ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" січня 2014 р.Справа № 916/3341/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
Сільськогосподарське підприємство
„НІБУЛОН"

до відповідача Державного
підприємства „Одеська залізниця"

про стягнення 1719,65грн.

Суддя
Погребна К.Ф.

В судових засіданнях приймали участь
представник

Від позивача: Петров В.-П.С. -
довіреність;

Від відповідача: Яцук Є.В. - довіреність;

В судовому засіданні 29.01.2014р. приймали
участь представники:

Від позивача: Петров В.-П.С. -
довіреність;

Від відповідача: Яцук Є.В. - довіреність;

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Товариство з
обмеженою відповідальністю
Сільськогосподарське підприємство
„НІБУЛОН" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Відповідача
Державного підприємства „Одеська
залізниця" про стягнення збитків
завданих нестачею вантажу у розмірі
1719,65грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 04.12.2013р. було порушено
провадження по справі №916/3341/13.

Розпорядженням голови господарського
суду Одеської області від 18.12.2013р. у
зв'язку з перебуванням судді Погребної
К.Ф. на лікарняному справа №916/3341/13 була
передана на розгляд судді Гут С.Ф.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 18.12.2013р. справу №916/3341/13 було
прийнято до свого провадження суддею
Гут С.Ф.

Розпорядженням голови господарського
суду Одеської області від 23.12.2013р. у
зв'язку з виходом судді Погребної К.Ф. з
лікарняного, справа №916/3341/13 була
передана на розгляд судді Погребної
К.Ф.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 23.12.2013р. справу №916/3341/2013
було прийнято до свого провадження
суддею Погребною К.Ф.

Відповідач в судове засідання з'явився,
надав відзив на позов відповідно якого
проти позову заперечує, просить суд в
задоволені позову відмовити з підстав
спливу строку позовної давності.

Справа розглядається в порядку ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 22.01.2014р. в порядку
ст. 77 ГПК України проголошувалась
перерва до 29.01.2014р.

У судовому засіданні 29.01.2014р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті
85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив.

13.03.2013р. за залізничною накладною №43078617
вантажовідправником - Товариством з
обмеженою відповідальністю
Сільськогосподарське підприємство
"НІБУЛОН" зі станції „Решетилівка"
Південної залізниці до станції
„Миколаїв - вантажний" Одеської
залізниці був відправлений вантаж
(зерно кукурудзи) у вагоні №95800819 за
пломбами У 638310, У 638329, У 638347, У 638350, У 638320,
У 638323, У 638325 загальною масою 63850кг.

14.03.2013р. на станції „Миколаїв
вантажний" Одеської залізниці, було
складено акт загальної форми №28 від
14.03.2013р., в якому встановлено комерційну
несправність вагону, а саме
відсутність одного ЗПП в вагоні №95640868,
(код - 3012711), а саме: відсутній один ЗПП (У
638350) на 4-му завантажувальному люку,
зрізаний трос, існує доступ до вантажу,
погрузка нижче горловини 300мм.
поглиблення довжиною 2000мм. шириною
вагона від основної 300мм.

Як вбачається з матеріалів справи,
нестачу вантажу підтверджує
комерційний акт №027006/32 від 15.03.2013р.,
складений станцією „Миколаї -
вантажний" Одеської залізниці на
підставі акта загальної форми №28 від
14.03.2013р., відповідно якого в розділі „Д"
зазначено: проведено комерційне
переваження вагону №95800819 по
документам вантаж зерно кукурудзи,
тара 21600кг., нетто 63800кг, фактично в
наявності вантаж зерно кукурудзи, вага
брутто 84250кг., тара 21550кг., нетто 62700кг.,
що на 1150кг. менше проти документів.
Вантаж в вагоні нижче горловини 300мм, в 4
люком поглиблення довжиною 2000мм, на
ширину вагона, глибиною 250мм, доступу до
вантажу немає, вагон технічно справний.

Відповідно до розрахунку позивача,
збитки завдані останньому нестачею
вантажу становлять 1719,65грн.

Позивач зазначає, що неодноразово
звертався до відповідача з
претензіями, що сплати збитків в
розмірі 1719,65грн. завданих нестачею
вантажу.

Так, перша претензія щодо сплати
збитків була надіслана 10.09.2013р. №9120/3-13/27
на адресу ДП „Станція Одеської
залізниці „Миколаїв - вантажний", яка
останнім була отримана 19.09.2013р., проте
зазначена претензія листом від 20.09.2013р.
№396/М станцією „Миколаїв-вантажний"
Одеської залізниці була повернута
позивачу з усіма додатками.

Друга претензія щодо сплати збитків
була надіслана 24.09.2013р. №9623/3-13/27 на
адресу Управління Одеської залізниці,
яка останнім була отримана 01.10.2013р.
Проте, своїм листом від 10.10.2013р. №127/4
відповідачем було відмолено в її
задоволені, з огляду на пропуск строку
позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, позивач
звернувся до суду з відповідним
позовом за захистом свого порушеного
права.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав.

Відповідно до ст.3 Закону України
"Про залізничний транспорт"
законодавство про залізничний
транспорт загального користування
складається з Закону України "Про
транспорт", цього закону, Статуту
залізниць України, який затверджується
Кабінетом Міністрів України та інших
актів законодавства.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу
України перевезення вантажу,
пасажирів, багажу, пошти здійснюється
за договором перевезення. Загальні
умови перевезення визначаються цим
Кодексом, іншими законами,
транспортними кодексами (статутами),
іншими нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Згідно п.п. 1, 2, 3 ст. 909 Цивільного
кодексу України за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складанням транспортної накладної
(коносамента або іншого документа,
встановленого транспортними кодексами
(статутами).

Частиною 2 ст. 306 ГК України визначено,
що суб'єктами відносин перевезення
вантажів є перевізники,
вантажовідправники та
вантажоодержувачі.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і
багажу окремими видами транспорту, а
також відповідальність сторін щодо цих
перевезень встановлюється договором,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Згідно ст. 6 Статуту Залізниць України
накладна -є основний перевізний
документ встановленої форми,
оформлений відповідно до Статуту та
Правил і наданий залізниці
відправником разом з вантажем.
Накладна є обов'язковою двосторонньою
письмовою формою угоди на перевезення
вантажу, яка укладається між
відправником та залізницею, накладна
супроводжує вантаж на всьому шляху
перевезення до станції призначення.

Згідно залізничної накладної №43078617
маса вантажу у вагоні №95800819 прийнятого
до перевезення залізницею, становила
63850кг.

За приписами ст.23 Статуту залізниць
України та Правил перевезення
вантажів, затверджених наказом
Міністерства транспорту України №644
від 21.11.2000р., відправники повинні надати
станції відправлення на кожне
відправлення вантажу заповнену
накладну (комплект перевізних
документів). Одночасно накладна є
договором застави вантажу для
забезпечення гарантії внесення
належної провізної плати та інших
платежів за перевезення. Накладна
разом з дорожньою відомістю
супроводжує вантаж на всьому шляху
перевезення до станції призначення, де
видається одержувачу. Квитанція про
приймання вантажу до перевезення
видається відправнику.

При цьому, згідно ст. 37 Статуту
залізниць України, п.5 Правил
приймання вантажів до перевезення та
п.1.3 Правил оформлення перевізних
документів, затверджених наказом
Мінтрансу України від 21.11.2000 №644, маса
вантажу визначається відправником. Усі
відомості, передбачені формою бланка
перевізного документа, повинні бути
внесені відправником до відповідних
граф. Статтею 52 Статуту залізниць
України визначено, що на станціях
призначення залізниця зобов'язана
перевірити масу, кількість місць і стан
вантажу у разі: прибуття вантажу у
пошкодженому вагоні (контейнері), а
також у вагоні (контейнері) з
пошкодженими пломбами відправника або
пломбами попутних станцій; прибуття
вантажу з ознаками недостачі, псування
або пошкодження під час перевезення на
відкритому рухомому складі або у
критих вагонах без пломб, якщо таке
перевезення передбачене Правилами;
прибуття швидкопсувного вантажу з
порушенням граничного терміну його
перевезення або з порушенням
температурного режиму перевезення в
рефрижераторних вагонах (контейнерах);
прибуття вантажу, який був
завантажений залізницею; видачі з
місць загального користування
вантажів, вивантажених залізницею;
прибуття вантажів у вагонах навалом і
насипом за вимогою одержувача у
розмірах, передбачених Правилами.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про
залізничний транспорт" передбачено, що
обставини, які можуть служити
підставою для майнової
відповідальності перевізників,
відправників і одержувачів вантажу,
багажу, вантажобагажу, пасажирів
засвідчуються актами.

Аналогічну норму містить ст.129 Статуту
залізниць України, відповідно до якої
обставини, що можуть бути підставою для
матеріальної відповідальності
залізниці, вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць.

Частиною 3 ст. 32 Статуту Залізниць
України визначено, що відправник
зобов'язаний підготувати вантаж з
урахуванням його схоронності під час
транспортування і здійснювати
навантаження з виконанням Технічних
умов.

Відповідно до п.п. 1.2 Правил пломбування
вагонів та контейнерів, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 20 серпня 2001р. N542, вагони і
контейнери пломбуються
запірно-пломбувальними пристроями
(пломба в єдиній конструкції з
пристроєм для блокування),
призначеними для одночасного
запирання і пломбування вагонів і
контейнерів або свинцевими пломбами.
Технічні вимоги щодо конструкції та
виготовлення запірно-пломбувальних
пристроїв, пломб і закруток
погоджуються Укрзалізницею.

Відповідно до п.2 зазначених Правил
складання актів, комерційні акти
складаються для засвідчення таких
обставин, зокрема, невідповідності
найменування, маси і кількості місць
наявного вантажу, багажу чи
вантажобагажу даним, зазначених у
перевізних документах. Дані в
комерційному акті зазначаються на
підставі перевізних документів та
виявлених обставин.

Акти загальної форми складаються для
засвідчення обставин, що виникли в
процесі перевезення вантажу, багажу та
вантажобагажу і можуть бути підставою
для матеріальної відповідальності.
Один примірник акта загальної форми,
складеного під час перевезення,
додається до перевізних документів,
другий залишається на станції, яка його
склала (п.3 Правил складання актів).

Згідно п.4 Правил складання актів,
комерційні акти на вантаж, що перебуває
в дорозі, складаються у день виявлення
обставин, які підлягають оформленню
комерційним актом. Пунктом 8 цих Правил
передбачено, комерційні акти
складаються у трьох примірниках на
бланках установленої форми і
заповнюються на друкарській машинці
або чорнилами чітко, без будь-яких
виправлень. На кожному акті
проставляється штемпель станції. Якщо
комерційний акт складається на
попутній станції, то другий примірник
акта додається до перевізних
документів, а на зворотному боці
накладної робиться відмітка про
складений комерційний акт. Така ж
вимога до заповнення перевізних
документів під час перевезення
міститься у Правилах оформлення
перевізних документів, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 21.11.2000р. №644.

В акті зазначаються номери відправки,
вагона, рід вагона, кількість пломб і
відбитки на них, кількість місць і маса
вантажу за документами та виявлені за
перевіркою. У разі визначення маси на
вагонних вагах зазначається маса
брутто, тари вагона та нетто вантажу (п.6
Правил складання актів).

За вимогами пункту 9 Правил складання
актів, у комерційному акті детально
описуються стан вантажу або багажу і
обставин, за яких виявлена
незбереженість, а також обставини, які
могли бути причиною виникнення
незбереженості вантажу, багажу чи
вантажобагажу, а також чи правильно
навантажений, розміщений і закріплений
вантаж, та стан захисного маркування
для вантажів, що перевозяться у
відкритих вагонах. У разі
неправильного завантаження,
розміщення, закріплення вантажу в акті
зазначається, яке порушення було
допущено.

Відповідно до п.п. 1.2 Правил пломбування
вагонів та контейнерів, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 20 серпня 2001 р. N 542, вагони і
контейнери пломбуються
запірно-пломбувальними пристроями
(пломба в єдиній конструкції з
пристроєм для блокування),
призначеними для одночасного
запирання і пломбування вагонів і
контейнерів або свинцевими пломбами.
Технічні вимоги щодо конструкції та
виготовлення запірно-пломбувальних
пристроїв, пломб і закруток
погоджуються Укрзалізницею.

Запірні пристрої вагонів і контейнерів
для накладення ЗПП і пломб повинні бути
справними.

Як вбачається з накладної №43078617
навантаження вантажу здійснювалось
вантажовідправником, яким вагони були
запломбовані запірно-пломбувальними
пристроями (ЗПП). Отже, позивачем
(вантажовідправником) було вжито
заходи до збереження вантажу під час
його перевезення. Будь-яких зауважень з
боку залізниці при прийнятті вантажу
до перевезення заявлено не було.

Згідно п. 110 Статуту залізниць України
залізниця несе відповідальність за
збереження вантажу від часу його
прийняття для перевезення і до моменту
видачі одержувачу або передачі згідно
з Правилами іншому підприємству.

Матеріали справи свідчать, що
залізниця прийняла вантаж без
будь-яких застережень.

Згідно ст. ст. 113, 114 Статуту залізниць
України за незбереження (втрату,
нестачу, псування і пошкодження)
прийнятого до перевезення вантажу,
багажу, вантажобагажу залізниці несуть
відповідальність у розмірі фактично
заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що
втрата, нестача, псування, пошкодження
виникли з не залежних від них причин.
Залізниця відшкодовує фактичні збитки,
що виникли з її вини під час
перевезення вантажу, зокрема, за втрату
чи недостачу - у розмірі дійсної
вартості втраченого вантажу чи його
недостачі.

На думку суду обставини, які
встановлені в акті загальної форми №28
від 14.03.2013р. та в комерційному акті
№027006/32 від 15.03.2013р. свідчить про доступ
до вагону №95800819 за залізничною
накладною №43078617, що в свою чергу,
призвело до незбереження вантажу при
його перевезенні та відповідальність
за недостачу вантажу слід покласти на
Одеську залізницю.

Недостача маси вантажу, за яку
відшкодовуються збитки, в усіх
випадках обчислюється з урахуванням
граничного розходження визначення
маси вантажу і природної втрати
вантажу під час перевезення.

Вартість вантажу визначається на
підставі загальної суми рахунка або
іншого документа відправника, який
підтверджує кількість і вартість
відправленого вантажу (ст. 115 Статуту
залізниць України ).

Згідно довідки вантажовідправника
Товариства з обмеженою
відповідальності
сільськогосподарського кооперативу
„НІБУЛОН" вартість 1 тони вантажу
(кукурудза) становить 2070грн.

З врахуванням норми природної втрати
вантажу, яка становить 0,5% від маси
вантажу, згідно п. 27 Правил видачі
вантажів, затверджених Наказом
Міністерства транспорту України №644
від 21.11.2000р., та вартості вантажу із
розрахунку 2070грн. за 1 тону, вартість
втраченого вантажу становить 1719,65грн.

Судом не приймаються до уваги доводи
викладені Одеською залізницею у
відзиві на позовну заяву, оскільки
зазначені твердження спростовуються
наявними матеріалами справи.

Так, відповідно до відзиву та доповнень
до відзиву, однією та єдиною підставою
для відмови від позову є пропуск строку
позовної давності, оскільки позивач з
претензією про відшкодування збитків
звернувся до відповідача лише 24.09.2013р.
тоді як з урахуванням шестимісячного
терміну на пред'явлення претензій мав
звернутись 14.09.2013р..

Проте відповідні посилання, на думку
суду є необґрунтованими, оскільки в
матеріалах справи міститься претензія
від 10.09.2013р. яка була надіслана 11.09.2013р.
на адресу ДП „Станція Одеської
залізниці „Миколаїв - вантажний".

Крім того, суд звертає увагу що
відповідно до постанови Верхового суду
України від 19.04.2012р., прийнятої за
результатами розгляду ДП „Одеська
залізниця" про перегляд Верховним
судом України постанови Вищого
господарського суду від 29.11.2011р. по
справі №10-26/166-10-3400, порушеної за
позовом ВАТ „Концерн Стірол" до ДП
„Одеська залізниця" дійшов висновку,
що перебіг позовної давності у спірних
правовідносинах, які виникають з
перевезення вантажів залізничним
транспортом регулюються ст. 315 ГК
України.

Отже, на думку суду відповідно до
частини четвертої ст. 315 ГК України
строк позовної давності у відповідній
справі позивачем пропущений не був ,
оскільки його початком є день
одержання відповіді на претензію або
закінчення строку, встановленого для
даної відповіді.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК
України).

Здійснений позивачем розрахунок суд
вважає, обґрунтованим та здійсненим
відповідно до вимог діючого
законодавства.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає, що позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
сільськогосподарського підприємства
„НІБУЛОН" є обґрунтовані,
підтверджуються матеріалами справи та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача згідно ст.
ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства
„Одеська залізниця" (65012, м. Одеса, вул.
Пантелеймонівська, 19, )
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю
Сільськогосподарського підприємства
„НІБУЛОН" (54002, м. Миколаїв, Каботажний
спуск, 1, ) 1719 ( одну
тисячу сімсот дев'ятнадцять) грн. 65коп.
збитків за втрачений вантаж та 1720(одну
тисячу сімсот двадцять)грн.50коп.
судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повний тектс рішення складено 03.02.2014р.

Суддя
Погребна К.Ф.