ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2014 року Справа №
904/8243/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Чимбар Л.В.
(доповідач),

суддів: Антоніка С.Г., Чохи Л.В.,

при секретарі Ревковій Г.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Онищенко І.П.,
представник, довіреність №10/10 від
17.01.14; Іванов П.О., представник,
довіреність № 47/10 від 30.12.13

від відповідача: Чермошенцев А.В.,
представник, довіреність № 417 від 02.12.13

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України"на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 21.11.2013р.
у справі № 904/8243/13

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства
"МАРГАНЕЦЬТЕПЛОМЕРЕЖА", м. Марганець,
Дніпропетровська область

про стягнення 3 318 465,51 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 21.11.2013р.
у справі № 904/8243/13 (суддя Соловйова
А.Є.) позов задоволено частково.
Стягнуто з комунального підприємства
"МАРГАНЕЦЬТЕПЛОМЕРЕЖА" на користь
дочірньої компанії "Газ Україна"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" 2 714 084,38 грн.
основного боргу, 219 259,65 грн. 3% річних, 139
521,98 грн. пені, 64 247,76 грн. судового
збору.В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням,
позивач звернувся до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
скасувати в частині відмови у стягнені
106077,52грн. інфляційних збитків, та
прийняти в цій частині нове рішення,
яким задовольнити вказані позовні
вимоги.

Посилається на те, що навіть у
випадку неправильності розрахунку
інфляційних втрат господарський суд
повинен був задовольнити їх частково.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу просить рішення господарського
суду залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 05.02.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного:

З матеріалів справи вбачається, що
20.12.2010 дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (Позивач,
Постачальник) та комунальне
підприємство "МАРГАНЕЦЬТЕПЛОМЕРЕЖА"
(Відповідач, Покупець) уклали договір
№06/10-2456 БО-3 про закупівлю природного
газу за державні кошти (надалі -
Договір), відповідно до умов якого
Постачальник зобов'язався поставити
Покупцеві в період з 01 січня 2011 року по
31 грудня 2011 року імпортований
природний газ, а Покупець зобов'язався
прийняти і оплатити природний газ в
обсязі, зазначеному в п.1.2. цього
Договору. (п.п.1.1., 1.2. Договору).

Згідно з п.4.1. Договору Сторони погодили
наступний порядок розрахунків:

- перша оплата в розмірі 34 відсотки
від вартості запланованих місячних
обсягів постачання проводиться не
пізніше 10 числа місяця поставки;

- подальші оплати проводяться
плановими платежами по 33 відсотки від
вартості запланованих місячних
обсягів постачання газу до 20 та 30 (31)
числа місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично
спожиті обсяги газу здійснюються на
підставі акта приймання-передачі газу
до 10 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Позивач, на виконання умов
договору, передав у власність
відповідача в період протягом
січня-березня 2011 року природний газ на
загальну суму 7 797 252,02 грн., що
підтверджується матеріалами справи, а
саме актами передачі-приймання
природного газу №100дн від 31.01.2011, №101дн
від 28.02.2011, №101дн від 31.03.2011.

Відповідач за поставлений природний
газ розрахувався 5 083 167,64 грн. та з
порушенням строків, встановлених п.4.1.
Договору, внаслідок чого у нього
виникла заборгованість перед
позивачем в сумі 2 714 084,28 грн.

Оскільки відповідачем умови договору
щодо сплати отриманого природного газу
виконані несвоєчасно, позивач, окрім
основного боргу, звернувся до суду з
позовними вимогами про стягнення з
відповідача 3% річних у сумі 219 259,65 грн.,
інфляційні втрати у розмірі 106 077,52 грн.,
пеню в сумі 279 043,96 грн.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

За статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов`язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Оскільки відповідачем не надано
доказів здійснення своєчасного
розрахунку за поставлений газ,
висновки суду про стягнення боргу в
сумі 2 714 084,28 грн. ґрунтуються на
матеріалах справи та відповідають
приписам ст.526 ЦК України, ст.173,193 ГК
України та умовам договору.

За змістом п. 7.3.1. Договору, за
порушення Покупцем умов п.4.1. цього
Договору, Покупець зобов'язується (крім
суми заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу, за кожен день
прострочення платежу.

Згідно ч.2 ст.343 Господарського кодексу
України платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Позивачем нарахована та заявлена
до стягнення пеня в сумі 279 043,96 грн. за
загальний період прострочення з 11.02.2011
по 11.10.2011.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що здійснений Позивачем розрахунок
пені відповідає обставинам справи та
приписам діючого законодавства, а тому
вимоги Позивача про стягнення з
Відповідача пені в сумі 279043,96 грн. є
обґрунтованими.

В той же час, згідно ч. 3 ст. 551
Господарського процесуального кодексу
України, розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до 3.17.4. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" №18 від 26.12.2011,
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

У резолютивній частині судового
рішення зазначається про часткове
задоволення позову і розмір суми
неустойки, що підлягає стягненню.
Судовий збір у разі зменшення судом
розміру неустойки покладається на
відповідача повністю, без урахування
зменшення неустойки.

Оскільки Відповідачем надано звіт
про фінансові результати за 9 місяців
2013 року, балансу на 30.09.2013, з якого
вбачається, що підприємство
Відповідача за 9 місяців 2013 року
отримало збиток від виробничої
діяльності 9 659 тис. грн., значна частина
майна підприємства знаходиться у
податковій заставі, що унеможливлює
оформлення банківського кредиту,
враховуючи ступінь виконання
Відповідачем зобов'язань за договором
(сплачено більш, ніж 60% спожитого
природного газу за спірний період),
господарським судом правомірно
зменшено розмір пені, яка заявлена, на
50% від заявленої суми, та задоволено
позовні вимоги в цій частині в сум 139
521,98 грн.

Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора повинен сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивач надав розрахунок 3% річних
за період з 11.02.11р.р. по 14.10.13р. в сумі
219259,65грн.

Даний розрахунок перевірено
апеляційним судом та визнано
правомірним, а тому суд обґрунтовано
задовольнив в цій частині позовні
вимоги.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відмови в задоволені
позову в частині стягнення з
відповідача інфляційних втрат
виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Вищого
господарського суду України, наданих в
інформаційному листі від 17.07.2012 року
№01-06/928/2012 "Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права" сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць і здійснюється шляхом
множення суми заборгованості на момент
її виникнення на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 01.02.2012 № 52/30).

Позивачем надано розрахунок
інфляційних втрат за період з лютого
2011р. по червень 2013р. При цьому, позов
подано позивачем 14.10.2013. В наданому
позивачем розрахунку не врахований
період з липня 2013р. по вересень 2013р,
всупереч вимогам ч.2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, в якій зазначено, що
боржник на вимогу кредитора повинен
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення.

Таким чином, при обрахуванні
інфляційних втрат позивач неправильно
застосував норми матеріального права,
а саме: частину 2 статті 625 Цивільного
кодексу України.

Колегією суддів зроблено розрахунок
суми боргу з урахуванням липня
2013р.(індекс інфляції 99,9%), серпня 2013р.
(індекс інфляції 99,3%) та вересня 2013р.
(індекс інфляції 100%). Відповідно до
вказаного розрахунку, сума, на яку
збільшився борг внаслідок інфляційних
процесів за період з лютого 2011р. по
вересень 2013р. становить 84364,88грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга відповідача
підлягає частковому задоволенню, а
рішення господарського суду
частковому скасуванню.

Керуючись статтями 85, 91, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" задовольнити.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 21.11.2013р.
у справі № 904/8243/13 скасувати в
частині відмови в стягненні
інфляційних втрат.

Постановити нове рішення, яким
позовні вимоги в частині стягнення
інфляційних втрат задовольнити
частково.

Стягнути з комунального підприємства
"МАРГАНЕЦЬТЕПЛОМЕРЕЖА" (53400,
Дніпропетровська область, м. Марганець,
вул. Лесі Українки, 4-А, )
на користь дочірньої компанії "Газ
Україна" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
вул. Шолуденка, 1, , п/р
7001 в Київській ФПАТКБ
"Південкомбанк", МФО 320876) 84364,88грн.
інфляційних втрат та 2530,94 грн. судового
збору, у тому числі за розгляд справи в
апеляційній інстанції.

В решті рішення господарського
суду Дніпропетровської області
залишити без змін.

Видачу відповідного наказу
доручити господарському суду
Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів до
Вищого господарського суду України.

Головуючий
Л.О. Чимбар

Суддя
Л.В. Чоха

Суддя
С.Г. Антонік

Постанова виготовлена в повному обсязі
08.02.2014 року.