ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2014 р.Справа № 922/4844/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула
Д.В.

розглянувши справу

за позовом Валківської районної
держадміністрації Харківської
області, м. Валки до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агроснаб-2", м. Харків про визнання
недійсними договорів за участю
представників:

позивача - Задорожний Д.І., за
довіреністю № 01-32/2341 від 12.09.2013;

відповідача - Крамаренко В.М., директор
на підставі статуту ТОВ "Агроснаб-2"

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2013 року позивач -
Валківська районна державна
адміністрація, звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до
відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агроснаб-2". В
позовній заяві позивач просить суд
визнати договори оренди земельних
ділянок б/н від 08.09.2010, укладеними між
ТОВ "Агроснаб-2" та Валківської районної
Державної адміністрації Харківської
області: 1. земельної ділянки № 302
- 7,8329 га; 2. земельної ділянки № 303 -
7,8503 га; 3. земельної ділянки № 304 - 7,8329
га; 4. земельної ділянки № 305 - 7,8329 га;
5. земельної ділянки № 306 - 7,8329 га; 6.
земельної ділянки № 307 - 7,8329 га; 7.
земельної ділянки № 308 - 7,8329 га; 8.
земельної ділянки № 309 - 7,8329 га; 9.
земельної ділянки № 310 - 7,8329 га; 10.
земельної ділянки № 311 - 7,8329 га; 11.
земельної ділянки № 312 - 7,8329 га; 12.
земельної ділянки № 313 - 7,9170 га; 13.
земельної ділянки № 314 - 7,9219 га; 14.
земельної ділянки № 315 - 7,8546 га; 15.
земельної ділянки № 316 - 7,8329 га; 16.
земельної ділянки № 317 - 7,8329 га; 17.
земельної ділянки № 318 - 7,8329 га; 18.
земельної ділянки № 319 - 7,8430 га; 19.
земельної ділянки № 320 - 7,9238 га; 20.
земельної ділянки № 321 - 8,0278 га; 21.
земельної ділянки № 322 - 7,9721 га; 22.
земельної ділянки № 323 - 8,0529 га; 23.
земельної ділянки № 324 - 7,8823 га,
загальною площею 181,0734 недійсними. Крім
того, позивач просить стягнути з
відповідача 1147,00 грн. судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилається на положення
ст.ст. 15, 35 ЗУ "Про оренду землі" та ст.ст.
203, 215 Цивільного кодексу України. в якій
просить стягнути з відповідача на
користь позивача 4348,20 грн.
заборгованості, з яких 2057,93 грн. - сума
основного боргу, 2290,27 грн. - пеня, що
утворилася на підставі неналежного
виконання договору оренди № 1372-Н/90,
укладеного між сторонами 20.12.2004р.

Представник позивача в судовому
засіданні 21.01.2014 позовні вимоги
підтримує в повному обсязі, просить
задовольнити позов, через канцелярію
суду в порядку ст. 22 ГПК України надає
письмові заперечення на відзив
відповідача (вх.1573), в яких зазначає, що
посилання відповідача на ч. 1 ст. 8-1 ЗУ
"Про оренду землі" є безпідставними,
вважає, що при укладенні спірних
договорів оренди землі не було
визначено всіх істотних умов договору,
в зв'язку з чим просить визнати їх
недійсними.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечує проти задоволення
позовних вимог, просить відмовити в
задоволенні позову, в порядку ст. 22 ГПК
України надає суду додаткові письмові
пояснення (вх.2000), в яких посилаючись на
положення ст. 1 ГПК України та ст. 15 ЦК
України, зазначає, що позивачем не
доведено суду яким чином були порушені
його права у зв'язку з відсутністю в
договорах оренди умов щодо порядку
передачі права оренди в заставу або до
статутного капіталу, їх істотності та в
чому полягає порушення прав позивача.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
учасників судового процесу, всебічно
та повно дослідивши надані учасниками
судового процесу докази і таким чином
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, суд установив наступне.

08.09.2010 на підставі розпорядження голови
Валківської районної державної
адміністрації від 24.04.2009 № 263 між
Валківською районною державною
адміністрацією Харківської області
(позивач по справі) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Агроснаб-2"
(відповідач по справі) були укладені 23
договори оренди землі: 1. земельної
ділянки № 302 - 7,8329 га; 2. земельної
ділянки № 303 - 7,8503 га; 3. земельної
ділянки № 304 - 7,8329 га; 4. земельної
ділянки № 305 - 7,8329 га; 5. земельної
ділянки № 306 - 7,8329 га; 6. земельної
ділянки № 307 - 7,8329 га; 7. земельної
ділянки № 308 - 7,8329 га; 8. земельної
ділянки № 309 - 7,8329 га; 9. земельної
ділянки № 310 - 7,8329 га; 10. земельної
ділянки № 311 - 7,8329 га; 11. земельної
ділянки № 312 - 7,8329 га; 12. земельної
ділянки № 313 - 7,9170 га; 13. земельної
ділянки № 314 - 7,9219 га; 14. земельної
ділянки № 315 - 7,8546 га; 15. земельної
ділянки № 316 - 7,8329 га; 16. земельної
ділянки № 317 - 7,8329 га; 17. земельної
ділянки № 318 - 7,8329 га; 18. земельної
ділянки № 319 - 7,8430 га; 19. земельної
ділянки № 320 - 7,9238 га; 20. земельної
ділянки № 321 - 8,0278 га; 21. земельної
ділянки № 322 - 7,9721 га; 22. земельної
ділянки № 323 - 8,0529 га; 23. земельної
ділянки № 324 - 7,8823 га, загальною площею
181,0734 га, для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

02.10.2013 позивач звернувся до
відповідача з письмовою пропозицією
№ 01-32/2341, в якій запропонував договори
оренди б/н від 08.09.2010 на 23 земельні
ділянки, загальною площею 181,0734 га
припинити, в зв'язку з недодержанням
істотних умов ч. 1 п. 11 ст. 15 Закону
України "Про оренду землі". (Дана
пропозиція була направлена на адресу
відповідача 07.10.2013, про що свідчить опис
вкладення).

Як зазначає позивач в позовній заяві та
наданих суду письмових поясненнях у
договорах оренди землі не зазначено
про умови передачі у заставу та
внесення до статутного фонду прав
оренди земельної ділянки.

Такі обставини на думку позивача
свідчать про порушення умов ст. 207
Господарського кодексу України і є
підставою для їх захисту в судовому
порядку шляхом визнання договорів
оренди землі б/н від 08.09.2010 недійсними.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог і заперечень проти них суд
виходить з наступного.

У відповідності до ст. 15, 16 ЦК України
визнання правочину недійсним є одним
із способів захисту цивільного права
та інтересу у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Аналогічно
ст. 20 ГК України передбачає можливість
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом з
метою захисту прав і законних
інтересів суб'єкта господарювання.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Зазначені положення ЦК України
узгоджуються з положеннями ч.1 ст. 207 ГК
України, відповідно до якої
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Отже, господарський договір, в т.ч.
спірні договори оренди землі б/н від
08.09.2010, можуть бути визнані недійсними
за наявності двох умов: перша - це
порушення ним прав та/або охоронюваних
законом інтересів позивача; друга - це
наявність передбачених законом
підстав для визнання договору
недійсним.

Така правова позиція суду відповідає
п.7 та п.5 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009р. №9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними", якими
передбачено, що правочин може бути
визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. Вимога про
визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності, а також
вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Таким чином, позивач в силу викладеного
та відповідно ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України
(судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності;
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами; кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень) зобов'язаний довести за
допомогою належних та допустимих
доказів факт порушення спірними
правочинами його, позивача, прав та/або
охоронюваних законом інтересів, а
також це наявність передбачених
законом підстав для визнання договору
недійсним.

Втім, позивачем, ні в позові, ні в
письмових поясненнях не вказано
конкретних норм Закону (не названо
частин ст. 203 ЦК України, зокрема), яким
суперечать спірні договори оренди
земелі б/н від 08.09.2010, і які могли б бути
підставою для визнання договорів
недійсними. Не наведено з цього приводу
і відповідних обґрунтованих доводів
представником позивача у судових
засіданнях. Відсутні в матеріалах
справи й інші докази, які могли б
привести суд до висновку про наявність
таких норм.

Суд не приймає до уваги посилання
позивача на ч. 1 п. 11 ст. 15 Закону України
"Про оренду землі", зроблені ним у
позовній заяві, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 п. 11 ст. 15 ЗУ "Про
оренду землі" (в редакції, що діяла на
момент укладення договорів оренди
землі) істотними умовами договору
оренди землі є умови передачі у заставу
та внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки.

Предметом спірних договорів є земельні
ділянки державної власності.

У відповідності до ч. 1 ст. 8-1 ЗУ "Про
оренду землі" (в редакції, що діяла на
момент укладення договорів оренди
землі) право на оренду земельної
ділянки державної або комунальної
власності не може бути відчужено її
орендарем іншим особам, внесено до
статутного фонду, передано у заставу.

Отже, виходячи із статусу землі - землі
державної власності, та виходячи з
положень ст. 8-1 ЗУ "Про оренду землі"
право оренди земельних ділянок
державної власності немає якихось
альтернатив щодо відчуження її
орендарем, внесення до статутного
фонду чи можливості бути предметом
застави, оскільки така заборона чітко
визначена законом.

Крім того, договори оренди землі
укладені у відповідності до Типового
договору оренди землі, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.03.04 №220, у якому відсутні
відповідні умови про передачу в
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарського
кодексу України сторонам надається
право визначати зміст договору на
основі типового договору,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України.

Наведеної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України у Постанові від 04.04.2012 по справі
№ 5023/7398/11.

Отже, на момент укладення спірних
договорів оренди землі б/н від 08.09.2010
вимоги Закону щодо форми договору були
додержані.

Суд, також зазначає, що позивачем не
доведено факту порушення спірними
правочинами його, позивача, прав та
охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 1 ГПК України
підприємства, установи, організації та
інші юридичні особи, які здійснюють
підприємницьку діяльність мають право
на звернення до господарського суду за
захистом своїх порушених або
оспорюваних прав.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу
України визначено право кожної особи
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання чи
оспорювання.

За таких підстав, позивач зобов'язаний
навести яким чином були порушені його
права у зв'язку з відсутністю в
договорах оренди умов щодо порядку
передачі права оренди в заставу або до
статутного капіталу, їх істотності та в
чому саме полягає порушення прав
позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про те, що
позивачем не доведено наявність
передбачених законом підстав для
визнання правочинів недійсними, а
відтак в задоволенні позовних вимог
про визнання договорів оренди землі б/н
від 08.09.2010 слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав державне
мито покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином, враховуючи
викладене, судові витрати у даній
справі покладаються на позивача в
розмірі 25234,00 грн. (за 23 вимоги
немайнового характеру спору
(розірвання 23 договорів) - 23 х 1147,00 грн.=
26381,00 грн., позивачем при зверненні до
суду з позовною заявою сплачено
судовий збір за одну вимогу
немайнового характеру в розмірі 1147,00
грн.).

На підставі викладеного, на підставі
ст.ст. 6, 8, 19, 41, 124, 129 Конституції, ст.ст.
15, 16, 203, 215 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 20, 207 Господарського кодексу
України, ст.ст. 8-1, 15 ЗУ "Про оренду
землі", керуючись, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 36,
43, 44, 49, 75, 82- 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Стягнути з Валківської районної
державної адміністрації Харківської
області (63002, Харківська область, м.
Валкі, пл. 50-річчя Жовтня, б.2, код 24280323)
на користь державного бюджету України
(одержувач коштів - Управління
державної казначейської служби
України у Дзержинському районі м.
Харкова, вул. Бакуліна, 18, м. Харків, 61166,
, рахунок 3003, банк
одержувача - Головне управління
державної казначейської служби
України у Харківський області, МФО 851011,
код бюджетної класифікації 22030001) - 25234,00
грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 24.01.2014 р.

Суддя Бринцев О.В.

Справа № 922/4844/13