ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.02.2014 Справа № 920/2218/13

за позовом: Першого заступника
прокурора Сумської області в
інтересах

держави в особі Управління
Служби безпеки України в Сумській

області, м. Суми

до відповідачів: 1. Сумської міської
ради, м. Суми

2. Виконавчого комітету
Сумської міської ради, м. Суми

про визнання права власності

СУДДЯ ДЖЕПА Ю. А.

За участю представників сторін:

від позивача: Гончаренко О.С.
(довіреність б/н від 01.08.2013 р.)

від відповідачів: Корнієнко А. В.
(довіреність № 2486/02.02.02-17 від 20.11.13 р.)

прокурор: Правдюк В. В.
(посвідчення № 012851 від 07.11.12 р.)

При секретарі судового засідання
Лєпковій О. О.

Суть спору: позивач просить суд визнати
право власності держави в особі
Управління Служби безпеки України в
Сумській області на нерухоме майно, що
знаходиться за адресою: м. Суми, вул.
Герасима Кондратьєва, 32: майстерня
(літера "В") площею 186,9 м.кв.; спортзал
(літера "Г") площею 439,3 м.кв.; складські
приміщення (літера "Д") площею 118,6 м.кв.;
адміністративна будівля (літера "Е-ІV")
площею 4111,1 м.кв.; огорожа (№ 1-8); сховище
(захиcна споруда цивільного захисту)
(літера "Ж") площею 329,6 м.кв.

Представник від відповідачів в судове
засідання надав заперечення на позов, в
яких зазначив, що між позивачем та
відповідачем відсутній предмет спору.
Разом з цим, просить суд припинити
провадження у справі на підставі п. 1-1 ч.
1 ст. 80 ГПК України (за відсутністю
предмета спору), обґрунтовуючи тим, що
Виконавчим комітетом Сумської міської
ради не вчинено жодних дій або
бездіяльності, що порушують права та
охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідно до п. 4.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» припинення
провадження у справі на підставі
зазначеної норми ГПК України можливе у
разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи. Якщо ж він був відсутній і до
порушення провадження у справі, то
зазначена обставина тягне за собою
відмову в позові, а не припинення
провадження в справі. Враховуючи
викладене, суд відмовляє в задоволені
заявленого представником відповідача
клопотання про припинення провадження
в даній справі за п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК
України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважних
представників сторін та прокурора,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, суд встановив:

Відповідно до ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
порушує справи за позовними заявами
прокурорів та їх заступників в
інтересах держави і при цьому в
позовній заяві має бути визначено
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Законом України «Про службу безпеки
України» встановлено, що Служба
безпеки України - державний
правоохоронний орган спеціального
призначення, який забезпечує державну
безпеку України.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор посилається на те, що
відповідно до оголошення,
опублікованого в газеті «Сумщина» від
17.10.2012 № 100, за заявою виконавчого
комітету Сумської міської ради
комунальним підприємством «Сумське
міське бюро технічної інвентаризації»
взято на облік як безхазяйне нерухоме
майно, що знаходиться по вул. Кірова, 32,
в м. Сумах.

Згідно з ч. 1, 2 статті 335 Цивільного
кодексу України безхазяйною є річ, яка
не має власника або власник якої
невідомий. Безхазяйні нерухомі речі
беруться на облік органом, що здійснює
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно, за заявою органу місцевого
самоврядування, на території якого
вони розміщені. Про взяття безхазяйної
нерухомої речі на облік робиться
оголошення у друкованих засобах
масової інформації.

Проте, як зазначає прокурор, що
оголошення, зроблене виконкомом
Сумської міської ради в засобах
масової інформації про визнання
безхазяйним нерухомого майна, що
знаходиться по вул. Кірова, 32 в м. Суми, є
передчасним та зачіпає права та
законні інтереси держави та Управління
служби безпеки України в Сумській
області як органу, що використовує
вищезазначене майно державної
власності.

Як свідчить з матеріалів справи, а саме
відповідно до рішення виконкому
Сумської міської ради депутатів
трудящих від 17.11.1950 № 1084 Управлінню
видано свідоцтво про право власності
на будівлі за адресою м. Суми, вул.
Кірова, 36. У подальшому внаслідок зміни
нумерації вулиці Кірова - 32. (а. с. 11-12).

За таких обставин, з часу передачі
будівлі по вул. Кірова, 32 в м. Суми
перебували у власності держави та були
закріплені на праві оперативного
управління за Управлінням Служби
безпеки України в Сумській області.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 05.11.1991 № 311 «Про розмежування
державного майна України між
загальнодержавною (республіканською)
власністю і власністю
адміністративно-територіальних
одиниць (комунальною власністю)»
затверджено перелік державного майна
України, що передавалося до власності
адміністративно-територіальних
одиниць (комунальної власності).

Згідно із п. 1 вказаної постанови
державне майно України, крім майна, яке
належить до комунальної власності, є
загальнодержавною (республіканською)
власністю.

Позовні вимоги прокурор обґрунтовує
тим, що будь-які рішення про передачу
нерухомого майна по вул. Кірова, 32 в м.
Суми з державної власності до
комунальної власності не приймалися.

Зазначений об'єкт нерухомого майна
також не відчужувався на користь
фізичних або юридичних осіб у приватну
власність.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України (у
чинній редакції) право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно з ч. І ст. 326 ЦК України у
державній власності є майно, у тому
числі грошові кошти, яке належить
державі Україна. Від імені та в
інтересах держави Україна право
власності здійснюють відповідно
органи державної влади.

Разом з цим, прокурор у позові зазначає,
що на цей час приміщення за адресою: м.
Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 32
(вулицю Кірова перейменовано на вулицю
Герасима Кондратьєва на підставі
рішення Сумської міської ради від
31.07.2013 №2551-МР) займає Управління Служби
безпеки України.

Згідно з технічним паспортом на
будинок, виготовленим комунальним
підприємством «Сумське міське бюро
технічної інвентаризації», до
вказаного майна належить:

- майстерня (літера «В») площею 186,9
м.кв.

- спортзал (літера «Г») площею 439,3 м.кв.

- складські приміщення (літера «Д»)
площею 118,6 м.кв.

- адміністративна будівля (літера
«Е-ІV») площею 4111,1 м.кв.

- огорожа (№ 1-8)

- сховище (захисна споруда цивільного
захисту) (літера «Ж») площею 329,6 м.кв.

Судом встановлено, що нерухоме майно,
яке знаходиться за адресою: м. Суми, вул.
Герасима Кондратьєва, 32, з 1950 року
перебуває у державній власності, в
комунальну чи приватну власність не
передавалося, на цей час закріплене за
Управлінням Служби безпеки України,
правових підстав вважати його
безхазяйним немає.

Окрім цього слід зазначити, що
вищезазначена будівля знаходиться на
земельній ділянці, яка закріплена на
праві постійного користування за
Управлінням Служби безпеки України на
підставі державного акту від 23.02.94
серії СМ 0012 та виділялася Управлінню
згідно з рішенням виконкому Сумської
міської ради від 16.12.1993 № 727, а саме для
розміщення адміністративного корпусу
та гаражного господарства. Вказані
вище будівлі перебувають на балансі
Управління починаючи з 1939 року.

Таким чином, право власності держави в
особі Управління Служби безпеки
України в Сумській області на вказане
нерухоме майно є правомірним та
підтверджується необхідними
документами.

З огляду на викладене, дії виконкому
Сумської міської ради щодо оголошення
в засобах масової інформації про
визнання цього нерухомого майна -
безхазяйним, є передчасними, а відтак
порушують інтереси держави як власника
цього майна та Управління Служби
безпеки України в Сумській області як
органу, в оперативному управлінні
якого воно перебуває.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Враховуючи, що право державної
власності на вищезазначене нерухоме
майно фактично не визнається
відповідачами, вбачаються підстави для
звернення до суду із відповідним
позовом згідно зі ст. 392 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що
вказане вище нежитлове приміщення
належить до нерухомих речей, що
відповідає положенням ч. 1 ст. 181 ЦК
України, якою передбачено, що до
нерухомих речей (нерухоме майно,
нерухомість) належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення.

Вимогами ч. 1 ст. 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю.

При цьому, вимогами ч. 1 ст. 316 ЦК України
визначено, що правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності визначений в ч. 1
ст. 317 ЦК України, якою передбачено, що
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до статті 319 Цивільного
кодексу України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії.

Підстави набуття права власності
визначені положеннями статті 328
Цивільного кодексу України, якою
передбачено, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до частини 1 статті 16
Цивільного кодексу України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. При
цьому, одним із способів захисту
цивільних прав є визнання такого права.

У відповідності до ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутись до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способом захисту
цивільних прав та інтересів може бути,
зокрема, визнання права. Відповідний
спосіб захисту прав та законних
інтересів суб'єктів господарювання
також міститься у ст. 20 Господарського
кодексу України. Позов про визнання
права власності є речово-правовим,
вимоги котрого звернені до суду який
повинен підтвердити наявність у
позивача права власності на спірне
майно. Об'єктом цього позову є усунення
невизначеності відносин права
власності позивача щодо індивідуально
визначеного майна. Підставою ж позову,
є обставини, що підтверджують право
власності позивача на майно.

Крім того, за приписами статті 124
Конституції України, юрисдикція суду
поширюється на всі правовідносини, які
виникають у державі. В силу положень
цивільного законодавства предметом
судового розгляду та вирішення можуть
бути будь-які правовідносини,
включаючи ті підстави, виникнення,
зміна та припинення яких передбачені
правовими нормами, так і не передбачені
ними, але в силу загально-дозвільного
принципу регулювання приватноправових
відносин породжують правові наслідки.
Конституція України у статті 55
гарантує судовий захист прав і свобод
людини і громадянина, незважаючи на
наявність у правових нормах вказівки
на можливість такого захисту (ст. 8
Конституції України). Тобто будь-які
цивільні права та інтереси, які
охороняються законом, можуть
заслуговувати на судовий захист.

У відповідності до вимог ст. 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація прав на
нерухоме майно проводиться на підставі
рішень судів. Згідно ч. 5 ст. 11
Цивільного кодексу України, у випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, цивільні права та
обов'язки можуть виникати з рішення
суду.

Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Відповідно до ч. ч. 1, 2
ст. 386 Цивільного кодексу України
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.

Зважаючи на те, що матеріалами справи
підтверджується факт знаходження
нерухомого майна у власності позивача,
а відповідачами не подано доказів
перебування спірного об'єкту
нерухомості у власності третіх осіб,
суд вважає вимоги позивача
обґрунтованими, такими, що
підтверджуються матеріалами справи і
підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України та
п. 4.6 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
р. № 7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
судовий збір стягується з першого
відповідача в доход держави, виходячи з
вартості спірного майна та ставки
судового збору на час подання позову.

Керуючись ст. ст. 316, 317, 319, 321, 392
Цивільного кодексу України, ст. ст. 49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати право власності держави
в особі Управління Служби безпеки
України в Сумській області (вул.
Герасима Кондратьєва, 32, м. Суми, 40030, код
20001674) на нерухоме майно, що знаходиться
за адресою: м. Суми, вул. Герасима
Кондратьєва, 32: майстерня (літера «В»)
площею 186,9 м.кв.; спортзал (літера «Г»)
площею 439,3 м.кв.; складські приміщення
(літера «Д») площею 118,6 м.кв.;
адміністративна будівля (літера «Е-ІV»)
площею 4111,1 м.кв.; огорожа (№ 1-8); сховище
(захисна споруда цивільного захисту)
(літера «Ж») площею 329,6 м.кв.

3. Стягнути з Сумської міської ради
(майдан Незалежності, 2, м. Суми, 40030, код
23823253) в доход держави (рахунок 3002,
отримувач УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030001,
, Банк одержувача ГУДКCУ у
Сумській області, МФО 837013) судовий збір
в сумі 68 820 грн. 00 коп.

Повне рішення складено 13.02.2014 року.

СУДДЯ
Ю. А. ДЖЕПА