Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "21" січня 2014 р.
Справа № 906/1941/13

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Шарапов Д.О. - довіреність
№73 від 27.12.2013;

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Юнікон" (м.Дніпропетровськ)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Олевський Метизний
завод" (м.Олевськ, Житомирська область)

про стягнення 62536,98 грн.

Позивач звернувся з позовом до суду про
стягнення з відповідача 62536,98 грн., з
яких: 42800,00грн. основного боргу, 1349,41грн.
пені, 17770,74грн. штрафу, 433,23грн. 3% річних
та 183,60грн. інфляційних.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві. Зауважив, що у позовній заяві
помилково зазначено ціну позову
62353,38грн., однак вірний сумарний розмір
позовних вимог становить 62536,98грн.
Подав клопотання, яке було задоволено
судом, про долучення до матеріалів
справи документів (а.с. 51-59).

Відповідач свого представника в судове
засідання не направив, про причини
неявки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи повідомлявся
вчасно та належним чином, доказом чого
є поштове повідомлення про вручення
поштового відправлення (а.с.50).

З метою підтвердження відомостей щодо
відповідача, судом було здійснено
електронний запит та отримано
інформацію з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, розміщеного на
офіційному веб-сайті Державного
підприємства "Інформаціійно-ресурсний
центр" (а.с. 60-61), згідно якого юридична
адреса відповідача відповідає
вказаній у позовній заяві.

Враховуючи наявні у справі та надані
позивачем документи, а також те, що явка
представника відповідача в судове
засідання обов'язковою не визнавалася,
відповідач, без зазначення поважності
причин, не направив свого
уповноваженого представника в судове
засідання та не виконав викладених в
ухвалах суду вимог, клопотань про
відкладення розгляду справи до суду не
надходило, суд вважає, що відсутність
представника відповідача не
перешкоджає вирішенню спору, згідно ст.
75 ГПК України, за наявними у справі
матеріалами.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
відсутність представника відповідача
не перешкоджає вирішенню спору, згідно
ст. 75 ГПК України, за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши надані до справи
документи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначив позивач у позовній заяві та
вбачається з матеріалів справи, 27.06.2013
між Приватним акціонерним
підприємством "Юнікон" (постачальник,
позивач) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Олевський метизний
завод" (покупець, відповідач) укладено
договір поставки №27/6/13 (далі - Договір
(а.с. 10-13).

У відповідності до п. 1.1. Договору,
позивач зобов'язався поставити у
встановлені терміни покупцеві
металопродукцію (далі по тексту
Договору - Товар), а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього обумовлену грошову
суму.

Позивач вказує, що сторонами Договору
було підписано Специфікацію №1 від
19.08.2013, відповідно до якої, на підставі
видаткових накладних №Юбл152 від 28.08.2013
на суму 48893,69грн. та №Юбл231 на суму
39960,00грн. відповідачу було поставлено
товар на загальну суму 88853,69грн.

Оскільки, як зазначає позивач,
відповідач лише частково провів
розрахунки на загальну суму 46053,69грн.,
то станом на 20.12.2013 заборгованість за
поставлений товар склала 42800,00грн.

За несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, на підставі п. 7.2 Договору,
позивач просить стягнути з відповідача
1349,41грн. пені та штраф у розмірі
17770,74грн.

Крім того, керуючись ст. 625 ЦК України,
позивач нарахував до стягнення з
відповідача 433,23грн. 3% річних та 183,60грн.
інфляційних.

Представник позивача, в процесі
розгляду справи пояснив, що рахунки
№ЮГо07483 від 28.08.2013 та №ЮШн04944 від 10.09.2013,
які зазначено відповідачем у графі
"призначення платежу", стосуються саме
поставок по вказаних у позовній заяві
накладних та автоматично виставлялися
відповідачу позивачем, так як за
умовами Договору, значна частина
поставок проводилася саме на умовах
попередньої оплати.

Відповідач за підставами пред'явлення
та предметом позов не оспорив, доказів
додатково проведених розрахунків та
відзиву на позовну заяву не надав.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши вимоги чинного
законодавства, що регулює спірні
правовідносини, господарський суд
дійшов висновку про часткове
задоволення позову, з огляду на
наступне.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ст.509 ЦК України).

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
зокрема, з договорів та інших
правочинів, інших юридичних фактів.

Як вбачається з матеріалів справи, спір
між сторонами виник в процесі
виконання договору поставки №27/6/13 від
27.06.2013 (а.с.10-13), з урахуванням укладеної
19.08.2013 Додаткової угоди №1 до нього (а.с.
14).

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму
(ч.1 ст.712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Згідно п. 1.2. Договору, найменування
Товару, асортимент, якість, кількість,
ціна одиниці і загальна ціна Товару, а
також умови і терміни передачі Товару
вказуються в Договорі, видаткових
накладних або специфікаціях, які є
невід'ємними частинами цього Договору.

Матеріалами справи підтверджено, що на
виконання умов вищевказаного Договору
позивач, згідно Специфікації №1 до
Договору №27/6/13 від 19.08.2013 (а.с. 15),
товарно-транспортних та видаткових
накладних (а.с. 16, 18, 57-59), поставив
відповідачу товар на загальну суму
88853,69грн.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено,
що покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

За умовами п. 6.3. Договору (в редакції
Додаткової угоди №1 від 19.08.2013) покупець
здійснює оплату Товару в розмірі 100%
протягом трьох банківських днів з
моменту виставлення рахунку, я к щ о і
н ш е не о б у м о в л е н о в С п е ц и ф і
к а ц і ї. За взаємною згодою сторін
постачальник має право провести
відвантаження Товару без попередньої
оплати, при цьому покупець гарантує
здійснити оплату товару протягом трьох
банківських днів з моменту
відвантаження".

Якщо покупець не сплатив попередню
поставку, постачальник має право
отриману згідно з виставленим рахунком
передоплату, зарахувати в рахунок
попередньої заборгованості в
незалежності від призначення платежу,
зазначеного в платіжному дорученні (п.
6.6. Договору).

Згідно підписаної сторонами
Специфікації №1 до Договору, яка набула
чинності з моменту підписання її
сторонами і діяла на протязі серпня -
жовтня 2013, сторони визначили, що
покупець проводить оплату партії
товару шляхом перерахування коштів на
поточний рахунок продавця на протязі 30
(тридцяти) календарних днів з дати
поставки Товару. Датою поставки Товару
вважати дату виписки видаткової
накладної.

З огляду на викладене, визначені
Договором умови по передоплаті товару,
у тому числі п.6.6 Договору, до спірних
господарських відносин не можуть бути
застосовані, оскільки в даному випадку,
згідно умов Договору, слід керуватися
умовами Специфікації, якою встановлено
оплату товару після його поставки.

За вказаного, кінцевим строком оплати
товару за видатковою накладною №Юбл152
від 28.08.2013 на суму 48893,69грн. є 27.09.2013, а за
видатковою накладною №Юбл231 від 18.09.2013
на суму 39960,00грн. - 18.10.2013.

Матеріалами справи підтверджено, що
відповідач свої зобов'язання по оплаті
за поставлений товар, згідно
вищевказаних накладних виконав
частково, сплативши 46053,69грн. (а.с. 20-32),
які були зараховані позивачем в
порядку черговості виникнення боргу.
Таке зарахування, зважаючи на те, що
передбачений п.6.6. Договору порядок
зарахування передоплати, як уже
зазначалося, не може бути застосований
до взаєморозрахунків за Специфікацією
№1 до Договору, суперечить Роз'ясненням
Комітету з питань фінансів і
банківської діяльності Верховної Ради
України, викладеним у листі № 06-10/10-1215
від 29.10.2004 року.

Так, приписами п. 3.8 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління НБУ від 21.01.2004р.
№22, реквізит "Призначення платежу"
платіжного доручення заповнюється
платником так, щоб надавати повну
інформацію про платіж та документи, на
підставі яких здійснюється
перерахування коштів отримувачу.
Повноту інформації визначає платник з
урахуванням вимог законодавства
України. Платник відповідає за дані, що
зазначені в реквізиті платіжного
доручення "Призначення платежу".

Відповідно до наведеного вище
Роз'яснення Комітету з питань фінансів
і банківської діяльності Верховної
Ради України - питання віднесення
платежу, у призначенні якого не
зазначено періоду, в якому надані
послуги чи товар має визначатись
одержувачем відповідно до умов
договору між платником та одержувачем
коштів таким чином: якщо порядок
зарахування коштів врегульовано у
договорі між платником та одержувачем
коштів - згідно з положенням договору;
якщо відповідні застереження відсутні
у договорі та у разі заборгованості, в
тому числі, що підлягає стягненню на
підставі судових рішень, платежі мають
відноситись на погашення
заборгованості в хронологічному
порядку.

Таким чином, коли платіжні документи
містять посилання на призначення
платежу, сплачені кошти слід
зараховувати згідно вказаних
платником документів, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
при здійсненні розрахунків відповідач
зазначав призначення платежу,
посилаючись на рахунки №ЮГо07483 від
28.08.2013 та №ЮШн04944 від 10.09.2013 (а.с.
20-32,54,55,56), які, як пояснив у судовому
засіданні представник позивача, дійсно
стосуються саме поставок по вказаних у
позовній заяві накладних та
виставлялися відповідачу позивачем.
Оскільки, по вказаних відповідачем у
призначенні платежу рахунках можна
визначити на оплату поставки по якій із
двох накладних перераховувалися кошти,
суд дійшов висновку, що зарахування
оплат слід здійснювати з врахуванням
визначеного відповідачем призначення
платежу.

Водночас, враховуючи, що вищевказані
проплати здійснювалися для погашення
заборгованості саме по вказаних
позивачем накладних, порядок їх
зарахування не впливає на розмір
заявленої до стягнення загальної суми
основного боргу.

Таким чином, станом на час розгляду
справи в суді, основна заборгованість
відповідача перед позивачем склала
42800,00грн. (88853,69грн. - 46053,69грн.).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов'язання
не допускається.

Враховуючи викладене, суд вважає
позовні вимоги в частині стягнення
42800,00грн. основного боргу
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ст.549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2. Договору сторони визначили,
що за прострочення оплати Товару або за
порушення умов розстрочення чи
відстрочення платежу за поставлений
Товар, кожен день прострочення
грошового зобов'язання оплачується
пенею в розмірі подвійної річної
облікової ставки НБУ від суми боргу. В
разі якщо прострочення триває понад
тридцять календарних днів, з тридцять
першого дня нараховується штраф у
розмірі двадцяти відсотків в і д с у м
и з а б о р г о в а н о с т і. За кожний
наступний день прострочення, починаючи
з тридцять першого дня, покупець
сплачує пеню з розрахунку один
відсоток від суми заборгованості.

З розрахунку позивача (а.с. 33-34)
вбачається, що пеню в сумі 1349,41грн.
останнім нараховано у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочення виконання
грошового зобов'язання. При цьому судом
встановлено, що, зарахування
здійснених відповідачем проплат в
порядку черговості виникнення боргу,
на розмір визначеної позивачем та
заявленої до стягнення суми пені не
впливає.

Господарський суд, перевіривши
вищевказаний розрахунок, вважає, що
нарахування пені в сумі 1332,00грн.
здійснено позивачем обґрунтовано та
вірно. Однак, у стягненні пені в сумі
17,41грн. слід відмовити, оскільки її
помилково нараховано по першій
накладній, виходячи із заборгованості
станом на 27.09.2013 у розмірі 48893,69грн., у
той час як фактично борг на вказану
суму у відповідача виник лише з 28.09.2013,
так як 27.09.2013 є останнім днем проведення
розрахунків за цією накладною.

У зв'язку з тим, що прострочення
проведення відповідачем розрахунків
склало більше, ніж тридцять
календарних днів, позивач, керуючись п.
7.2. Договору, заявив до стягнення з
відповідача штраф у розмірі 20% від суми
прострочення, що складає 17770,74грн.
Перевіривши наданий позивачем
розрахунок (а.с. 35), суд встановив, що при
визначенні заявленої до стягнення суми
штрафу, позивач здійснював її
нарахування на всю суму поставки, а не
на суму заборгованості, прострочення
сплати якої триває понад 30 календарних
днів. Водночас, судом встановлено, що
помилково здійснений позивачем
порядок зарахування коштів в порядку
черговості виникнення боргу також
впливає на розмір штрафу.

За вказаного, здійснивши власний
розрахунок суми штрафу, суд врахував,
що п р о с т р о ч е н н я оплати товару
понад 31 календарний день по накладній
від 28.08.2013 мало місце з 28.10.2013, а по
накладній від 18.09.2013 - з 18.11.2013. При цьому,
на 31-й день прострочення, враховуючи
зазначені відповідачем призначення
платежів, борг по першій накладній
становив 17500,00грн. (48893,69грн. -28893,69грн. -
2500,00грн.), по другій накладній - 35500,00грн.
(39960,00грн. - 1960,00грн. - 1500,00грн. - 500,00грн. -
500,00грн.). Тобто, нарахування штрафу є
правомірним лише на заборгованість у
розмірі 53000,00грн. (17500,00грн. + 35500,00грн.),
тому його обґрунтовано заявлена сума
становить 10600,00грн. У стягненні 7170,74грн.
штрафу слід відмовити.

Крім того, позивачем, на підставі ст. 625
ЦК України, нараховано до стягнення з
відповідача 183,60грн. інфляційних та
433,23грн. 3% річних.

Так, приписами ст.625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд, перевіривши розрахунок
інфляційних та 3% річних (а.с. 34-36), дійшов
висновку, що визначені позивачем їх
суми нараховані обґрунтовано та вірно,
тому вимоги в цій частині підлягають
задоволенню.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести
належними та допустимими у справі
доказами ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність або відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги та
заперечення сторін.

Відповідач доказів на спростування
викладених у позовній заяві обставин
суду не надав. При цьому, позивач довів
суду обґрунтованість заявлених
позовних вимог належними та
допустимими доказами.

Отже, позов підтверджений належними
доказами, копії яких долучено до
матеріалів справи, підлягає
задоволенню на суму 55348,83грн., з яких:
42800,00грн. основного боргу, 1332,00грн. пені,
10600,00грн. штрафу, 433,23грн. 3% річних та
183,60грн. інфляційних. У стягненні 17,41грн.
пені та 7170,74грн. штрафу суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового
збору покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 32-34, 49, 75, 82-85 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Олевський метизний
завод" (11002, Житомирська обл., Олевський
р-н., м. Олевськ, вул. Московська, буд. 26А,
ід. код 37274037)

на користь Приватного акціонерного
товариства "Юнікон" (49005, м.
Дніпропетровськ, Жовтневий р-н., вул.
О.Гончара, 28-А, ід. код 23647276):

- 42800,00грн. основного боргу;

- 1332,00грн. пені;

- 10600,00грн. штрафу;

- 433,23грн. 3% річних;

- 183,60грн. інфляційних;

- 1522,74грн. судового збору.

3. У стягненні 17,41грн. пені та 7170,74грн.
штрафу відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 27.01.2014

Суддя
Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати:

1 - до справи;

2,3 - сторонам (рек. з пов. про вруч.).