номер провадження справи 3/94/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2014
Справа № 908/4279/13

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Монтажхладосервіс"
(03134, м. Київ, вул. Симиренка, 2/19,
прим. 4, 5, 6, 10, ідентифікаційний код 34833410)

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мелітопольський
торгівельний будинок "Рефма" (72313,
Запорізька область, м. Мелітополь, вул.
50-річчя Перемоги, 22, ідентифікаційний
код 31880722)

про стягнення заборгованості в сумі 21
562, 60 грн.

Суддя Соловйов В.М.

при секретарі Осоцькому Д.І.

Представники:

від позивача: Полєжаєва Н.А.,
довіреність № 6 від 14.01.2014р.

від відповідача: не з'явився

ТОВ "Монтажхладосервіс" звернулось до
господарського суду Запорізької
області з позовною заявою до
відповідача ТОВ "Мелітопольський
торгівельний будинок "Рефма" про
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості за договором -
дорученням від 15.05.2013р. № 331/15/05 в сумі 21
562, 60 грн.

Відповідно до протоколу розподілу
справ між суддями від 30.12.2013р.
автоматизованою системою
документообігу суду позовну заяву
передано на розгляд судді Соловйову
В.М.

Позовні вимоги мотивовані обставинами,
викладеними у позовній заяві, та
обґрунтовані ст. 526, ст. 625 ЦК України, ст.
173, 193, 232 ГК України та ст. 1, 49, 61, 64 ГПК
України.

Ухвалою від 31.12.2013р. позовна заява
прийнята до розгляду, порушено
провадження у справі № 908/4279/13, справу
до розгляду в засіданні суду
призначено на 16.01.2014р. об 11 год. 00 хв.

Ухвалою від 16.01.2014р. розгляд справи
відкладений на 30.01.2014р. о 10 год. 30 хв.

В судовому засіданні 30.01.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення. Повідомлено, що повне рішення
буде складено 04.02.2014р.

Під час розгляду справи представник
позивача вимогу про здійснення
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не заявляв.

В судовому засіданні 30.01.2014р.
представник позивача підтримала
позовні вимоги з підстав, наведених у
позовній заяві (а.с.3-5), та просить суд
стягнути з відповідача на користь
позивача заборгованість за
договором-дорученням від 15.05.2013р. №
331/15/05 в сумі 21 562, 60 грн., а саме: 4 115, 00 грн.
основного боргу та 17 447, 60 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що на виконання вказаного
договору ТОВ "Монтажхладосервіс"
надало ТОВ "Мелітопольський
торгівельний будинок "Рефма"
транспортно - експедиторські послуги,
що підтверджується
товарно-транспортною накладною № 1 від
21.05.2013р. та актом надання послуг № 183 від
21.05.2013р.

Відповідач не виконав свої грошові
зобов'язання та не сплатив суму боргу у
розмірі 4 115, 00 грн.

З метою досудового врегулювання спору
позивач неодноразово звертався до
відповідача з письмовими претензіями
про погашення заборгованості.

Листом від 13.09.2013р. № 292 відповідач
відмовив у задоволенні вимог позивача
та повідомив про неможливість
погашення боргу через економічні
фактори, що виникли в його
господарській діяльності.

У зв'язку із прострочення строку оплати
грошового зобов'язання відповідачу
також нараховано пеню у розмірі 17 447, 60
грн.

Відповідач відзив на позовну заяву,
витребувані судом документи і
документи, що підтверджують
заперечення проти позову, не надав, в
судові засідання жодного разу не
з'явився.

Приймаючи рішення за відсутності
відповідача господарський суд бере до
уваги те, що відповідач повідомлений
належним чином про час і місце розгляду
справи судом, про що свідчить
повідомлення про вручення 10.01.2014р.
рекомендованого поштового
відправлення - копії ухвали
господарського суду Запорізької
області від 31.12.2013р. про порушення
провадження у справі № 908/4279/13.

17.01.2014р. від відповідача на адресу суду
надійшло клопотання № 310 від 15.01.2014р.
про відкладення розгляду справи,
слухання якої призначене на 16.01.2014р. об
11 год. 00 хв., для надання строку для
виконання приписів суду та підготовки
відзиву.

Копія ухвали суду від 16.01.2014р. про
відкладення розгляду справи на 30.01.2014р.
о 10 год. 30 хв., направлена 17.01.2014р. на
адресу відповідача, яка міститься в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
станом на 30.01.2014р., до канцелярії суду не
поверталась.

Отже відповідач був належним чином
повідомлений про час і місце
проведення розгляду справи в засіданні
господарського суду 30.01.2014р.

Інших клопотань про відкладення
розгляду справи від відповідача на
адресу суду не надходило.

Питання про визнання явки представника
відповідача у засідання
господарського суду обов'язковою,
відповідно до п.7 ч.1 ст.65 ГПК України,
судом не вирішувалось.

Як зазначено в підпункті 3.9.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції", у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Надані позивачем матеріали свідчать
про те, що неявка відповідача не
перешкоджає вирішенню спору, отже
справу розглянуто відповідно до ст. 75
ГПК України за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ "Монтажхладосервіс" (Повірений)
та ТОВ "Мелітопольський торгівельний
будинок "Рефма" (Довіритель) укладений
договір - доручення № 331/15/05 від 15.05.2013р.
за умовами якого Повірений, що діє в
межах даного Договору за дорученням,
від імені та за рахунок коштів
Довірителя здійснює експедиторські
послуги з перевозки вантажів у
міжміському та міжнародному
сполученні за допомогою транспортних
послуг Перевізника, тобто організовує
перевезення найманим транспортом по
маршруту м. Київ - м. Кременчук
(Україна). Дата завантаження: 16.05.2013р.

Надаємо а/м: № АС 3372 ВВ/ АС 8831 ХХ

Найменування вантажу: пром. холод.
обладнання; вага до 4 т.

Провізні документи: ТТН; транспорт, що
вимагається: 1 тентовий автомобіль
86 м.куб.

Адреса завантаження: м. Київ, вул.
Симиренка 2/19

Адреса розвантаження: м. Кременчук, вул.
І. Приходька, 139 ПАТ "Крюковський
Вагонобудівельний завод"

Сума фрахту та порядок розрахунків: 4 115
грн. по б/г розрахунку (п. 1.1 Договору).

Як зазначено в п. 1.2 Договору, строк
оплати послуг Експедитору (Повіреному)
складає до 5 днів з моменту отримання
товару, зазначеного у пункті 1.1 даного
договору.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що
повірений зобов'язується надати
Довірителю автотранспорт для
здійснення перевезення згідно умов
КДПГ (Женева 1956р.) та Інкотермс 90.

Пунктом 3.1 Договору сторони
передбачили, що Довіритель приймає на
себе обов'язок забезпечити Повіреного
коштами, що необхідні для виконання
доручення, та оплатити Повіреному
належну винагороду.

На виконання умов договору - доручення
№ 331/15/05 від 15.05.2013р. позивач надав
відповідачу
транспортно-експедиторські послуги, що
підтверджується: актом надання послуг
№ 183 від 21.05.2013р. на суму 4 115, 00 грн.,
довіреністю № 084 від 21.05.2013р. на
отримання цінностей та
товарно-транспортною накладною № 1 від
21.05.2013р.

Докази оплати суми боргу у розмірі 4 115,
00 грн. сторонами суду не надані.

Дана заборгованість також
підтверджується актом звіряння
взаємних розрахунків за період з
19.03.2013р. по 21.05.2013р. між ТОВ
"Мелітопольський торгівельний будинок
"Рефма" та ТОВ "Монтажхладосервіс".

Звернення позивача до відповідача з
вимогою № 25 від 01.08.2013р. та претензією
№ 2 від 12.08.2013р. про сплату суми боргу у
розмірі 4 115, 00 грн. залишені
відповідачем без задоволення з
посиланням на господарсько-економічні
та правові фактори.

Оцінивши представлені докази, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково з наступних
підстав.

Правовідносини сторін є
господарськими.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну
дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Підстави виникнення господарських
зобов'язань визначені в ст. 174 ГК
України. Так, господарські зобов'язання
можуть виникати:

безпосередньо із закону або іншого
нормативно-правового акта, що регулює
господарську діяльність;

з акту управління господарською
діяльністю;

з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту
або суб'єктом господарювання,
придбання або збереження майна
суб'єкта або суб'єктом господарювання
за рахунок іншої особи без достатніх на
те підстав;

у результаті створення об'єктів
інтелектуальної власності та інших дій
суб'єктів, а також внаслідок подій, з
якими закон пов'язує настання правових
наслідків у сфері господарювання.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК
України, майново-господарськими
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, що
визначено ч. 2 ст. 175 ГК України.

Частинами 1-3 ст. 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Застосування господарських санкцій до
суб'єкта, який порушив зобов'язання, не
звільняє цього суб'єкта від обов'язку
виконати зобов'язання в натурі, крім
випадків, коли інше передбачено
законом або договором, або управнена
сторона відмовилася від прийняття
виконання зобов'язання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх
творів, винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки виникають
безпосередньо з актів органів
державної влади, органів влади
Автономної Республіки Крим або органів
місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду.

У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства або
договором, підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків може бути
настання або ненастання певної події.

В даному випадку підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору, є договір-доручення № 331/15/05
від 15.05.2013р., який за своєю правовою
природою є договором транспортного
експедирування.

За приписами ч. 1 ст. 929 ЦК України, за
договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ч.1 ст. 931 ЦК України,
розмір плати експедиторові
встановлюється договором
транспортного експедирування, якщо
інше не встановлено законом. Якщо
розмір плати не встановлений, клієнт
повинен виплатити експедитору розумну
плату.

Пунктом 1.2 договору - доручення № 331/15/05
від 15.05.2013р. встановлено, що строк
оплати послуг Експедитору (Повіреному)
складає до 5 днів з моменту отримання
товару, зазначеного у пункту 1.1 даного
договору.

В даному випадку товар отриманий
відповідачем 21.05.2013р., про що свідчить
акт надання послуг № 183 від 21.05.2013р. на
суму 4 115, 00 грн., довіреність № 084 від
21.05.2013р. на отримання цінностей та
товарно-транспортна накладна № 1 від
21.05.2013р.

Доказів оплати відповідачем наданих
позивачем експедиторських послуги з
перевезення вантажу за
договором-дорученням № 331/15/05 від
15.05.2013р. сторонами суду не надано.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 202 ГК України,
господарське зобов'язання
припиняється: виконанням, проведеним
належним чином; зарахуванням
зустрічної однорідної вимоги або
страхового зобов'язання; у разі
поєднання управненої та зобов'язаної
сторін в одній особі; за згодою сторін;
через неможливість виконання та в
інших випадках, передбачених цим
Кодексом або іншими законами.

Господарське зобов'язання
припиняється також у разі його
розірвання або визнання недійсним за
рішенням суду.

До відносин щодо припинення
господарських зобов'язань
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України,
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (частина 1
статті 599 ЦК України).

Підстави для припинення зобов'язання
за договором договором-дорученням
№ 331/15/05 від 15.05.2013р., які
визначено главою 50 ЦК України,
відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи те, що ТОВ "Мелітопольський
торгівельний будинок "Рефма" не
виконало свої грошові зобов'язання
перед позивачем за
договором-дорученням №
331/15/05 від 15.05.2013р., вимоги про стягнення
з відповідача суми основного боргу в
розмірі 4 115, 00 грн. є обґрунтованими і
підлягають задоволенню повністю.

Позивач також просить суд стягнути з
відповідача на свою користь 17 447, 60 грн.
пені.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України,
підставою господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання.

У сфері господарювання застосовуються
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Частиною 1 ст. 230 ГК України до штрафних
санкцій віднесено господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України одним з
правових наслідків порушення
зобов'язання є сплата неустойки
(штрафу, пені).

Згідно ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відповідних відсотках від суми
невиконаного або неналежного
виконаного зобов'язання.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
задатком.

Відповідно до ст. 547 ЦК України
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі.

Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України,
законом щодо окремих видів зобов'язань
може бути визначений розмір штрафних
санкцій, зміна якого за погодженням
сторін не допускається.

Приписами ч. 6 вказаної статті
унормовано, що штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законодавством або договором.

Договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань регулюються Законом
України від 22.11.1996р. № 543/96-ВР "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відтак, розмір неустойки, встановлений
законом, не обмежує учасників
договірних відносин щодо визначення
розміру пені, а передбачає обмеження
розміру пені, що підлягає стягненню.

Як зазначено в пункті 3.5
договору-доручення № 331/15/05 від 15.05.2013р.
у випадку невчасної оплати
транспортно-експедиторських послуг
Довіритель сплачує пеню в розмірі 2 %
від суми фрахту за кожен день
прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені,
здійснений позивачем (а.с. 6),
господарський суд вважає правильним
наступний розрахунок:

від суми боргу 4 115, 00 грн. за період з
22.05.2013р. по 22.11.2013р. (185 днів прострочки)
пеня складає 282, 64 грн.

Таким чином, правомірним є нарахування
відповідачу пені в розмірі 282, 64 грн.

У зв`язку із чим стягненню з
відповідача підлягає 282, 64 грн. пені. В
частині стягнення пені в розмірі 17 163, 96
грн. в задоволенні позову слід
відмовити.

Приймаючи рішення про розподіл
господарських витрат, господарський
суд враховує наступне.

Згідно абзацу 2 ч.1 ст. 49 ГПК України,
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

З заявленої до стягнення позивачем
суми 21 562, 60 грн. в частині 17 163, 96 грн. в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Отже, позивачем правомірно заявлено до
стягнення з відповідача 4 397, 64 грн.

Таким чином, позивачу відмовлено в
задоволенні 79,61 % позовних вимог.

Відтак, пропорційно задоволених
позовних вимог підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача 350, 81
грн. судового збору (20,39 % від належних
до сплати 1 720, 50 грн.).

Керуючись ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мелітопольський
торгівельний будинок "Рефма" (72313,
Запорізька область, м. Мелітополь, вул.
50-річчя Перемоги, 22, ідентифікаційний
код 31880722) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Монтажхладосервіс" (03134, м. Київ, вул.
Симиренка, 2/19, прим. 4, 5, 6, 10,
ідентифікаційний код 34833410) 4 115 (чотири
тисячі сто п'ятнадцять) грн. 00 коп.
основного боргу, 282 (двісті вісімдесят
дві) грн. 64 коп. пені та 350 (триста
п'ятдесят) грн. 81 коп. витрат на судовий
збір.

3. В частині стягнення 17 163 (сімнадцять
тисяч сто шістдесят три) грн. 96 коп. пені
в задоволенні позову відмовити.

4. Повне рішення складено 04.02.2014р.

Суддя
В.М. Соловйов