Господарський суд Д онецької області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2014
Справа № 905/8029/13

Господарський суд Донецької області у
складі судді Сажневої М.В., розглянувши
матеріали справи

за позовомПриватного акціонерного
товариства "Науково-виробниче
підприємство "Спецвуглемаш"до
Державного підприємства "Артемвугілля"
простягнення 165 456,30 грн. за участю
представників:

від позивачаБак Е.Л. - представник за
довіреністю від відповідачаЄрьоменко
Д.О. - представник за довіреністю
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду
Донецької області передані позовні
вимоги Приватного акціонерного
товариства "Науково-виробниче
підприємство "Спецвуглемаш" про
стягнення з Державного підприємства
"Артемвугілля" основного боргу в
розмірі 145294,36 грн., 3% річних у розмірі 12
897,52 грн. та інфляційних втрат у розмірі
7 264,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач неналежним чином виконав
зобов'язання за договором на
проведення капітального ремонту
запасних частин та обладнання № 376-9тс
від 07.08.2009 щодо здійснення повної та
своєчасної оплати виконаних робіт, у
зв'язку з чим позивач просить стягнути
з відповідача суму основного боргу, а
також нараховані на неї та 3% річних та
інфляційні втрати.

Відповідач 03.12.2013 подав відзив на позов,
в якому проти позову заперечив та
зазначив, що кредиторська
заборгованість за договором № 376-9тс
від 07.08.2009 у нього перед позивачем
відсутня.

В судовому засіданні 30.01.2014 представник
відповідача подав письмові пояснення,
в яких зазначив, що при проведенні
звірки розрахунків встановлено
наявність заборгованості відповідача
за договором № 376-9тс від 07.08.2009 за
виконані роботи у розмірі 145 294,36 грн.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд Донецької
області

В С Т А Н О В И В:

07.08.2009 між Закритим акціонерним
товариством "Науково-виробниче
підприємство "Спецвуглемаш", яке
перейменовано у Приватне акціонерне
товариство "Науково-виробниче
підприємство "Спецвуглемаш",
(виконавець, позивач) та Державним
підприємством "Артемвугілля" (замовник,
відповідач) укладено договір № 376-9тс на
проведення капітального ремонту
запасних частин та обладнання (далі -
Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору замовник
доручає, а виконавець приймає на себе
зобов'язання з капітального ремонту
запасних частин та гірничошахтного
обладнання відповідно до специфікації,
що долучається до даного договору та є
його невід'ємною частиною, а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконані роботи в строки, передбачені
даним договором.

Відповідно до п. 3.1 Договору
орієнтована сума договору складає 12 600
000,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Специфікацією, яка є додатком до
Договору передбачено перелік робіт, що
мають бути виконані за Договором, та їх
вартість.

Згідно з п. 4.6 Договору здача-приймання
виконаних робіт оформлюється актом
здачі-приймання виконаних робіт з
калькуляцією, підписаним
представниками сторін по договору. У
випадку мотивованої відмови замовника
від підписання акту, сторонами
складається акт з переліком претензій
та строком їх усунення.

На виконання умов Договору позивачем
протягом грудня 2009 року - грудня 2010 року
було виконано роботи з капітального
ремонту на загальну суму 3 846 836,28 грн.,
про що складено відповідні акти
здачі-приймання виконаних робіт.

Вищезазначені акти здачі-приймання
робіт підписані представниками
позивача та відповідача і скріплені
печатками сторін без заперечень,
іншого відповідачем не доведено.

Позивачем виписано відповідачу
відповідні рахунки за виконані роботи
згідно вищезазначених актів
здачі-прийняття виконаних робіт.

Частиною другою статті 11 Цивільного
кодексу України передбачено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

З урахуванням вищенаведеного, суд
вважає, що зобов'язання сторін виникли
в порядку статті 11 Цивільного кодексу
України з дій юридичних осіб, які в силу
загальних начал і змісту цивільного
законодавства породжують зазначені
права та обов'язки, а укладений між ними
правочин за своєю правовою природою є
договором підряду та підпадає під
правове регулювання норм статей 837-864
Цивільного кодексу України.

До виконання господарських договорів
застосовується відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
встановлених цим Кодексом, що
передбачено приписами другого абзацу
пункту першого статті 193
Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193
Господарського кодексу України, яка
регламентує, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з п. 3.3 Договору розрахунки за
виконаний капітальний ремонт
здійснюються по факту підписання актів
виконаних робіт.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню
у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства (ч. 2 ст.
530 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що умовами Договору
строк, у який відповідач зобов'язаний
сплатити позивачу кошти за виконані
роботи, не визначено.

Тому, в даному випадку слід застосувати
правила ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу
України, згідно положень якої строк
оплати за виконані роботи слід
обчислювати через сім днів з дати
пред'явлення вимоги щодо здійснення
оплати виконаних робіт.

Позивач звертався до відповідача з
претензією № 1069 від 12.12.2012 про сплату
заборгованості, в якій просив
перерахувати заборгованість у розмірі
145 294,36 грн.

Вказану претензію відповідач отримав
13.12.2012, що підтверджується підписом про
отримання та штампом підприємства
відповідача.

Таким чином, судом встановлено, що
строк виконання відповідачем обов'язку
щодо сплати коштів за виконані роботи
настав 20.12.2012.

Судом встановлено, що позивач свої
зобов'язання за Договором виконав
належним чином, а саме виконав на
замовлення відповідача роботи
загальною вартістю 3 846 836,28 грн.,
передбачені Специфікацією до Договору,
що підтверджується матеріалами справи,
у тому числі актам здачі-прийняття
виконаних робіт, підписаними
відповідачем та скріпленими його
печаткою без зауважень.

Відповідачем не заперечується належне
виконання робіт, зазначених в актах
здачі-прийняття виконаних робіт.

Проте, в порушення умов Договору,
відповідач оплату за виконані згідно
вищезазначених актів роботи, здійснив
частково у розмірі 3 701 541,92 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями, копії яких містяться в
матеріалах справи.

Суд враховує, що платіжні доручення №
317 від 19.01.2011, № 318 від 19.01.2011, №423 від
21.01.2011, № 425 від 21.01.2011, № 998 від 15.02.2011 у
призначенні платежу містять посилання
одночасно на 2 договори, а саме договір
№ 376-9тс від 07.08.2009 та №586тс від 06.07.2010.

Позивач зазначає, що у зв'язку з
некоректним оформленням відповідачем
призначення платежів, кошти за
вказаними платіжними дорученнями
зараховувались позивачем по датах
першочергових зобов'язань.

Як свідчать матеріали справи та
підтверджується відповідачем, жодних
повідомлень, листів, в яких містилася б
вказівка відповідача на те, яким чином
слід здійснювати зарахування коштів,
перерахованих за вищевказаними
платіжними дорученнями, відповідачем
позивачу не надсилалось.

Тому позивач мав право зараховувати
кошти, що надійшли за вказаними
платіжними дорученнями, в рахунок
погашення заборгованості на свій
розсуд у визначених ним частинах сум за
будь-яким з договорів, які зазначені у
призначенні платежу.

В матеріалах справи також міститься
акт звірки розрахунків станом на 24.01.2014,
з якого вбачається, що заборгованість
відповідача перед позивачем становить
145 294,36 грн. Вказаний акт підписано
представниками позивача та
відповідача та скріплено печатками
сторін без заперечень.

Таким чином, станом на час розгляду
справи заборгованість відповідача за
виконані роботи за Договором становить
145 294,36 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав. Належних доказів погашення
заборгованості за Договором № 376-9тс
від 07.08.2009 за виконані роботи згідно
актів здачі-прийняття виконаних робіт
відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
про стягнення з відповідача основного
боргу за виконані роботи у розмірі 145
294,36 грн. підлягають задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з
відповідача 3% річних у розмірі 12 897,52
грн. та інфляційні втрати у розмірі 7
264,42 грн..

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Оскільки факт прострочення
відповідачем виконання грошового
зобов'язання з оплати отриманих послуг
встановлений судом та відповідачем не
спростовується, вимоги позивача про
стягнення з відповідача 3% річних та
втрат від інфляції визнаються судом
обґрунтованими.

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок 3% річних та інфляційних
втрат, суд визнає його невірним, у
зв'язку з неправильним визначенням
настання строку виконання
відповідачем обов'язку щодо сплати
коштів за виконані роботи.

Судом вище встановлено, що строк
виконання відповідачем обов'язку щодо
сплати коштів у розмірі 145 294,36 грн. за
виконані за Договором роботи настав
20.12.2012.

У зв'язку з викладеним, нарахування 3%
річних необхідно здійснювати
починаючи з 21.12.2012 по 06.11.2013 (кінцева
дата нарахування 3% річних, що визначена
позивачем).

За розрахунком суду, здійсненим з
урахуванням вищенаведених обставин, а
також настання у відповідача строку
платежу, розмір 3% річних за
прострочення оплати виконаних робіт
становить 3 833,03 грн.

Рекомендаціями Верховного Суду
України № 62-97р від 03.04.1997 щодо порядку
нарахування індексів інфляції при
розгляді судових справ передбачається,
що індекс інфляції розраховується не
на кожну дату місяця, а в середньому за
місяць, тому сума, яка внесена за
період з 1 по 15 число відповідного
місяця, наприклад, травня, індексується
за період з розрахунком травня, а якщо з
16 по 31 число, то розрахунок починається
з наступного місяця - червня. Для
визначення індексу за будь-який період
необхідно щомісячні індекси, які
складають відповідний період,
перемножити між собою.

При застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць і здійснюється шляхом
множення суми заборгованості на момент
її виникнення на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця
(Інформаційний лист Вищого
господарського суду України від 17.07.2012
№ 01-06/928/2012 "Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права").

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, який
визначається виключно Держкомстатом і
його найменший період визначення
становить місяць, а тому прострочення
платежу за менший період не тягне за
собою нарахування інфляційних втрат, а
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що мала місце на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Держкомстатом, за
період прострочення (наказ
Держкомстату від 27.07.2007 № 265 "Про
затвердження Методики розрахунку
базового індексу споживчих цін").

Тобто, врахування індексу інфляції
можливе лише на суму заборгованості з
терміном прострочення не менше як на
один місяць.

Враховуючи викладене, нарахування
інфляційних втрат за прострочення
оплати виконаних робіт за Договором
можливе лише, починаючи з січня 2013 року
(оскільки заборгованість у грудні 2012
року існувала менше місяця) по жовтень
2013 року (оскільки кінцеву дату
нарахування інфляційних втрат
позивачем визначено - 06.11.2013, тобто
неповний місяць).

За розрахунком суду, здійсненим з
урахуванням вищенаведеного,
інфляційні втрати відсутні, наявна
дефляція за заборгованістю, яка
утворилась за виконані роботи за
Договором у розмірі -295,53 грн. Тому
від'ємне значення інфляції не підлягає
стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

У зв'язку з частковим задоволенням
позову, судовий збір, відповідно до ст.
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладається на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства
"Артемвугілля" (84601, Донецька область,
м.Горлівка, просп. Леніна, 13,
ідентифікаційний код 32270533, з будь-якого
рахунку виявленого державним
виконавцем під час виконання рішення)
на користь Приватного акціонерного
товариства "Науково-виробниче
підприємство "Спецвуглемаш" (84603,
Донецька область, м. Горлівка, вул.
Володарського, 9, ідентифікаційний код
25101423) заборгованість у розмірі 145 294 (сто
сорок п'ять тисяч двісті дев'яносто
чотири) грн. 36 коп., 3% річних у розмірі 3
833 (три тисячі вісімсот тридцять три)
грн. 03 коп. та судовий збір у розмірі 2 982
(дві тисячі дев'ятсот вісімдесят дві)
грн. 52 коп.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата складення повного рішення 04.02.2014.

Суддя
М.В. Сажнева