відповідача з листом-вимогою №10/04/12 від
10 квітня 2012 р. про повернення
передплати в сумі 9 928 291 грн. 91 коп.
Вказана вимога отримана відповідачем
11.04.2013 р., про що свідчить вхідний штамп
та печатка на зазначеному листі.

Відповідачем у відповідь на вимогу
позивача надана відповідь, оформлена
листом №134/1 від "23" квітня 2012 р.,
відповідно до якої останній
зобов'язувався повернути грошові кошти
в сумі 9 928 291 грн. 91 коп. в найкоротший
термін. Такі дії відповідача, а також
факт визнання позову, свідчать про його
погодження на повернення попередньої
оплати.

Згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Частиною другою статті 693 ЦК України
передбачено право покупця у разі
порушення продавцем строку передання
йому попередньо оплачених товарів
пред'явити вимогу про передання
оплаченого товару, або вимагати
повернення суми попередньої оплати
(тобто відмовитися від прийняття
виконання).

Оскільки законом не визначено форму
пред'явлення такої вимоги покупцем,
останній може здійснити своє право
будь-яким шляхом: як шляхом звернення
до боржника з претензією, листом,
телеграмою тощо, так і шляхом
пред'явлення через суд вимоги у
визначеній законом процесуальній
формі - формі позову.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу є
обґрунтованими і правомірно
задоволено господарським судом першої
інстанції і стягнено з відповідача на
користь позивача суму боргу в розмірі 9
928 291грн. 91коп.

Щодо стягнення з відповідача на
користь позивача 109 211 грн. 21 коп. втрат
внаслідок інфляційних процесів та 612 834
грн. 02 коп. 3% річних, то вони не
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який построчив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

При цьому апеляційний господарський
суд при перегляді за скаргою справи
встановив, що позивачем в позовній
заяві, як того вимагає п.5 ст. 54 ГПК
України, не містяться обставини на яких
ґрунтуються позовні вимоги стосовно
стягнення з відповідача на їх користь
витрат в наслідок інфляційних процесів
та 3% річних із зазначенням доказів, що
підтверджують позов, обґрунтований
розрахунок сум, що стягуються.

Суду першої інстанції не були
пред'явлені замовлення на поставку
продукції які мав надати покупець та
підтвердження продавцем замовлення,
відправлення яких підтверджується
належним чином будь то відправлені
факсимільним зв'язком, електронним,
поштовим або будь-яким іншим способом
попередньо обумовленим сторонами.

Судом першої інстанції ці обставини не
перевірялися та повної оцінки їм не
надано.

Наданні апеляційній інстанції додатки
№2 у формі замовлення на поставку
продукції до договору купівлі-продажу
№2710-09 від 27.10.09р. які не були предметом
розгляду першої інстанції не
обґрунтувані неможливістю їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від них, а також виявилися
недостатки в оформленні та відсутності
підтверджень про вручення їх
поставщику. Відсутні підтвердження
продавцем замовлення (п.п. 3.3-3.5
договору), а подані форми підписані
особою без зазначення посади та
документу, що підтверджує повноваження
працівника, який підписав замовлення
на поставку продукції, які апеляційний
господарський суд на може оцінити як
належне виконання умов договору, що має
важливе значення для вирішення
переглядаємого спору.

З врахуванням наведеного, рішення суду
першої інстанції в частині стягнення з
відповідача втрат в наслідок
інфляційних процесів та 3% річних
підлягає скасуванню з підстав
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, а в позові в цій
частині слід відмовити.

В даному випадку стягнення з
відповідача суми попередньої оплати за
договором не є наслідком порушення ним
грошового зобов'язання, а є поверненням
сплаченого авансу за непоставлений
товар. За своєю суттю обов'язок щодо
повернення грошових коштів, отриманих
як передоплата, не можна розцінювати як
грошове зобов'язання в розумінні
статті 625 ЦК України.

На суму попередньої оплати
нараховуються проценти відповідно до
статті 536 цього Кодексу від дня, коли
товар мав бути переданий, до дня
фактичного передання товару покупцеві
або повернення йому суми попередньої
оплати. Договором може бути
встановлений обов'язок продавця
сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

За користування чужими грошовими
коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами.

Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства
(ч. 2 ст. 536 ЦК України).

Умовами договору, укладеного між
сторонами, розмір процентів за
користування продавцем чужими
грошовими коштами не встановлено.

Таким чином, керуючись нормами чинного
законодавства апеляційний
господарський суд приходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги, скасовуючи рішення
господарського суду Херсонської
області в частині нарахування 109 211 грн.
21 коп. втрат внаслідок інфляційних
процесів та 612 834 грн. 02 коп. 3% річних. В
частині стягнення основного боргу
рішення суду першої інстанції
залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 101; 103 - 105 ГПК України,
суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Завод
будівельних матеріалів №1"
задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Херсонської області від 27.06.2013року у
справі №923/572/13 - частково скасувати.

Відмовити в позові про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод будівельних
матеріалів №1" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Будхаус" 109
211 грн. 21 коп. втрат внаслідок
інфляційних процесів та 612 834 грн. 02 коп.
3% річних.

В іншій частині рішення господарського
суду Херсонської області від 27.06.2013року
у справі №923/572/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
П.Ф. Мацюра

Суддя
Н.В. Ліпчанська

Суддя
В.А. Лисенко