КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2014 р. Справа№ 910/11658/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

за участю представників:

Від позивача: представник
Крашеніннікова М.І. - за довіреністю.

Від відповідача: представник Нищенко
Є.В.- за довіреністю.

Від третьої особи: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕФІ-Транс"

на рішення Господарського суду м.
Києва від 28.10.2013 року

у справі № 910/11658/13 (суддя
Капцова Т.П.)

за позовом Приватного
акціонерного товариства "ПРОСТО-

СТРАХУВАННЯ"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕФІ-Транс"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача, ОСОБА_4

про відшкодування шкоди в
порядку регресу у розмірі 77 662, 31 грн.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 року Приватним акціонерним
товариством "ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ"
звернулося до Господарського суду м.
Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "ЕФІ-Транс"
про відшкодування шкоди в порядку
регресу у розмірі 77 662, 31 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що Приватним
акціонерним товариством
"ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ" на підставі
Договору добровільного страхування
транспортних засобів серії АТК №218437
від 19.04.2012 року внаслідок настання
страхового випадку
-дорожньо-транспортної пригоди (надалі
- ДТП) було виплачено страхувальнику
ОСОБА_5 страхове відшкодування в
розмірі 127 662,31 грн., а тому позивачем
відповідно до положень статті 27 Закону
України "Про страхування" та статей 993,
1191 Цивільного кодексу України отримано
право зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.
Відповідальність водія автомобіля,
"Mitsubishi", державний реєстраційний номер
НОМЕР_1 була застрахована Приватним
акціонерним товариством "Страхова
компанія "Провідна", яке здійснило
виплату страхового відшкодування
позивачу в межах встановленого ліміту
відповідальністі в сумі 50 000 грн.
Оскільки шкоду було завдано внаслідок
експлуатації автомобіля, яким керував
водій ОСОБА_4 під час виконання своїх
трудових обов'язків перед
відповідачем, то в порядку ст.ст. 1172, 1194
Цивільного кодексу України обов'язок з
відшкодування різниці між фактичним
розміром шкоди і страховою виплатою
покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 28.10.2013 року залучено до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача, ОСОБА_4.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 28.10.2013 року у справі № 910/11658/13 позов
задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт стверджує про те, що
ОСОБА_4, якого визнано винним у скоєнні
ДТП, в день ДТП не працював, оскільки це
був вихідний день, а отже, в силу ст. 1172
ЦК України на відповідача не може бути
покладено обов'язок щодо відшкодування
шкоди.

Позивачем подано письмові пояснення
щодо доводів апеляційної скарги, в яких
він проти її вимог заперечує та просить
суд залишити без задоволення.

Третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача, не використано
наданого їй законом права на участь її
представника у судовому засіданні суду
апеляційної інстанції. Причин неявки
суду не повідомлено. Матеріали справи
містять докази належного її
повідомлення про час та місце судового
засідання, а саме поштове повідомлення
№ 09994878.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за відсутності
представника третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача, за наявними
в матеріалах справи доказами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги
та письмових пояснень, дослідивши
зібрані у справі докази, заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідача, судова колегія встановила
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
19.04.2012 року між Приватним акціонерним
товариством "Просто-страхування"
(страховик) та ОСОБА_5 (страхувальник)
укладено Договір добровільного
страхування транспортних засобів
серії АТК №218437, за умовами якого
позивачем застраховано майнові
інтереси страхувальника пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням транспортним засобом
"Volvo XC 90", державний реєстраційний номер
НОМЕР_2.

За приписами ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що
предметом договору страхування
можуть бути, зокрема, майнові інтереси,
які не суперечать закону і пов'язані з
володінням, користуванням і
розпоряджанням майном (майнове
страхування).

Як встановлено ч. 1 ст. 8 Закону України
"Про страхування", страховим ризиком
визначається певна подія, на випадок
якої проводиться страхування і яка має
ознаки ймовірності та випадковості
настання.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про
страхування" страховим випадком є
подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка
відбулася і з настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Встановлено, що 14.10.2012 року в с. Пухівка
Броварського району Київської області
по вул. Леніна сталась
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортного засобу "Volvo XC 90",
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
під керуванням ОСОБА_6 та транспортного
засобу "Mitsubishi", державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_4, що належить
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Ефі-Транс", що
підтверджується довідкою №9089710 про
дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до Постанови Дарницького
районного суду м. Києва від 06.12.2012 року у
справі №3-9000/12, ОСОБА_4 було визнано
винним у вчиненні вищевказаної ДТП та
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КпАП України
та піддано його адміністративному
стягненню у вигляді штрафу в сумі 425,00
грн.

В силу ст. 988 ЦК України встановлено, що
страховик зобов'язаний у разі
настання страхового випадку
здійснити страхову виплату у строк,
встановлений договором.

Дана норма кореспондується з п. 3 ч. 1 ст.
20 Закону України "Про страхування".

З матеріалів справи вбачається, а саме
зі Звіту з оцінки транспортного засобу
№5012/5697 від 01.11.2012 року, що вартість
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля "Volvo XC 90", державний
реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок
його пошкодження складає 125 558,05 грн.

Як передбачено п.36.4. ст.36 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
сплатили страхове відшкодування за
договором майнового страхування (крім
регламентної виплати, передбаченої
підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього
Закону), лікування потерпілих та інші
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

Встановлено, що відповідно до
Страхового Акту від 07.11.2012 року за
заявою ОСОБА_6 на підставі рахунків
№1002997 від 31.10.2012 року та №1002998 від 31.10.2012
року, виставлених Товариством з
обмеженою відповідальністю "Віннер
Автомотів", страхове відшкодування у
розмірі 127 662,31 грн. виплачено на рахунок
Товариства з обмеженою
відповідальність "Віннер Автомотів",
що підтверджується платіжним
дорученням №34755 від 09.11.2012 року.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України визначено,
що особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Матеріали справи свідчать про те, що
згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №АА/7490306 від
30.11.2011 року Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія
"Провідна" прийняло на себе
відповідальність по відшкодуванню
збитків, завданих майну третіх осіб
автомобілем "Mitsubishi", державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 та
здійснила виплату страхового
відшкодування позивачу в порядку
регресу, в межах ліміту
відповідальності за шкоду завдану
майну в сумі 50 000 грн.

Позивач у позовній заяві стверджує, що
під час скоєння ДТП водій автомобіля
"Mitsubishi", державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, ОСОБА_4 виконував трудові
обов'язки та перебував у трудових
відносинах з відповідачем, що
підтверджується Наказом №6/К/2009 від
17.11.2009 року, з якого вбачається, що
ОСОБА_4 з 17.11.2009 року та станом на час
скоєння дорожньо-транспортної пригоди
перебував у трудових відносинах з
відповідачем. Факт перебування ОСОБА_4
у трудових відносинах з відповідачем
також встановлено Постановою
Дарницького районного суду м. Києва від
06.12.2012 року у справі №3-9000/12.

За приписами ст. 1172 ЦК України юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Судова колегія критично відноситься до
посилань апелянта на те, що ОСОБА_4,
якого визнано винним у скоєнні ДТП, в
день ДТП не працював, оскільки це був
вихідний день, а отже, в силу ст. 1172 ЦК
України на відповідача не може бути
покладено обов'язок щодо відшкодування
шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 Наказу Державного
комітету статистики України від 17
лютого 1998 року N 74 "Про затвердження
типової форми первинного обліку роботи
службового легкового автомобіля та
Інструкції про порядок її
застосування" (далі - Наказ), є
обов'язковим для всіх суб'єктів
підприємницької діяльності, установ і
організацій незалежно від відомчого
підпорядкування та форми власності,
які експлуатують службові легкові
автомобілі або для яких за їх
замовленням здійснюється транспортне
обслуговування службовими легковими
автомобілями.

В матеріалах справи міститься копія
подорожнього листа, на якому зазначено
серію ПЗС 179213, номер - №177 та дату його
видачі- 14.10.2012 року, а також зазначено
про те, що режим роботи водія
необмежений.

Крім того, вказаний подорожній лист
містить штампи Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕФІ-Транс", якими
засвідчено дані, зазначені в ньому.

У судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник відповідача
пояснив, що вищезазначені штампи та
Журнал обліку подорожніх листів за 2012
року зберігаються в бухгалтерії
товариства та водії не мають до них
доступу; за яких обставин штампи
Товариства були вчинені на
подорожньому листі від 14.10.2012 року,
виданного на ім'я ОСОБА_4, пояснити не
зміг. Службового розслідування щодо
підставності вчинення штампів на
подорожньому листі на ім'я ОСОБА_4 від
14.10.1012 року не проводилось.

Судом апеляційної інстанції з метою
всебічного дослідження обставин
видачі зазначеного подорожнього листа
на ім'я ОСОБА_4 витребувано Ухвалою
Київського апеляційного
господарського суду від 20.01.2014 року
Журнал обліку подорожніх листів за 2012
рік для огляду в судовому засіданні та
витяг з Журналу обліку подорожніх
листів за жовтень 2012 року для доручення
до матеріалів справи, однак відповідач
не виконав вимоги даної ухвали та не
надав вказані документи.

Отже, судова колегія приходить до
висновку про те, що водій транспортного
засобу "Mitsubishi", державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4,
якого визнано винним у скоєнні ДТП, на
час ДТП виконував свої трудові
обов'язки.

За таких обставин, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно того, що вимога
позивача про стягнення з відповідача
шкоди в порядку регресу у розмірі 77 662,31
грн. грн. є документально доведеною та
такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст.34 ГПК України передбачено,
що обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За таких обставин судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
спростовують встановлені вище
обставини.

Враховуючи встановлене вище, судова
колегія дійшла висновку про те, що
місцевим господарським судом повно і
всебічно з'ясовані всі обставини
справи та надано їм належну правову
оцінку, рішення місцевого
господарського суду, яким позов
задоволено, відповідає чинному
законодавству та матеріалам справи;
колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Судом першої інстанції вірно покладено
судовий збір за подання позовної заяви
в порядку ст. 49 ГПК України на
відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "ЕФІ-Транс"
на рішення Господарського суду м. Києва
від 28.10.2013 року залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва
від 28.10.2013 року у справі № 910/11658/13 - без
змін.

3. Матеріали справи № 910/11658/13 повернути
до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
Н.М. Коршун

Судді
Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна