КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2014 р. Справа№ 910/14430/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Іоннікової І.А.

при секретарі Євдокимові В.О.

за участю представників

від позивача: Печериця
В.П., дов. № 21/17-4 від 03.01.2014р.

від відповідача: Халіна А.О.,
дов. № 14-351 від 16.03.2012р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства

"Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз

України"

на рішення Господарського
суду м. Києва

від 11.10.2013 р.

у справі № 910/14430/13 (суддя
Стасюк С.В.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства "Одесагаз"

до Публічного
акціонерного товариства

"Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз

України"

про стягнення 29 226
536,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 11.10.2013р. у справі № 910/14430/13 позов
задоволено частково. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Одесагаз" 22 623 596 (двадцять два мільйона
шістсот двадцять три тисячі п'ятсот
дев'яносто шість) грн. 25 коп. основного
боргу, 7 668 (сім тисяч шістсот шістдесят
вісім) грн. 97 коп. інфляційних
нарахувань, 89 445 (вісімдесят дев'ять
тисяч чотириста сорок п'ять) грн. 05 коп.
три проценти річних, 444 914 (чотириста
сорок чотири тисячі дев'ятсот
чотирнадцять) грн. 04 коп. пені, 66 971
(шістдесят шість тисяч дев'ятсот
сімдесят одну) грн. 65 коп. судового
збору. В іншій частині позову -
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду м. Києва
від 11.10.2013р. у справі № 910/14430/13 у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також невірно застосовано
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до прийняття
невірного рішення.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
11.11.2013 р. сформовано для розгляду
апеляційної скарги склад колегії
суддів для здійснення апеляційного
провадження колегії у складі:
головуючий суддя Мартюк А.І., судді:
Зубець Л.П., Новіков М.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.11.2013 р. у
справі № 910/14430/13 у складі колегії
суддів: головуючий суддя Мартюк А.І.,
судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
прийнято до провадження та призначено
на 28.11.2013р..

26.11.2013р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від представника
позивача надійшли заперечення на
апеляційну скаргу, в якій зазначає, що
оскаржуване рішення прийнято з
дотриманням норм чинного
законодавства, тому просить суд
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду м. Києва від 11.10.2013р. у справі №
910/14430/13 без змін.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.11.2013 р. у
справі № 910/14430/13 відкладено розгляд
справи на 19.12.2013р.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 19.12.2013р. у
справі № 910/14430/13 було змінено склад
колегії суддів та передано справу для
здійснення апеляційного провадження
колегії у складі: головуючого судді
Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Іоннікова
І.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.12.2013 р. у
справі № 910/14430/13 у складі колегії
суддів: головуючий суддя Мартюк А.І.,
судді: Зубець Л.П., Іоннікова І.А.
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.12.2013 р. у
справі № 910/14430/13 відкладено розгляд
справи на 30.01.2014р.

Представник відповідача підтримав
доводи апеляційної скарги та просив
суд апеляційну скаргу задовольнити, а
рішення Господарського суду м. Києва
від 11.10.2013р. у справі № 910/14430/13 скасувати
та прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Представник позивача проти доводів
апеляційної скарги заперечував, просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду м. Києва від 11.10.2013р. у справі №
910/14430/13 без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, яка заявляє самостійні вимоги
на предмет спору, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Судом встановлено, що 28.02.2013 року між
Публічним акціонерним товариством
"Одесагаз" (газорозподільне
підприємство) та Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (замовник)
було укладено договір на розподіл
природного газу № 14/2723/13 (надалі по
тексту - Договір), за умовами якого
газорозподільне підприємство
зобов'язується у 2013 року надати
замовнику послугу з транспортування
природного газу газорозподільними
мережами до мережі балансової
належності об'єктів замовника або його
споживачів (далі пункт призначення)
відповідно до актів розмежування
балансової належності газопроводів та
експлуатаційної відповідальності
сторін.

Пунктом 2.2. Договору замовник
зобов'язується сплатити
газорозподільному підприємству
вартість послуг з транспортування газу
ГРМ у розмірі, строки та порядку,
передбаченими умовами Договору.

Згідно з пунктом 3.6. Договору обсяг
протранспортованого природного газу
ГРМ підтверджується підписаним
сторонами актом наданих послуг з
транспортування природного газу ГРМ
(надалі - акт наданих послуг), що
оформлюється на підставі даних
комерційних вузлів обліку.

У відповідності до пункту 3.8. Договору
замовник протягом двох днів з дня
одержання акта наданих послуг
зобов'язується повернути
газорозподільному підприємству один
примірник оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою замовника (для
юридичних осіб), або надати у письмовій
формі мотивовану відмову від
підписання акта наданих послуг. У
випадку відмови від підписання акта
наданих послуг розбіжності підлягають
урегулюванню відповідно до
законодавства.

Акт наданих послуг підписується на
підставі реєстрів обсягів реалізації
природного газу споживачам замовника,
протранспртованого газорозподільними
трубопроводами газорозподільного
підприємства, в яких зазначаються
виділені планові обсяги газу
споживачам замовника та фактично
протранспортовані газорозподільним
підприємством обсяги газу за формою,
наведено у додатку 2 до цього Договору.
Акти наданих послуг є підставою для
остаточних розрахунків замовника з
газорозподільним підприємством
(пункти 3.9., 3.10. Договору).

Пунктом 5.1. Договору сторони погодили,
що розрахунки за послуги з
транспортування природного газу ГРМ
здійснюються за тарифом на
транспортування природного газу
розподільними трубопроводами за 1000
куб.м. (далі - тариф), встановленим для
газорозподільного підприємства
Національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики. На момент укладення
Договору тариф становить 106,90 грн., крім
того, ПДВ - 21,38 грн., всього - 128,28 грн.

Згідно з пунктом 5.5. Договору
розрахунки за надані послуги
здійснюються замовником у
безготівковій формі шляхом
перерахування відповідних сум на
розрахунковий рахунок
газорозподільного підприємства на
підставі акту наданих послуг,
зазначеного в пункті 3.6 Договору.
Остаточний розрахунок за фактично
надані послуги здійснюється до 20-го
числа місяця, наступного за місяцем
надання послуг.

Договір набирає чинності з дня його
підписання та скріплення підписів
уповноважених представників сторін
печатками, та розповсюджує свою дію на
відносини сторін, що склались з 01 січня
2013 року і діє в частині надання послуг
до 31 грудня 2013 року, а в частині
проведення розрахунків за надані
газорозподільним підприємством
послуги - до повного виконання
замовником своїх зобов'язань за цим
Договором (пункт 11.1. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов Договору, за період з
січня 2013 року по травень 2013 року,
позивач надав послуги з
транспортування газу на загальну суму
46 284 924,23 грн., що підтверджується
реєстрами обсягів реалізації
природного газу споживачами через
Національну акціонерну компанію
"Нафтогаз України" протранспортованого
газорозподільними мережами Публічного
акціонерного товариства "Одесагаз" за
вказаний період та актами надання
послуг з транспортування газу
(належним чином засвідчені копії
містяться в матеріалах справи), а саме:

- актом № 1.1 від 28.02.2013 року на суму 18 239
764,91 грн.;

- актом № 1.2 від 28.02.2013 року на суму 7 668
969,01 грн.;

- актом № 2.1 від 31.05.2013 року на суму 2 252
020,06 грн.;

- актом № 2.2 від 31.05.2013 року на суму 6 240
155,84 грн.;

- актом № 3.1 від 31.05.2013 року на суму 2 367
088,62 грн.;

- актом № 3.2 від 31.05.2013 року на суму 778 043,22
грн.;

- актом № 4.2 від 31.05.2013 року на суму 2 143
892,08 грн.;

- актом № 5.1 від 31.05.2013 року на суму 24 411,17
грн.;

- актом № 5.2 від 31.05.2013 року на суму 56 051,82
грн.

Статтею 901 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець), зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного
кодексу України, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться (частина 1). Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу
(частина 2). Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань (частина 7).

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

В обрунтванення апеляційної скарги
відповідач зазначає, що акт № 1.2 від
28.02.2013 року на суму 7 668 969,01 грн., акт № 2.2
від 31.05.2013 року на суму 6 240 155,84 грн., акт
№ 3.2. від 31.05.2013 року на суму 778 043,22 грн.,
акт № 4.2 від 31.05.2013 року на суму 2 143 892,08
грн. та акт № 5.2 від 31.05.2013 року на суму 56
051,82 грн., не є належними доказами
надання позивачем послуг за Договором,
оскільки останні не підписані та не
скріплені печатками Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Відповідно до пункту 4.5.3. Договору
газорозподільне підприємство
зобов'язується щомісячно, до 8-го числа
місяця наступного за звітним, складати
та підписувати із споживачами
замовника за замовником або
постачальниками 3-х сторонні акти про
обсяги газу використані споживачами
замовника за звітний місяць, і на
підставі цих актів до 10-го числа місяця,
наступного за звітним, складати
реєстри, підписані газорозподільним
підприємством та постачальниками, не
пізніше 12-го числа місяця, наступного
за звітним, надавати замовнику

Згідно з пунктом 4.6. Договору обсяг
протранспортованого природного газу
визначається в пунктах призначення за
допомогою комерційних вузлів обліку
газу.

На підставі результатів вимірювання
комерційних вузлів обліку складаються
місячні акти наданих послуг (пункт 4.7.
Договору).

На виконання умов пункту 4.5.3. Договору
позивачем було складено відповідні
реєстри обсягів реалізації природного
газу з ресурсів Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" через газорозподільні мережі
Публічного акціонерного товариства
"Одесагаз"за період з січня 2013 року по
травень 2013 року, які підтверджують
надання позивачем послуг з
транспортування природного газу в
обсязі 360 811,695 тис.куб.м. на загальну
суму 46 284 924,23 грн.

На підставі вищевказаних реєстрів
обсягів реалізації природного газу з
ресурсів Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" позивачем
було складено, підписано, скріплено
печаткою Публічного акціонерного
товариства "Одесагаз" та направлено на
адресу відповідача акти надання послуг
з транспортування газу за період з
січня 2013 року по травень 2013 року, що
підтверджується супровідними листами
та кур'єрськими накладними.

Проте, в порушення пункту 3.8. Договору
відповідач не повернув Публічному
акціонерному товариству "Одесагаз"
один примірник оригіналів акту № 1.2 від
28.02.2013 року на суму 7 668 969,01 грн., акту № 2.2
від 31.05.2013 року на суму 6 240 155,84 грн., акту
№ 3.2. від 31.05.2013 року на суму 778 043,22 грн.,
акту № 4.2 від 31.05.2013 року на суму 2 143 892,08
грн. та акту № 5.2 від 31.05.2013 року на суму
56 051,82 грн. та не направив жодного
вмотивованого пояснення щодо не
підписання вищезазначених актів.

Також, в матеріалах справи містяться
належним чином засвідчені копії актів
про обсяги газу спожитого споживачами
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", які підписані
уповноваженими особами та скріплені
печатками сторін.

Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що
станом на день подання позову
відповідач не виконав взятих на себе
зобов'язань, зауважень щодо наданих
позивачем послуг від відповідача не
надходило, тоді як відповідач у
визначений Договором строк оплату за
надані послуги здійснював з порушенням
строків, зазначених у Договорі.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з судом першої
інстанції та вважає позовні вимоги в
частині стягнення 22 623 596,25 грн.
основного боргу за договором на
розподіл природного газу № 14/2723/13 від
28.02.2013 року підлягають задоволенню,
оскільки відповідач в установленому
законом порядку не спростував доводи
позивача та не довів суду належними і
допустимими доказами належного
виконання ним своїх зобов'язань.

Також позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача 962 207,80 грн.
пені, 25 042,77 грн. інфляційних нарахувань,
194 127,10 грн. три проценти річних.

Відповідно до пункту 7.2.1. Договору у
разі порушення замовником строків
оплати, передбачених розділом 5
Договору, із замовника стягується пеня
в розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

Згідно зі ст.216 Господарського кодексу
України учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231
Господарського кодексу України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

У відповідності до частини 1 статті 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу
України передбачає можливість
зменшення за рішенням суду розміру
неустойки, що стягується з боржника за
порушення зобов'язання, якщо розмір
неустойки значно перевищує розмір
збитків. При цьому відсутність чи
невисокий розмір збитків може бути
підставою для зменшення судом розміру
неустойки, що стягується з боржника.

Разом з тим, пунктом 1 статті 233
Господарського кодексу України
закріплено, що суд має право зменшити
розмір санкцій, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Частина 3 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України надає
господарському суду право, ухвалюючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.
Отже, якщо порушення зобов'язання
учасника господарських відносин не
потягло за собою значні збитки для
іншого господарюючого суб'єкта, то суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Колегія суддів погоджується з
розрахунком розміру пені суду першої
інстанції, що підлягає стягненню з
відповідача в розмірі 444 917,04 грн.,
оскільки позивачем при здійсненні
нарахування пені не вірно визначено
початкову дату прострочення
зобов'язання, оскільки відповідно до
пункту 5.5. Договору остаточний
розрахунок за фактично надані послуги
здійснюється до 20-го числа місяця,
наступного за місяцем надання послуг,
то нарахування пені слід здійснювати з
21 числа кожного місяця в якому мало
місце прострочення платежу. Підстав
для зменшення пені судом не
встановлено.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені
приписи Цивільного кодексу України
щодо наявності у позивача права за
порушення грошового зобов'язання
відповідачем вимагати сплати останнім
3% річних від простроченої суми,
перевіривши здійснений позивачем
розрахунок, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про часткове
задоволення позовних вимог щодо
стягнення з відповідача 3% річних, з
урахуванням періодів, вказаних судом
при нарахування пені, на загальну суму
89 445,05 грн.

Також, колегія суддів погоджується з
розрахунком щодо стягнення збитків від
інфляції підлягають частковому
задоволенню в розмірі 7 668,97 грн.

Отже, різниця в сумі інфляційних втрат
між заявленою позивачем та
встановленою судом виникла, зокрема, у
зв'язку із незастосуванням позивачем
при розрахунку від'ємних індексів
інфляції (за лютий 2013 року), що
суперечить положенням частини 2 статті
625 Цивільного кодексу України, які не
передбачають можливості вибіркового
обрання особою індексів інфляції за
окремі періоди в межах заявленого
періоду за який нараховуються
інфляційні, а тому мають враховуватися
всі індекси інфляції (в тому числі, з
від'ємним значенням). Наведене
додатково підтверджується листом
Верховного Суду України від 03.04.1997 року
№ 62-97, а аналогічні висновки містяться
в постановах Вищого господарського
суду України від 27.01.2011 року у справі №
37/345 та від 28.02.2011 року у справі № 37/340.

З огляду на викладене, колегія
Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
місцевим судом та вважає, що позовні
вимоги про стягнення з Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
заборгованості підлягають частковому
задоволенню а саме, у розмірі 22 623 596,25
грн. основного боргу, 444 914,04 грн. пені, 89
445,05 грн. три проценти річних, 7 668,97 грн.
інфляційних нарахувань.

Крім того, після подання апеляційної
скарги відповідач узгодив свої вимоги
з позивачем шляхом підписання актів
надання послуг з транспортування газу
ГРМ від 30.09.2013р. в загальному об'ємі 171
527,73 тис.куб.м. та перерахував на рахунок
ПАТ «Одесагаз» заборгованість у
розмірі 22 285 927,52 грн., (а.с. 63-69).

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України (надалі
- ГПК України) доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу, господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обставини, викладені скаржниками в
апеляційних скаргах, не знайшли свого
підтвердження під час розгляду даної
справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
ухвалу Господарського суду м. Києва від
11.10.2013р. у справі № 910/14430/13 прийнято з
повним та всебічним дослідженням
обставин, які мають значення для
справи, а також з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим апеляційна скарга
скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду м. Києва від
11.10.2013р. у справі № 910/14430/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/14430/13 повернути
до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду протягом
двадцяти днів у встановленому законом
порядку.

Головуючий суддя
А.І. Мартюк

Судді
Л.П. Зубець

І.А. Іоннікова