ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

10.02.2014р.
Справа № 907/1311/13

За позовом публічного акціонерного
товариства „Закарпаттяобленерго", с.
Оноківці Ужгородського району

ДО закритого акціонерного товариства
„Управління механізації будівництва",
м. Ужгород

ПРО стягнення суми 80018,34грн., в тому
числі 41698,10грн. заборгованість по
оплаті за спожиту активну
електроенергію, 69,40грн. за послуги з
компенсації перетікання реактивної
електроенергії, 34747,39грн. за
перевищення договірної величини
споживання електроенергії, 2687,49грн.
пені та 815,96грн. три відсотки річних

Головуючий суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача - Тодавчич Г.І. -
представник за довіреністю №88 від
02.01.2014р.

від відповідача - не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
„Закарпаттяобленерго", с. Оноківці
Ужгородського району звернулось до
Господарського суду Закарпатської
області з позовом до закритого
акціонерного товариства „Управління
механізації будівництва", м. Ужгород
про стягнення суми 80018,34грн., в тому
числі 41698,10грн. заборгованість по
оплаті за спожиту активну
електроенергію, 69,40грн. за послуги з
компенсації перетікання реактивної
електроенергії, 34747,39грн. за
перевищення договірної величини
споживання електроенергії, 2687,49грн.
пені та 815,96грн. три відсотки річних.

Ухвалою Господарського суду
Закарпатської області від 08.01.2014р.
порушено провадження у справі №907/1311/13
та призначено справу до розгляду на
20.01.2014р.

Ухвалою суду від 20.01.2014р. розгляд справи
було відкладено на 10.02.2014р. у зв'язку з
неявкою представника відповідача в
судове засідання.

Позивач просить заявлені позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі з
підстав, викладених у позовній заяві,
посилаючись на їх обґрунтованість
наявними у справі матеріалами.
Зазначає про порушення відповідачем
умов договору в частині проведення
своєчасного та повного розрахунку по
оплаті за використану електроенергію
та за порушення договірних величин
споживання електроенергії.

Відповідач вимог ухвали суду від
08.01.2014р. та від 20.01.2014р. не виконав,
витребуваних судом матеріалів не
подав, своїх уповноважених
представників в судове засідання не
направив не зважаючи на те, що був
повідомлений про час та місце розгляду
позовної заяви належним чином, про що
свідчить відповідний штамп
господарського суду з відміткою про
відправку документа, зроблений на
звороті у лівому нижньому куті ухвали
господарського суду про порушення
провадження у справі від 08.01.2014 року, що
відповідає вимогам Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, затвердженої наказом Голови
Вищого господарського суду України від
10.12.2002 № 75.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною в позовній заяві
(роз'яснення Президії Вищого
Арбітражного суду України від 18.09.1997р.
№ 02-5/289 із змінами «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України»).

Крім того, в інформаційному листі
Вищого господарського суду України від
14.08.2007р. № 01-8/675 «Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у першому півріччі 2007 року»(пункт
15) зазначено, що відповідно до пункту 2
частини другої статті 54 Господарського
процесуального кодексу України
позовна заява повинна містити, зокрема,
місцезнаходження сторін (для юридичних
осіб).

Згідно із статтею 93 Цивільного кодексу
України місцезнаходженням юридичної
особи є адреса органу або особи, які
відповідно до установчих документів
юридичної особи чи закону виступають
від її імені.

У пункті 11 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
15.03.2007р. N 01-8/123 «Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році» зазначено, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому
числі Господарський процесуальний
кодекс України, не зобов'язує й сторону
у справі, зокрема позивача, з'ясовувати
фактичне місцезнаходження іншої
сторони (сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно із згаданою статтею
93 Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвали Господарського суду
Закарпатської області надсилались на
адресу відповідача, вказану в заяві
позивача та яка відповідає його
місцезнаходженню.

Враховуючи те, що мають місце докази
належного повідомлення сторони про час
та місце проведення судового засідання
по розгляду позовної заяви, неявка
представника відповідача не тягне
перенесення розгляду справи на інші
строки, в зв'язку з чим суд вважає
можливим відповідно до ст. 75 ГПК
України розглянути справу за наявними
матеріалами та без участі представника
відповідача.

Оскільки суд відкладав розгляд справи,
надаючи можливість учасникам судового
процесу реалізувати свої процесуальні
права на представництво інтересів у
суді та подання доказів в
обґрунтування своїх вимог та
заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, доказове
наповнення матеріалів справи та
численні письмові пояснення учасників
судового процесу, не знаходить підстав
для повторного відкладення розгляду
справи.

Відповідно до вимог ст. 81-1
Господарського процесуального кодексу
України в судових засіданнях складені
протоколи, які долучено до матеріалів
справи.

Розглянувши подані позивачем
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Між Ужгородським міським районом
електричних мереж ПАТ
„Закарпаттяобленерго" та закритим
акціонерним товариством „Управління
механізації будівництва" 20.03.2007 року
було укладено договір №Р06/13-0335 на
постачання електричної енергії.

Відповідно до п. 2.2.2 зазначеного
договору, позивач зобов'язався продати
відповідачу електричну енергію, а
останній зобов'язався оплатити
вартість спожитої електричної енергії
своєчасно та в повному обсязі ( п. 4.1
договору ).

Згідно п. 7 додатку № 7 до договору
оплата електричної енергії
здійснюється споживачем у формі
попередньої оплати у розмірі 90%
вартості заявленого обсягу споживання
електричної енергії на відповідний
розрахунковий період не пізніше ніж за
два робочі дні до початку дати
розрахункового періоду, яким є 6 число
попереднього місяця та повного
розрахунку за спожиту електроенергії
згідно підписаного споживачем або
обома сторонами акту про використану
електричну енергію на протязі не
більше 5-ти операційних банківських
днів, рахуючи від дати отримання
рахунку. Рахунок має бути виписаний і
вручений споживачу не пізніше ніж
через два дні після 6 числа
розрахункового місяця..

У п. 11 вказаного додатку до договору
визначено порядок розрахунків та
строки оплат за перетікання реактивної
електроенергії, який визначений
відповідно до Методики обчислення
плати за перетікання реактивної
електроенергії між
електропередавальною організацією та
її споживачами, що затверджена наказом
Міністерством палива та енергетики
України № 19 від 17.01.2002 р.

Пункт 11 зазначеного додатку зобов'язує
відповідача перерахувати позивачу
кошти за перетікання реактивної
електричної енергії на протязі 5
банківських днів після виписки рахунку
на оплату.

Розділом 5 Договору передбачено
порядок визначення договірних величин
споживання електричної енергії та
потужності.

Так, п. 5.1. Договору встановлено, що для
визначення договірних величин
споживання електричної енергії та
потужності на наступний рік Споживач
не пізніше 1 жовтня поточного року
надає Постачальнику відомості про
розмір очікуваного споживання
електричної енергії.

У відповідності до п. 2.3.2. Договору, що
кореспондується з абз. 22 п. 10.2. ПКЕЕ
споживач зобов'язується дотримуватися
режиму споживання електричної енергії
згідно з умовами розділу 5 цього
Договору та режиму роботи
електроустановки.

Відповідно до умов п. 4.2.2. Договору, що
кореспондується з абз. 7 п. 8.1. ПКЕЕ та ст.
26 ЗУ «Про електроенергетику» за
перевищення договірних величин
споживання електричної енергії,
визначених згідно із вимогами розділу 5
Договору, Споживач сплачує
Постачальнику двократну вартість
різниці фактично спожитої та
договірної величин.

Як вбачається з матеріалів справи, в 2012
році, до 1 жовтня Споживачем не було
надано „Закарпаттяобленерго"
відомості про обсяги очікуваного
споживання електричної енергії в
наступному році, у зв'язку з чим, розмір
споживання електричної енергії на 2013
рік було установлено Споживачеві за
фактичними обсягами споживання у
відповідних періодах 2012-2011 років, що
минули, які б відповідали майбутнім
періодам 2013 року.

Початок та тривалість розрахункового
та/або планового періоду для
розрахунку плати за спожиту електричну
енергію, форма та порядок оплати,
терміни здійснення планових платежів
та остаточного розрахунку
зазначаються у договорі

постачальником електричної енергії та
споживачем (п. 6.6. ПКЕЕ).

Розмір очікуваного споживання
електричної енергії на січень-травень
та жовтень-листопад 2013 року
встановлено у кількості 0кВт/год. У
зв'язку з чим, товариством виписані
рахунки за перевищення договірної
величини споживання електричної
енергії на загальну суму 34747,39грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
Позивач взяті на себе зобов'язання
виконав, Відповідач порушує договірні
зобов'язання, внаслідок чого за період
з 01.12.2011 по 01.05.2013 виникла
заборгованість за використану активну
електричну енергію, яка станом на 01.05.2013
становить 99 354, 57 грн., та за період з
01.12.2011 по 01.05.2013 виникла заборгованість
за використану реактивну електричну
енергію, яка станом на 01.05.2013 становить
27 360,89грн., що підтверджується копіями
звітів про спожиту електричну енергію
за спірний період,
рахунками-розшифровками за спірний
період, актами приймання-передачі
товарної продукції та актами надання
послуги з компенсації перетікання
реактивної енергії за спірний період, а
також довідкою про надходження коштів
за спожиту електричну енергію.

Позивачем при розрахунку вартості
спожитої електричної енергії
застосовуються тарифи, які
встановлюються Національною комісією
регулювання електроенергетики
України.

Згідно ст. 26 Закону України «Про
електроенергетику», споживач у разі
споживання електричної енергії понад
встановлену договірну величину за
розрахунковий період сплачує
енергопостачальній організації
двократну вартість різниці між
фактично спожитою та договірною
величинами електричної енергії.

Оскільки двократна вартість різниці
фактично спожитої електроенергії і її
договірної величини фактично являє
собою підвищену плату за використану з
порушенням режимів доживання
електроенергію, така оплата є
додатковою компенсацією вартості
товарів і підлягає оподаткуванню у
загальновстановленому порядку.

Отже, за період 01.01.2013-01.12.2013 Відповідачу
нараховано за перевищення договірних
величин споживання 34747,39грн.

Відповідно до статті 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
встановлено, що підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків є договір.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Так, згідно зі статтями 14, 526 ЦК України,
між сторонами у справі наявні цивільні
права і обов'язки (зобов'язання), які
мають виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до
вказівок закону, договору, а
одностороння відмова від виконання
зобов'язання в силу ст. 525 ЦК України не
допускається.

Статтею 903 ЦК України встановлено, що
якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до частини 1 статті 275 ГК
України, за договором енергопостачання
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі-енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Крім основної суми заборгованості
позивач просить стягнути з відповідача
на свою користь пеню в розмірі 2687,49грн.
та 3% річних в розмірі 815,96грн.

Відповідно до п. 9 Додатку №7 до
Договору та п. 4.2.1 Договору у разі
несвоєчасної оплати обумовлених даним
додатком платежів постачальник
проводить споживачу нарахування пені у
розмірі 0,05% за кожен день прострочення
враховуючи день фактичної оплати, а
сума боргу повинна бути сплачена з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення та 3 %
річних.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу
України право на неустойку виникає
незалежно від наявності у кредитора
збитків, завданих невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Суб'єктами права застосування штрафних
санкцій є учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

У відповідності до вимог п. 2.9 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №14 від 17.12.2013р. за приписом
статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частини другої статті 343 ГК України
розмір пені за прострочку платежу не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі зазначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
згаданої подвійної облікової ставки.
Оскільки визначений умовами договору
розмір пені перевищує ставку,
визначену Законом України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
застосуванню підлягає розмір пені,
встановлений даним Законом.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Судом здійснено перерахунок пені та
встановлено, що позивачем вірно
розрахований розмір пені.

З огляду на вищезазначене, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню пеня в розмірі
2687,49грн. за період з лютого-грудень 2013р.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Судом здійснено перерахунок 3 % річних
та встановлено, що позивачем вірно
розраховані вищезазначені показники.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення з відповідача 3 % річних
підлягають задоволенню в розмірі
815,96грн.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

У відповідності до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач під час розгляду справи не
надав суду належних та допустимих
доказів, які б спростовували заявлені
позовні вимоги, як і не надав доказів
виконання своїх обов'язків за
Договором.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги в частині стягнення
суми 80018,34грн., в тому числі 41698,10грн.
заборгованість по оплаті за спожиту
активну електроенергію, 69,40грн. за
послуги з компенсації перетікання
реактивної електроенергії, 34747,39грн. за
перевищення договірної величини
споживання електроенергії, 2687,49грн.
пені та 815,96грн. три відсотки річних
обґрунтованими, підтвердженими
наявними в матеріалах справи доказами
та не спростованими належним чином
відповідачем, а відтак такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно статті 49 ГПК України витрати по
сплаті судового збору покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

2. Стягнути з закритого акціонерного
товариства „Управління механізації
будівництва" (88000, м. Ужгород, вул.
Огарьова, 6/8, ) на користь
публічного акціонерного товариства
„Закарпаттяобленерго" (89412, с. Оноківці,
вул. Головна, 57 Ужгородського району,
) суму 80018,34грн., в тому
числі 41698,10грн. заборгованість по
оплаті за спожиту активну
електроенергію, 69,40грн. за послуги з
компенсації перетікання реактивної
електроенергії, 34747,39грн. за
перевищення договірної величини
споживання електроенергії, 2687,49грн.
пені та 815,96грн. три відсотки річних а
також суму 1720,50грн. у відшкодування
витрат по сплаті судового збору.

Після набрання законної сили рішенням
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
О.Ф. Ремецькі