м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 912/1831/13 30.01.14

За позовом Державного
підприємства «Миколаївський
авіаремонтний завод «НАРП»

До Національного
авіаційного університету в особі
Відокремленого

структурного підрозділу
Кіровоградської льотної академії
Національного

авіаційного університету

Про стягнення 22 067,86 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

Від позивача не з'явився

Від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду
Кіровоградської області були передані
позовні вимоги Державного
підприємства «Миколаївський
авіаремонтний завод «НАРП» до
Національного авіаційного
університету в особі Відокремленого
структурного підрозділу
Кіровоградської льотної академії
Національного авіаційного
університету про стягнення 22 067,86 грн.,
з яких: 15 048,00 грн. основного боргу, 1 086,75
грн. пені, 239,94 грн. - 3% річних, а також 2
919,31 грн. пені та 1 053,36 грн. штрафу
передбачених ст. 231 Господарського
кодексу України за неналежне виконання
взятих на себе зобов'язань згідно
договору № 243-11 від 28.11.2011.

Ухвалою Господарського суду
Кіровоградської області від 12.11.2013
порушено провадження у справі з
присвоєнням № 912/1831/13.

Ухвалою Господарського суду
Кіровоградської області від 24.12.2013
справу № 912/1831/13 направлено за
встановленою підсудністю до
Господарського суду міста Києва.

Матеріали справи Господарського суду
Кіровоградської області № 912/1831/13 були
отримані Господарським судом міста
Києва 30.12.2013 та згідно автоматизованої
системи документообігу суду передані
на розгляд судді Сіваковій В.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 912/1831/13 від 08.01.2014 розгляд
справи призначено на 30.01.2014.

Позивач в судове засідання 30.01.2014 не
з'явився.

Від позивача до суду 30.01.2014 надійшла
заява, в якій позивач просив відкласти
розгляд справи, у зв'язку з важким
фінансовим становищем підприємства та
несприятливими погодними умовами.

Відповідач в судове засідання 30.01.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог ухвали суду від 08.01.2014 не
виконав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення,
оскільки

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвалу
суду від 08.01.2014 було надіслано
відповідачу рекомендованою
кореспонденцією з повідомленням про
вручення на адресу, що зазначена в
позовній заяві, а саме : м. Кіровоград,
вул. Добровольська, 1 та на адресу м.
Київ, пр-т К.Комарова, 1, яка згідно
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців станом на 04.12.2013 є
місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу надіслану за
вказаними вище адресами отримав 14.01.2014
та 15.01.2014, що підтверджується наявними в
матеріалах справи повідомленнями про
вручення поштового відправлення.

Про поважні причини неявки в судове
засідання повноважного представника
відповідача суд не повідомлений.
Клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило.

Суд розглянувши клопотання позивача
про відкладення розгляду справи
відмовляє в його задоволенні з огляду
на наступне

У відповідності до п. 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського сулу
України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки наявних в матеріалах справи
документів достатньо для її розгляду,
суд вважає, що неявка представників
сторін не перешкоджає розгляду справи
по суті.

В судовому засіданні 30.01.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи,
Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

28.11.2011 між Державним підприємством
«Миколаївський авіаремонтний завод
«НАРП» (виконавець) та Державною
льотною академією України (замовник)
було укладено договір № 243-11 (далі -
договір).

Відповідно до п. 1.1. договору виконавець
згідно заявки замовника № 4597 від 22.11.2011
виконує роботи з виготовлення
передньої стійки шасі літака «НАРП-1»
зав. № 02380103 (кресл. Т75-40-610Д) без
фарбування та свердління отворів для
кріплення.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідачем в порушення
умов договору не було своєчасно у
повному обсязі сплачено вартість
виконаних робіт, що призвело до
наявності заборгованості та
нарахування штрафних санкцій.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до п. 2.1. договору термін
виконання робіт складає 35 робочих днів
з моменту підписання договору.

01.03.2012 сторонами укладено додаткову
угоду № 1 відповідно до якої термін дії
договору на виконання робіт продовжено
до 31.12.2013.

Відповідно до п. 3.1. вартість виконаних
робіт складає 15 048,00 грн.

Згідно з п. 3.3. договору замовник
сплачує 100% вартості робіт у термін 3
(трьох) банківських днів з моменту
оформлення акту виконаних робіт та
виставлення рахунку.

Позивачем було виставлено відповідачу
на оплату рахунок № 93 від 03.04.2013 на суму
15 048,00 грн. (надіслано 04.04.2013 разом з
листом № 1007/ме від 03.04.2013).

В матеріалах справи наявний акт № 16
виконаних робіт від 25.04.3013, який
підтверджує виконання позивачем робіт
з виготовлення передньої стійки шасі
літака «НАРП-1» зав. № 02380103 (кресл.
Т75-40-610Д) без фарбування та свердління
отворів для кріплення вартістю 15 048,00
грн.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу
України встановлює, що виконавець
повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу
України передбачений обов'язок
замовника оплатити надану йому послугу
в розмірі, у строки та в порядку, що
встановлені договором.

Тобто, обов'язковою підставою для
здійснення замовником свого обов'язку
щодо оплати послуг є надання цих
послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України
визначено, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 4.3.1. договору замовник
зобов'язався провести оплату робіт по
пред'явлених виконавцем рахунках.

Проте, замовник в порушення взятих на
себе зобов'язань за договором вартість
виконаних робіт у визначений договором
строк не виконав, в зв'язку з чим
виникла заборгованість перед
позивачем, яка становить 15 048,00 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

З урахуванням існування належних
доказів виконання робіт за договором,
суд дійшов висновку про наявність
передбачених чинним законодавством
правових підстав для стягнення з
відповідача їх вартості в загальному
розмірі 15 048,00 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу
України визначає що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач, в порушення умов
договору, у визначений строк оплату за
виконані роботи не провів, а отже є
таким, що прострочив виконання
зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про
зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків
передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом зокрема сплата
неустойки.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що у
випадках порушення строків оплати
замовник виплачує виконавцю пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми заборгованості за кожний день
прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони
визначили відповідальність за
порушення зобов'язання щодо оплати за
виконані роботи.

Укладеними між сторонами договорами
передбачено нарахування пені за кожний
день прострочення, тобто,
відповідальність носить
подовжувальний характер.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті виконаних робіт
відповідач не виконав, він повинен
сплатити позивачу, крім суми основного
боргу, пеню розмір якої, за
обґрунтованими розрахунками позивача
становить 1 086,75 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення
пені в сумі 1 086,75 грн. обґрунтовані і
підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по сплаті
виконаних робіт, позивач на підставі
ст. 625 Цивільного кодексу України
просить суд стягнути з відповідача 239,94
грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3 % річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника.

Суд приходить до висновку про
задоволення вимог позивача щодо
стягнення з відповідача 239,94 грн. - 3%
річних (за обґрунтованими розрахунками
позивача).

Позовні вимоги про стягнення з
відповідача 2 919,31 грн. та 1 053,36 грн. - 7%
штрафу в порядку ст. 231 Господарського
кодексу України задоволенню не
підлягають з наступних підстав

Частиною 2 статті 231 Господарського
кодексу України передбачено, що у разі
якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, або порушення пов'язане з
виконанням державного контракту, або
виконання зобов'язання фінансується за
рахунок Державного бюджету України чи
за рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо
якості (комплектності) товарів (робіт,
послуг) стягується штраф у розмірі
двадцяти відсотків вартості неякісних
(некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.

Отже, з положень даної статті
вбачається, що зазначені санкції
можуть бути застосовані за наявності
таких умов:

- вони підлягають застосуванню у разі
скоєння господарського
правопорушення, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належать до державного сектора
економіки, або якщо виконання
зобов'язання фінансується за рахунок
державного кредиту;

- вони підлягають застосуванню
тільки за два види правопорушень, а
саме:

за порушення умов зобов'язання щодо
якості (комплектності) товарів (робіт,
послуг) - стягується штраф у розмірі 20
відсотків вартості неякісних
(некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання
зобов'язання - стягується пеня в
розмірі 0,1 відсотка вартості товарів
(робіт, послуг), з яких допущено
прострочення виконання за кожний день
прострочення, а за прострочення понад
тридцять днів додатково стягується
штраф у розмірі семи відсотків
вказаної вартості.

Таким чином, вказані санкції є видом
відповідальності за порушення
зобов'язань з передачі товарів,
виконання робіт та надання послуг, а не
за порушення виконання грошового
зобов'язання (оплата за виконані
роботи).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Державного підприємства
«Миколаївський авіаремонтний завод
«НАРП» є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Національного авіаційного
університету в особі Відокремленого
структурного підрозділу
Кіровоградської льотної академії
Національного авіаційного
університету (03058, м. Київ, пр-т
К.Комарова, 1, ) на
користь Державного підприємства
«Миколаївський авіаремонтний завод
«НАРП» (54037, м. Миколаїв, вул. Знаменська,
4, ) 15 048 (п'ятнадцять
тисяч сорок вісім) грн. 00 коп. основного
боргу, 1 086 (одну тисячу вісімдесят
шість) грн. 75 коп. пені, 239 (двісті
тридцять дев'ять) грн. 94 коп. - 3% річних, 1
276 (одну тисячу двісті сімдесят шість)
грн. 63 коп. витрат по сплаті судового
збору.

3. В іншій частині в позові відмовити
повністю.

Повне рішення складено 04.02.2014.

СуддяВ.В. Сівакова