ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2014 р.
Справа № 914/102/14

За позовом: Товариства з додатковою
відповідальністю «Шляхове
ремонтно-будівельне управління № 65»,
м.Львів

до відповідача: Львівського
комунального підприємства
«Шляхово-ремонтне підприємство
Шевченківського району», м. Львів

про: стягнення 89 435,68 грн. боргу та
судових витрат.

Суддя
Коссак С.М.

при секретарі Кміть М.Б.

Представники:

Від позивача: Федейко А.Ю - представник
за довіреністю № 1807/13 від 18.07.2013р.

Від відповідача: Стецик О.В. -
представник за довіреністю № 17 від
03.01.2014р.

Господарським судом Львівської
області розглядається справа за
позовом Товариства з додатковою
відповідальністю «Шляхове
ремонтно-будівельне управління № 65» до
Львівського комунального підприємства
«Шляхово-ремонтне підприємство
Шевченківського району» про стягнення
89 435,68 грн. боргу та судових витрат.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 16.01.2014р.
прийнято справу до розгляду та
призначено на 29.01.2014р.

Ухвалою суду від 29.01.2014р. розгляд справи
відкладався на 05.02.2014р. через неявку в
судове засідання повноважного
представника позивача, невиконанням
сторонами вимог ухвали суду від 16.01.2014р.

В судове засідання 05.02.2014р.
позивач явку повноважного
представника забезпечив, подав
клопотання (вх.№4836/14 від 05.02.2014р.) про
закриття провадження у справі, у
зв'язку відсутністю предмету спору. На
підтвердження подав акт звірки
взаєморозрахунків станом на 23.01.2014р.,
підписаний сторонами та скріплений
печатками.

В судовому засіданні 05.02.2014р.
представник відповідача підтримує
поданий відзив, в якому просить
відмовити позивачу у задоволенні вимог
у повному обсязі, у зв'язку відсутністю
предмету позову. Крім цього, зазначає,
що 02.12.2013р. відповідачем було отримано
претензію із вимогою оплатити
заборгованість в сумі 96 458,26 грн. У
зв'язку з чим, 10.12.2013р. було перераховано
позивачу 7 022,58 грн. та 03.01.2014р. 91 229,71 грн.,
що підтверджується платіжними
дорученнями (копії в матеріалах справи)
з посиланням на лист-вимогу позивача
від 25.11.2013р.

У судовому засіданні 05.02.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Проаналізувавши матеріали
справи, судом встановлено наступне.

Позивачем було поставлено
відповідачу будівельні матеріали
(асфальтобетон, чорний щебінь та бітум),
що підтверджується видатковими
накладними: № РН -0000162 від 18.09.2012р. на
загальну суму 43 431,92 грн., № РН-0000167 від
26.09.2012р. на загальну суму 11 236,12 грн., №
РН-0000174 від 01.10.2012р. на загальну суму 7
022,58 грн., № РН-0000182 від 06.10.2012р. на
загальну суму 39 494,09грн; РН-0000052 від
08.08.2013р. на загальну суму 18 642,80 грн., а
відповідачем отримано товар на
підставі довіреності № 179 від 18.09.2012р.,
№ 187 від 26.09.2012р., № 190 від 01.10.2012р. № 197
від 05.10.2012р. та № 240 від 08.08.2013р.

Отже, загальна вартість
поставленої продукції позивачем
становила 119 827,51 грн.

В заявлених позовних вимогах
позивач просить стягнути з відповідача
з заборгованість в сумі 89 435,68 грн.

29.11.2013р. позивач надіслав
відповідачу лист - вимогу № б/н від
25.11.2013р. щодо сплати вартості
отриманого товару на суму 96 458,26
грн.(докази надіслання в матеріалах
справи.

На лист-вимогу від 25.11.2013р.
відповідач подав лист - відповідь №02-206
від 10.12.2013р. та докази оплати
заборгованості, що підтверджується
платіжним дорученням № 2274 від 10.12.2013р.
на суму 7 022,58 грн. та платіжним
дорученням № 2352 від 03.01.2014р. на суму 91
229,71 грн., на загальну суму 98 252,29 грн.

При прийнятті рішення суд виходив
з наступного.

Відповідно до статті 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 15
ЦК України кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відповідно до ст. 202 ЦК України,
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків є правочином.

Правочин може вчинятися усно або
в письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма ,
вважається вчиненим, якщо поведінка
сторін засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків (ст. 205
ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків

Договір може бути укладений у
будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми
договору не встановлені законом (ч. 1
статті 639 ЦК України).

У відповідності до вимог ст. 181 ГК
України, господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом
не встановлено спеціальні вимоги до
форми та порядку укладення даного виду
договорів.

Стаття 599 ЦК України вказує на те,
що зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним
чином.

З врахуванням п.1.6. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань»
господарський договір (угода) є не
єдиною підставою виникнення грошового
зобов'язання.

Підставою позову, тобто
обставинами, якими позивач обґрунтовує
свої позовні вимоги, є не оплата за
поставлений товар в сумі 89 435,68 грн.

З цього приводу суд зазначає
наступне.

Судом встановлено, що на момент
порушення провадження у справі
заборгованість відповідача перед
позивачем не існувало, зобов'язання
виконано належним чином, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 2352 від 03.01.2014р на загальну суму 91 229,71
грн.

Щодо заяви позивача про закриття
провадження у справі у зв'язку із
відсутністю предмету спору суд
зазначає, що відповідно п. 4.4. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи. Якщо ж він був відсутній і до
порушення провадження у справі, то
зазначена обставина тягне за собою
відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.

Таким чином, юридичним фактом, з
яким пов'язується прийняття рішення
про відмову в позові є факт порушення
провадження у справі.

Підставою порушення провадження
у справі є позовна заява, що надійшла до
господарського суду, якщо її оформлено
і подано до господарського суду за
правилами ГПК.

Відповідно до ст. 64 ГПК України
суддя, прийнявши позовну заяву
виносить ухвалу про порушення
провадження у справі.

Ухвалою суду від 16.01.2014р. порушено
провадження у справі, отже на момент
порушення - спір відсутній.

З врахуванням наведеного, у
зв'язку з відсутністю заборгованості
за поставлену продукцію (в межах
заявлених позивним вимог) на момент
порушення провадження у справі (16.01.2014р.
ухвала про порушення провадження у
справі), суд приходить до висновку про
відмову у задоволенні позову повністю.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судові витрати покладаються на
позивача, згідно із вимогами ст. 49 ГПК
України.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 181 ГК
України, ст. ст.15, 202, 205, 599, 626, 639 ЦК
України, ст. ст. 1, 22, 33, 34, 49, 64, 82, 83, 84, 85
ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені статтями
91-93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено
та підписано 10.02.2014 р.

Суддя
Коссак С.М.