ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року Справа № 5/3б Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Ткаченко Н.Г. (головуючого), Катеринчук
Л.Й. (доповідача), Коробенка
Г.П.розглянувши касаційну
скаргуБутіна Ігоря Миколайовичана
постанову та ухвалу Донецького
апеляційного господарського суду від
04.09.2013 року господарського суду
Донецької області від 17.04.2013 рокуу
справі господарського суду№ 5/3б
Донецької областіза заявоюДПІ у
Орджонікідзевському районі міста
МаріуполядоТОВ
"Азовзалізобетон"провизнання
банкрутом ліквідаторКорчагін Ю.В. за
відсутності явки у судове засідання
представників учасників провадження у
справі,

В С Т А Н О В И В :

ухвалою господарського суду
Донецької області від 10.01.2005 року
порушено провадження у справі про
банкрутство ТОВ "Азовзалізобетон" (далі
- боржника) за заявою ДПІ у
Орджонікідзевському районі міста
Маріуполя (далі - ініціюючого
кредитора) за загальною процедурою
відповідно до Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі - Закону) (в редакції, чинній на
момент порушення провадження у справі)
(том матеріалів оскарження ухвали
господарського суду Донецької області
від 17.04.2013 року у справі № 5/3б, а.с. 5).

Ухвалою господарського суду
Донецької області від 10.02.2005 року
введено процедуру розпорядження
майном боржника, розпорядником майна
призначено арбітражного керуючого
Славгородського С.А., зобов'язано
ініціюючого кредитора у десятиденний
строк здійснити офіційну публікацію
оголошення про порушення справи про
банкрутство боржника, визнано грошові
вимоги ініціюючого кредитора до
боржника на суму 473 537 грн. (том
матеріалів оскарження ухвали
господарського суду Донецької області
від 17.04.2013 року у справі № 5/3б, а.с. 6).

Оголошення про порушення
провадження у справі про банкрутство
ТОВ "Азовзалізобетон" опубліковано в
газеті "Голос України" №44 (3544) від 11.03.2005
року (том матеріалів оскарження ухвали
господарського суду Донецької області
від 17.04.2013 року у справі № 5/3б, а.с. 7).

Ухвалою господарського суду
Донецької області від 20.04.2005 року
затверджено реєстр вимог кредиторів
боржника з грошовими вимогами ДПІ в
Орджонікідзевському районі міста
Маріуполя на суму 473 537 грн. (третя
черга), Управління ПФУ в
Орджонікідзевському районі міста
Маріуполя на суму 167 743, 85 грн. (третя
черга), Управління ПФУ в Жовтневому
районі міста Маріуполя на суму 392 грн.
(третя черга), ВАТ "Маріупольський
металургійний комбінат ім. Ілліча" на
суму 17 256, 12 грн., з яких 16 112, 98 грн.
основного боргу (четверта черга), 1 143, 14
грн. пені (шоста черга), ВАТ "МК
"Азовсталь" на суму 21 301, 74 грн. (четверта
черга), заборгованість перед
працівниками боржника на суму 7 063, 94
грн. (друга черга), вимоги кредиторів,
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання, або не
заявлені взагалі, визнано погашеними
(том матеріалів оскарження ухвали
господарського суду Донецької області
від 17.04.2013 року у справі № 5/3б, а.с. 9).

Постановою господарського суду
Донецької області від 06.04.2006 року
боржника визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру строком на 6
місяців - до 06.10.2006 року, ліквідатором
банкрута призначено арбітражного
керуючого Славгородського С.А., якого
зобов'язано у п'ятиденний строк
опублікувати оголошення про визнання
боржника банкрутом та відкриття
ліквідаційної процедури в офіційних
друкованих органах, до закінчення
строку ліквідаційної процедури надати
суду ліквідаційний баланс з додатками
(том матеріалів оскарження ухвали
господарського суду Донецької області
від 17.04.2013 року у справі № 5/3б, а.с. 10, 10 -
зворот).

В ході ліквідаційної процедури у
даній справі ліквідатори боржника
неодноразово змінювалися. Ухвалою
господарського суду Донецької області
від 15.09.2009 року припинено повноваження
ліквідатора Пашкової Т.Ю., призначено
ліквідатором боржника арбітражного
керуючого Корчагіна Ю.В., який виконує
повноваження ліквідатора боржника на
даний час (том матеріалів оскарження
ухвали господарського суду Донецької
області від 17.04.2013 року у справі № 5/3б,
а.с. 22, 22 - зворот).

15.04.2013 року до господарського суду
надійшла заява Бутіна Ігоря
Миколайовича про визнання поточним
кредитором боржника - ТОВ
"Азовзалізобетон" на суму 7 637 178, 51 грн.

Ухвалою господарського суду
Донецької області від 17.04.2013 року (суддя
Гурова А.І.) відмовлено у прийнятті
заяви Бутіна Ігоря Миколайовича про
визнання поточним кредитором у справі
№5/3б про банкрутство ТОВ
"Азовзалізобетон" з підстав подання
заяви з грошовими вимогами до боржника
після закінчення строку, встановленого
частиною 1 статті 14 Закону (в зазначеній
редакції), та погашення вимог заявника
відповідно до частини 2 статті 14 Закону
(в тій же редакції). Як додаток до ухвали
від 17.04.2013 року, зазначено про
повернення Бутіну І.М. заяви з
додатками на 27 аркушах з конвертом (том
матеріалів оскарження ухвали
господарського суду Донецької області
від 17.04.2013 року у справі № 5/3б, а.с. 1 - 2).

Не погоджуючись з винесеною
ухвалою, Бутін Ігор Миколайович (далі -
скаржник) звернувся до Донецького
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просив
скасувати ухвалу суду першої інстанції
від 17.04.2013 року та визнати його поточним
кредитором боржника з грошовими
вимогами на суму 7 637 178, 51 грн., мотивуючи
неповнотою дослідження судом першої
інстанції доказів, наданих заявником в
обґрунтування правової природи
спірних грошових вимог, як поточних.

Постановою Донецького
апеляційного господарського суду від
04.09.2013 року (колегія суддів у складі:
головуючого судді - Мартюхіної Н.О.,
суддів: Агапова О.Л., Кододової О.В.)
апеляційну скаргу залишено без
задоволення, а ухвалу господарського
суду Донецької області від 17.04.2013 року у
справі №5/3б - без змін з тих же підстав
(том матеріалів оскарження ухвали
господарського суду Донецької області
від 17.04.2013 року у справі № 5/3б, а.с. 94 - 96).

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, скаржник звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову апеляційного суду
від 04.09.2013 року та ухвалу суду першої
інстанції від 17.04.2013 року, прийняти у
справі нове рішення про визнання
Бутіна І.М. поточним кредитором
боржника, аргументуючи порушенням
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, статті 1 Закону (в зазначеній
редакції), статті 37 Закону України "Про
виконавче провадження", статей 36, 39, 43
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України).

Скаржник зазначив про те, що
заявлені ним грошові вимоги до
боржника виникли з 28.08.2006 року
(внаслідок скасування апеляційним
господарським судом ухвали про
затвердження мирової угоди щодо зміни
способу та порядку виконання рішення
суду про стягнення з боржника
заборгованості на суму 7 637 178, 51 грн.,
укладеної між Бутіним І.М. та ТОВ
"Азовзалізобетон" в ході виконавчого
провадження). Отже, за твердженням
скаржника, спірні грошові вимоги
виникли після порушення справи про
банкрутство боржника ухвалою суду від
10.01.2005 року, тому зазначені вимоги є
поточними.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України,
переглянувши у касаційному порядку
постанову апеляційного суду від 04.09.2013
року та ухвалу суду першої інстанції
від 17.04.2013 року на підставі
встановлених фактичних обставин
справи, перевіривши застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
обговоривши доводи касаційної скарги,
дійшла висновку про наявність правових
підстав для часткового задоволення
касаційної скарги, виходячи з такого.

За приписами статті 41 ГПК України,
провадження у справах про банкрутство
здійснюється у порядку, передбаченому
цим кодексом з врахуванням вимог
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", норми якого,
як спеціальні норми права, превалюють у
застосуванні над загальними нормами
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до частини 1 статті 33 та
частини 2 статті 34 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Статтею 15 Закону України "Про
судоустрій та статус суддів"
передбачено, що справи в судах
розглядаються суддею одноособово, а у
випадках, визначених процесуальним
законом, - колегією суддів, а також за
участю народних засідателів і
присяжних; суддя, який розглядає справу
одноособово, діє як суд.

Пунктом 2.4.23. Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом державної
судової адміністрації України №28 від
20.02.2013 року (зі змінами та доповненнями)
(далі - Інструкція з діловодства в
господарських судах України)
передбачено, що матеріали оскарження
ухвали формуються лише з копій
матеріалів, необхідних для розгляду
скарги. До матеріалів оскарження
ухвали приєднується копія
оскаржуваної ухвали, яка
виготовляється з оригіналу ухвали з
підписом судді (підписами суддів) та
засвідчується суддею, а за його
відсутності - одним із заступників
голови місцевого господарського суду
або головою суду. При цьому копія
оскаржуваної ухвали засвідчується
відміткою "Згідно з оригіналом" із
зазначенням посади, прізвища й
ініціалів особи, яка засвідчує копію,
дати засвідчення копії та скріплюється
особистим підписом названої особи і
гербовою печаткою суду. Оригінал
оскаржуваної ухвали залишається в
матеріалах справи.

Суди встановили, що 15.04.2013 року до
господарського суду надійшла заява
Бутіна Ігоря Миколайовича про визнання
поточним кредитором боржника - ТОВ
"Азовзалізобетон" на суму 7 637 178, 51 грн.

Розглянувши зазначену заяву, суд
першої інстанції встановив, що спірні
кредиторські вимоги є конкурсними за
своєю правовою природою, як такі, що
виникли на підставі рішення
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
12.11.2003 року у справі №2-2305/03, за яким з
боржника стягнено на користь Бутіна
І.М. грошові кошти в розмірі 7 637 178, 51 грн.
(том матеріалів оскарження ухвали
господарського суду Донецької області
від 17.04.2013 року у справі № 5/3б, а.с. 44, 44 -
зворот). При цьому, судом встановлено,
що офіційну публікацію оголошення про
порушення справи про банкрутство
боржника здійснено в газеті "Голос
України" №44 (3544) від 11.03.2005 року (том
матеріалів оскарження ухвали
господарського суду Донецької області
від 17.04.2013 року у справі № 5/3б, а.с. 7).

З огляду на встановлене, суд першої
інстанції дійшов висновку про відмову
у прийнятті заяви Бутіна І.М. про
визнання поточним кредитором боржника
та ухвалою від 17.04.2013 року відмовив у
прийнятті зазначеної заяви, повернувши
Бутіну І.М. оригінал заяви з усіма
додатками до неї (том матеріалів
оскарження ухвали господарського суду
Донецької області від 17.04.2013 року у
справі № 5/3б, а.с. 2).

Апеляційний суд, переглядаючи ухвалу
суду першої інстанції від 17.04.2013 року,
на зазначене уваги не звернув, не
витребував від скаржника оригіналу
повернутої йому судом першої інстанції
заяви з кредиторськими вимогами до
боржника та додатків до неї, тим самим
порушивши вимоги статті 101 ГПК України
про перевірку рішення суду першої
інстанції в повному обсязі.

З огляду на зазначене процесуальне
порушення, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає
передчасними висновки апеляційного
суду про залишення в силі ухвали суду
першої інстанції від 17.04.2013 року,
винесеної за результатами розгляду
заяви Бутіна І.М. з кредиторськими
вимогами до боржника на суму 7 637 178, 51
грн., без ознайомлення зі змістом самої
заяви та доданих до неї документів.

Також колегія суддів касаційного суду
зазначає про те, що поза увагою
апеляційного суду залишилися
обставини неналежного оформлення
судом першої інстанції копії
оскаржуваної ухвали від 17.04.2013 року, яку
разом з іншими матеріалами оскарження
в одному томі на 27-ми аркушах було
направлено на адресу апеляційного
господарського суду супровідним
листом №5/3б від 21.06.2013 року (том
матеріалів оскарження ухвали
господарського суду Донецької області
від 17.04.2013 року у справі № 5/3б, а.с. 27).

Як вбачається з тому матеріалів
оскарження ухвали від 17.04.2013 року,
ухвалу місцевого господарського суду
від 17.04.2013 року засвідчено підписом
судді Чорненької І.К. Оскаржувану
ухвалу прийнято суддею Гуровою А.І., при
цьому, не зазначено про те, що суддя
Чорненька І.К. перебуває на посаді
голови суду, або його заступника.
Зазначене не відповідає вимогам пункту
2.4.23. Інструкції з діловодства в
господарських судах України.

Колегія суддів касаційного суду вважає
за необхідне зазначити, що рішення
суду, як найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав та свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права, у
зв'язку з чим суди повинні неухильно
додержуватися вимог про законність та
обґрунтованість рішення у справі.

Пунктами 1, 4 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про
судове рішення" №6 від 23.03.2012 року
роз'яснено про те, що рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.
Господарським судам слід виходити з
того, що рішення може ґрунтуватись лише
на тих доказах, які були предметом
дослідження і оцінки судом. При цьому
необхідно мати на увазі, що згідно зі
статтею 43 ГПК України наявні докази
підлягають оцінці у їх сукупності і
жодний доказ не має для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на зазначене, колегія суддів
Вищого господарського суду України,
вважає, що оскаржувана постанова
Донецького апеляційного
господарського суду від 04.09.2013 року
винесена з порушенням норм
процесуального права та підлягає
скасуванню, а апеляційна скарга Бутіна
Ігоря Миколайовича на ухвалу
господарського суду Донецької області
від 17.04.2013 року про відмову у прийнятті
його заяви про визнання поточним
кредитором боржника з грошовими
вимогами на суму 7 637 178, 51 грн. з
матеріалами справи №5/3б - направленню
на новий апеляційний розгляд до
Донецького апеляційного
господарського суду.

При цьому, колегія суддів касаційного
суду вважає за необхідне зазначити про
те, що згідно зі статтею 1 Закону (в
зазначеній редакції), конкурсні
кредитори - кредитори за вимогами до
боржника, які виникли до порушення
провадження у справі про банкрутство.
Поточні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли після
порушення провадження у справі про
банкрутство.

Згідно з частиною 2 статті 604 ЦК України,
зобов'язання припиняється за
домовленістю сторін про заміну
первісного зобов'язання новим
зобов'язанням між тими ж сторонами
(новація).

Отже, за договором новації первісне
зобов'язання припиняється за
домовленістю сторін та замінюється
новим зобов'язанням із тим же
суб'єктним складом.

Різновидом новації зобов'язання є
передбачена частиною 4 статті 121 ГПК
України мирова угода, яка укладається
сторонами первісного зобов'язання у
процесі виконання судового рішення, за
яким таке зобов'язання виникло, та
подається на затвердження
господарського суду, який прийняв
відповідне судове рішення, про що
господарський суд виносить ухвалу.

Відповідно до частини 1 статті 216
Цивільного кодексу України, недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

Отже, у випадку скасування
господарським судом ухвали про
затвердження мирової угоди у сторін
виникає обов'язок повернути в натурі
все, одержане за такою угодою, що може
мати наслідком виникнення нового
грошового зобов'язання.

З огляду на зазначені норми
законодавства про банкрутство та норми
процесуального права, при новому
апеляційному розгляді апеляційному
суду належить витребувати в суду
першої інстанції оригінал (належним
чином засвідчену копію) оскаржуваної
ухвали від 17.04.2013 року, витребувати в
Бутіна І.М. оригінал заяви про визнання
поточним кредитором боржника, який був
предметом розгляду в суді першої
інстанції, дослідити зазначену заяву
та додатки до неї на предмет
обґрунтованості заявлених
кредиторських вимог, визначити їх
правову природу (як конкурсних чи
поточних) в залежності від моменту їх
виникнення (до чи після порушення
справи про банкрутство), та, виходячи із
встановленого, дійти висновку про
наявність або відсутність правових
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Бутіна Ігоря
Миколайовича задовольнити частково.

2. Постанову Донецького
апеляційного господарського суду від
04.09.2013 року у справі №5/3б скасувати.

Апеляційну скаргу Бутіна Ігоря
Миколайовича на ухвалу господарського
суду Донецької області від 17.04.2013 року з
матеріалами справи №5/3б направити на
новий апеляційний розгляд до
Донецького апеляційного
господарського суду.

Головуючий
Н.Г. Ткаченко

Судді
Л.Й. Катеринчук

Г.П. Коробенко