КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2014 р. Справа№ 910/19529/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Авдеєва П.В.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання
Марчуку О.Л.,

за участю представників сторін:

від позивача: представник за
довіреністю Цой Г.М.;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши матеріали апеляційної
скарги приватного акціонерного
товариства «Спеціальне
наукове-реставраційне
проектно-будівельно-виробниче
акціонерне товариство
«Україна-Реставрація»

на рішення господарського суду міста
Києва від 30.10.2013 року

у справі №910/19529/13 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом публічного акціонерного
товариства «Київенерго»

до приватного акціонерного товариства
«Спеціальне наукове реставраційне
проектно-будівельно-виробниче
акціонерне товариство
«Україна-Реставрація»

про стягнення 21 657,67 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 30.10.2013 року у справі №910/19529/13
позов задоволено повністю. Вирішено
стягнути з ПАТ «Спеціальне
науково-реставраційне
проектно-будівельно-виробниче
акціонерне товариство
«Україна-Реставрація» на користь ПАТ
«Київенерго» 17 358,61 грн. заборгованості
за спожиту активну енергію, 3 092,72 грн.
заборгованості за двократну вартість
різниці між фактично спожитою та
договірною величинами електроенергії,
1 030,01 грн. пені та 176,33 грн. 3% річних.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач подав до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 30.10.2013 року у справі №910/19529/13
та прийняти нове рішення, яким
відмовити в позові повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.12.2013 року
апеляційну скаргу ПАТ «Спеціальне
наукове-реставраційне
проектно-будівельно-виробниче
акціонерне товариство
«Україна-Реставрація» прийнято до
провадження та призначено її до
розгляду в судовому засіданні 22.01.2014
року за участю уповноважених
представників сторін.

Представник позивача у судовому
засіданні 22.01.2014 року надав пояснення,
якими заперечив проти доводів
викладених в скарзі та просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Представник відповідача у судове
засідання 22.01.2014 року не з'явився, про
причини неявки колегію суддів
апеляційної інстанції не повідомив,
хоча про дату, час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації -адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

З врахуванням викладеного, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду, дійшла висновку
про можливість розгляду справи за
відсутності представника відповідача.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 23.11.2005 року між ПАТ
«Київенерго» (далі - постачальник) та
ПАТ «Спеціальне науково-реставраційне
проектно-будівельно-виробниче
акціонерне товариство
«Україна-Реставрація» (далі - споживач)
було укладено договір про постачання
електричної енергії №50268 (далі -
договір), відповідно до умов якого (з
урахуванням редакції додаткової угоди
від 01.10.2008 року) постачальник продає
електричну енергію споживачу для
забезпечення потреб електроустановок
споживача згідно з умовами цього
договору та додатками до договору, а
споживач оплачує постачальнику
вартість використаної електричної
енергії та здійснює інші платежі
згідно з умовами цього договору та
додатками до договору (п. 1. договору).

Відповідно до п. 2 додатку 2 «Порядок
розрахунків» споживач здійснює повну
поточну оплату вартості обсягу
електричної енергії заявленого на
розрахунковий період за формою
попередньої оплати.

Підпунктом 2.1 пункту 2 додатку 2 до
договору передбачено, що споживач
зобов'язаний здійснювати попередню
оплату до 30 числа місяця, що передує
розрахунковому місяцю у розмірі повної
вартості договірної величини
споживання електричної енергії, згідно
з додатком до договору «Обсяги
постачання електричної енергії
споживачу та субспоживачам».

Згідно з п.п. 2.2 п. 2 додатку 2 до договору
сторонами встановлено, що споживач
зобов'язаний здійснити остаточний
розрахунок, зокрема, за спожиту активну
електроенергію, за перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії на підставі
виставлених постачальником рахунків
протягом 5 операційних днів з дня їх
отримання.

Обсяги електричної енергії, що
підлягають сплаті підтверджуються
актом/звітом про використану
електричну енергію, який споживач
надає постачальнику протягом доби
після закінчення розрахункового
періоду (п. 1 та п.п. 4.3., п. 5 додатку 2 до
договору).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконав взяті
на себе обов'язки щодо постачання
електроенергії відповідачу, проте
останнім не виконано свої зобов'язання
за договором щодо своєчасної та повної
сплати вартості спожитої енергії за
період з 01.01.2013 року по 01.07.2013 року, у
зв'язку з чим у відповідача виникла
заборгованість на загальну суму 17 358,61
грн.

Наявність вказаної заборгованості
підтверджується звітами про
використану споживачем електроенергію
у кожний з місяців спірного періоду
(а.с. 57-63), рахунками-розшифровками та
рахунками за спірний період, актами
приймання-передачі товарної продукції
за спірний період (а.с. 64-85), а також
довідкою про надходження коштів за
спожиту електричну енергію та довідкою
про надходження коштів в погашення
боргу за двократну вартість різниці
між фактичною та договірною величинами
спожитої електроенергії (а.с. 11-12).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України встановлено, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України та ч. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання не допускається, крім
випадку коли право такої відмови
встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Однак, матеріали справи не містять
будь-яких доказів погашення вказаної
вище заборгованості відповідачем
перед позивачем відповідно до умов
договору.

З огляду на вказане, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції правомірно задоволено
позовні вимоги щодо стягнення з ПАТ
«Спеціальне науково-реставраційне
проектно-будівельно-виробниче
акціонерне товариство
«Україна-Реставрація» на користь ПАТ
«Київенерго» 17 358,61 грн. боргу за
спожиту електроенергію.

Крім того, відповідно до п. 5.1. договору
сторонами встановлено, що для
визначення договірних величин
споживання електричної енергії та
потужності на наступний рік споживач
не пізніше 1 жовтня поточного року
надає постачальнику відомості про
очікуване споживання електричної
енергії на наступний рік.

Абзацом 4 п. 5.1 договору передбачено, що
в разі ненадання споживачем зазначених
відомостей у встановлений термін,
розмір очікуваного споживання
електричної енергії на наступний рік
установлюється постачальником на
рівні фактично спожитих обсягів
відповідних періодів поточного року.

Як підтверджується матеріалами справи,
споживачем не подано постачальнику
розмірів очікуваного споживання
електроенергії на 2013 рік, і в
матеріалах справи відсутні докази
протилежного, тому позивач встановив
розміри очікуваного споживання
електроенергії на рівні 2012 року згідно
наданих відповідачем даних у додатку
№8А до договору.

Згідно з п.п. 4.2.3. договору встановлено,
що за перевищення договірних величин
споживання електричної енергії,
визначених, згідно із вимогами розділу
5 цього договору, споживач сплачує
постачальнику двократну вартість
фактично спожитої та договірної
величин електроенергії.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, у березні 2013 року та в квітні
2013 року зафіксовано перевищення
споживачем договірних величин
споживання електроенергії на 65 кВт/г та
2 532 кВт/г відповідно, двократна
вартість яких становить 77,41 грн. та 3 015,31
грн., на загальну суму 3 092,72 грн.

Отже, місцевим господарським судом
правомірно задоволено позовні вимоги
щодо стягнення з відповідача
заборгованості по сплаті 3 092,72 грн. за
перевищення договірних величин
споживання електричної енергії

Також, позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача 1 030,01 грн. пені
та 176,33 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Підпунктом 4.2.2. пункту 4.2. договору
передбачено, що за внесення платежів,
передбачених пунктами 2.3.3.-2.3.4. цього
договору, з порушенням термінів,
визначених додатком «Порядок
розрахунків за електроенергію та
зняття показань електролічильників
споживачів», споживач сплачує
постачальнику пеню у розмірі 0,1% від
суми боргу за кожен день прострочення
платежу, враховуючи день фактичної
оплати, але не більше подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Враховуючи факт прострочення
відповідачем виконання зобов'язання
щодо своєчасної та повної оплати
використаної електричної енергії,
колегія суддів дійшла висновку про
правомірність стягнення судом першої
інстанції з відповідача на користь
позивача 176,33 грн. 3% річних та 1 030,01 грн.
пені. При цьому, судом апеляційної
інстанції перевірено розрахунки 3%
річних та пені, здійснені місцевим
господарським судом, та встановлено їх
арифметичну правильність.

Посилання скаржника на те, що спір у
даній справі вже розглядався
господарським судом, колегією суддів
відхиляються, оскільки заборгованість
у справі №910/15307/13 (на яку посилається
апелянт) виникла на підставі договору
№10789 о/р №10789017 від 24.06.2008 року, в той час
як у даній справі (№910/19529/13) договірні
зобов'язання виникли на підставі
договору №50268 від 23.11.2005 року.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Доводи скаржника зводяться до намагань
надати їм перевагу над встановленими
судом першої інстанції обставинами, та
переоцінити ці обставини, що не впливає
на результат розгляду справи.

Отже, враховуючи наведене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про те, що рішення
господарського суду міста Києва від
30.10.2013 року у справі №910/19529/13 відповідає
обставинам справи, є законним та
обгрунтованим, а тому не підлягає
скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Спеціальне
наукове-реставраційне
проектно-будівельно-виробниче
акціонерне товариство
«Україна-Реставрація» на рішення
господарського суду міста Києва від
30.10.2013 року у справі №910/19529/13 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 30.10.2013 року у справі
№910/19529/13 залишити без змін.

3. Справу №910/19529/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України у порядку,
передбаченому ст. 109 Господарського
процесуального кодексу України.

Головуючий суддя
Р.В. Федорчук

Судді
П.В. Авдеєв

А.Г. Майданевич