ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2014 Справа №
901/3684/13

За позовом Фізичної особи-підприємця
Серьогіної Людмили Олександрівни

до відповідача Фізичної
особи-підприємця Серьогіна Дмитра
Євгеновича

про стягнення 171000,00 грн

за зустрічним позовом Фізичної
особи-підприємця Серьогіна Дмитра
Євгеновича

до Фізичної особи-підприємця
Серьогіної Людмили Олександрівни

про визнання недійсними договорів
оренди

Суддя Доброрез І.О.

Представники:

від позивача за первісним позовом
(відповідач за зустрічним позовом) -
Веремчук М.А. (довіреність від 18.12.2013
реєстр. № 2380);

від відповідача за первісним позовом
(позивач за зустрічним позовом) -
Серьогін Д.Є. (паспорт сер. ЕТ № 164156);
Туйзусов А.З. (адвокат, свідоцтво від
20.04.2012 № 1376, договір про надання
правової допомоги від 18.11.2013, ордер сер.
АК № 00026311)

СУТЬ СПОРУ: 06.11.2013 Фізична
особа-підприємець Серьогіна Людмила
Олександрівна (далі - позивач, ФОП
Серьогіна Л.О.) звернулась до
господарського суду Автономної
Республіки Крим (далі - суд) із позовною
заявою про стягнення з Фізичної
особи-підприємця Серьогіна Дмитра
Євгеновича (далі - відповідач, ФОП
Серьогін Д.Є.) грошових коштів у розмірі
171000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує ст.ст. 525, 536,
610, 612, 625 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України), ст. 193 Господарського
кодексу України (далі - ГК України) та
вказує на неналежне виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договорами оренди
нежитлового приміщення від 15.03.2008, від
15.03.2011 та від 01.03.2012 в частині внесення
орендної плати за період з 06.11.2010 по
06.11.2013.

Ухвалою суду (суддя Гризодубова А.М.)
від 07.11.2013 порушено провадження у
справі та у порядку ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) зобов'язано
сторін надати суду докази, необхідні
для вирішення спору.

На виконання розпорядження заступника
голови суду від 25.11.2013 № 892 у зв'язку із
перебуванням судді Гризодубової А.М. на
лікарняному справу № 901/3684/13 передано
до провадження судді Доброреза І.О.,
який ухвалою від 26.11.2013 прийняв справу
до свого провадження.

09.12.2013 представником ФОП Серьогіна Д.Є.
до суду надана зустрічна позовна заява,
в якій останній просить визнати
недійсними укладені між сторонами
договори оренди нежитлових приміщень
від 15.03.2008, від 15.03.2011 та від 01.03.2012.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовує
ст.ст. 202-203, 215, 234 ЦК України, ст.ст. 180, 284
ГК України та зазначає, що спірні
договори оренди були вчинені без
намірів створення правових наслідків
для сторін, у зв'язку з чим вони є
фіктивними. Додатково вказує, що
сторонами при укладенні спірних
правочинів не досягнуто згоди з
приводу усіх їх істотних умов, зокрема,
щодо об'єкту оренди (складу та вартості
майна з урахуванням його індексації),
орендної плати з урахуванням її
індексації, порядку використання
амортизаційних відрахувань, умов
повернення майна або викупу.

Ухвалою суду від 11.12.2013 зустрічна
позовна заява прийнята для спільного
розгляду з первісним позовом.

На підставі ст. 77 ГПК України розгляд
справи неодноразово відкладався та
ухвалою суду від 14.01.2014 строк вирішення
спору продовжений на 15 календарних
днів, до 10.02.2014. Черговий розгляд справи
призначений на 07.02.2014.

Під час судового засідання представник
ФОП Серьогіної Л.О. підтримав вимоги
первісної позовної заяви та надав
пояснення, аналогічні викладеним у
позові та письмових поясненнях (а.с.
114-116). Додатково зазначає, що укладені
між сторонами договори оренди
породжують права та обов'язки у сторін
з моменту їх укладення, у зв'язку з чим
орендар зобов'язаний сплачувати
орендні платежі саме з моменту
підписання вищевказаних правочинів.
Крім того, первісний позивач
посилається на наявні в матеріалах
справи торгові патенти та ліцензії, які
були видані на ім'я ФОП Серьогіна Д.Є. із
вказанням в них об'єкта оренди як місця
реалізації підакцизних товарів -
магазину-кафетерію «Кримські вина»,
ринок «Ювілейний», вул. Димитрова, буд.
5-Б, смт Чорноморське, а також письмові
пояснення осіб, які перебували у
трудових відносинах з відповідачем за
первісним позовом. Вищевказані докази,
на думку, ФОП Серьогіної Л.О.,
підтверджують прийняття відповідачем
спірного майна та користування ним.
Щодо зустрічних позовних вимог
представник первісного позивача
заперечив у зв'язку з відсутністю
доказів, які підтверджують наявність
умислу обох сторін правочинів.

Відповідач за первісним позовом та
його представник під час судового
засідання заперечили проти
задоволення вимог ФОП Серьогіної Л.О.
Зустрічні позовні вимоги підтримали у
повному обсязі та надали пояснення,
аналогічні викладеним у письмових
запереченнях (а.с. 103).

На підставі ст. 85 ГПК України у судовому
засіданні проголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані докази, судом
встановлені наступні обставини.

15.03.2008 ФОП Серьогіною Л.О. (Орендодавець)
і ФОП Серьогіним Д.Є. (Орендар)
підписаний договір оренди нежитлового
приміщення (далі - Договір від 15.03.2008;
а.с. 8, 56), відповідно до п. 2 якого сторони
визначили, що його було укладено на 5
років з 15.03.2008 з подальшою пролонгацією
на 1 рік, якщо одна із сторін не
повідомить іншу про припинення
договору за 1 місяць до закінчення
строку його дії.

Відповідно до п. 1 Договору від 15.03.2008
Орендодавець передає, а Орендар
приймає у тимчасове користування
нежитлове приміщення -
магазин-кафетерій «Кримскі вина», для
здійснення торгівельної діяльності, що
знаходиться за адресою: смт
Чорноморське, вул. Димитрова,
ринок «Ювілейний», бокси №№ 8, 9,
загальною площею 20,3 кв. м.
Магазин-кафетерій «Кримські вина»
передається разом із холодильним
обладнанням, вітринами, касовим
апаратом та іншим майном, детальний
список переданого майна додається до
договорів окремо та підписується
сторонами.

Пунктом 3 Договору від 15.03.2008
передбачено, що Орендар прийняв на себе
зобов'язання вносити плату за
орендоване приміщення до 20 числа
кожного місяця у розмірі 4000,00 грн на
місяць з жовтня по червень, 7000,00 грн на
місяць з липня по вересень. Крім того,
Орендар зобов'язується утримувати
передане йому майно в належному стані,
користуватись приміщеннями і
обладнанням за призначенням. Усі
витрати, пов'язані з діяльністю, яка
здійснюється в орендованому
приміщенні, а також витрати, пов'язані з
обслуговуванням, поточним і
капітальним ремонтом приміщення і
обладнання Орендар здійснює за свій
рахунок.

15.03.2011 та 01.03.2012 сторони підписали
договори оренди аналогічного змісту
(далі - Договір від 15.03.2011, а.с. 7, 57; та
Договір від 01.03.2012, а.с. 9, 58). Договір від
15.03.2011 укладений строком на 1 рік з
15.03.2011, Договір від 01.03.2012 - на 1 рік з
15.03.2012.

Із матеріалів справи вбачається, що ФОП
Серьогіна Л.О. зазначає про несплату
Орендарем платежів за користування
спірним майном у загальному розмірі
171000,00 грн, яка виникла за період з 06.11.2010
по 06.11.2013, що підтверджується
відповідним розрахунком (а.с. 10).

Судом встановлено, що ФОП Серьогін Д.Є.
оренду плату за Договорами від 15.03.2008,
від 15.03.2011 та від 01.03.2012 не вносив, у
зв'язку з чим первісний позивач
звернувся до суду із позовом про
стягнення її у примусовому порядку.

У свою чергу, Орендар зазначає про
неодержання ним від Орендодавця
спірного майна та вказує, що Договори
від 15.03.2008, від 15.03.2011 та від 01.03.2012
вчинені без намірів створення правових
наслідків для сторін, у зв'язку з чим
вони є фіктивними.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються вимоги сторін, суд вважає,
що первісний позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України
(ч. 1 ст. 175 ГК України).

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174
ГК України, зокрема, з договорів та
інших правочинів (угод) та,
безпосередньо, з актів цивільного
законодавства.

Судом встановлено, що підписані між
сторонами Договори від 15.03.2008, від 15.03.2011
та від 01.03.2012 за своєю правовою природою
є договорами оренди.

Відповідно до ст. 283 ЦК України за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються
відповідні положення ЦК України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 3 ст. 760 ЦК України
передбачено, що предметом договору
найму може бути річ, яка визначена
індивідуальними ознаками і яка
зберігає свій первісний вигляд при
неодноразовому використанні
(неспоживна річ). Особливості найму
окремих видів майна встановлюються цим
Кодексом та іншим законом.

Право передання майна у найм має
власник речі або особа, якій належать
майнові права (ч. 1 ст. 761 ЦК України).

Відповідно ст. 765 ЦК України
наймодавець зобов'язаний передати
наймачеві майно у користування негайно
або у строк, встановлений договором
найму.

Із матеріалів справи вбачається, що
предметом підписаних між сторонами
договорів є магазин-кафетерій
«Кримські вина», який знаходиться за
адресою: смт Чорноморське, вул.
Димитрова, ринок «Юбилейный», бокси №№
8, 9, а також холодильне обладнання,
вітрини, касовий апарат та інше майно,
яке знаходиться у магазині. Детальний
список вищевказаного майна згідно умов
Договорів від 15.03.2008, від 15.03.2011 та від
01.03.2012 оформлюється у вигляді окремого
документу та підписується між
сторонами.

Частиною 1 ст. 793 ЦК України передбачено,
що договір найму будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) укладається у письмовій формі.

Передання наймачеві будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) оформляється відповідним
документом (актом), який підписується
сторонами договору. З цього моменту
починається обчислення строку
договору найму, якщо інше не
встановлено договором (ч. 1 ст. 795 ЦК
України).

Аналізуючи вищевказані приписи, суд
зазначає, що договір найму будівлі або
іншої капітальної споруди (їх частини)
за загальним правилом є укладеним з
моменту досягнення сторонами згоди
щодо усіх істотних умов. Після цього у
наймача виникає право вимагати
передачі йому об'єкту найму. З моменту
підписання акту приймання-передачі
починається перебіг строку оренди,
узгодженого сторонами в договорі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 180 ГК України
зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, як
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.
Аналогічні положення містяться у ст. 638
ЦК України.

Так, не вважаються вчиненими правочини
(укладеними господарські договори), в
яких (за якими): відсутні передбачені
законом умови, необхідні для їх
укладення (не досягнуто згоди за всіма
істотними для даного правочину
умовами); не передано майно, якщо
відповідно до законодавства необхідна
його передача. Визначення договору як
неукладеного може мати місце на стадії
укладення договору, а не за наслідками
виконання його сторонами (абз. 6 п. 2.6
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№ 11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» (далі - Постанова № 11).

Стаття 284 ГК України істотними умовами
договору оренди визначає: об'єкт оренди
(склад і вартість майна з урахуванням
її індексації); строк, на який
укладається договір оренди; орендна
плата з урахуванням її індексації;
порядок використання амортизаційних
відрахувань; відновлення орендованого
майна та умови його повернення або
викупу.

Як встановлено судом, сторони,
підписуючи спірні Договори від 15.03.2008,
від 15.03.2011 та від 01.03.2012, обумовили
необхідність детального викладення в
окремому документі складу майна, яке
знаходиться у магазині-кафетерії
«Кримські вина» за адресою: смт
Чорноморське, вул. Димитрова, ринок
«Юбилейный», бокси №№ 8, 9. Однак,
вищевказаний документ ними підписаний
не був, у зв'язку з чим, суд дійшов
висновку, що сторони не досягли згоди
щодо об'єкту оренди, зокрема, щодо
складу і вартості майна з урахуванням
її індексації. Крім того, спірні
правочини не містять умов щодо порядку
використання амортизаційних
відрахувань, щодо повернення
орендованого майна або його викупу, а
орендна плата в них визначена без
врахування її індексації. За таких
обставин, суд дійшов висновку, що при
підписанні спірних договорів оренди
сторони не дійшли згоди з усіх їх
істотних умов, у зв'язку з чим,
ураховуючи відсутність в матеріалах
справи доказів, які б підтверджували їх
виконання сторонами, Договори від
15.03.2008, від 15.03.2011 та від 01.03.2012 є
неукладеними. Аналогічна правова
позиція викладена у постанові судової
палати у господарських справах
Верховного Суду України від 11.03.2008 у
справі № 30/146-07-4216.

У той час, суд до уваги не приймає
посилання представника ФОП Серьогіної
Л.О. на довідку Євпаторійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Автономній Республіці
Крим про резервування фіскального
номера реєстратора розрахункових
операцій від 03.10.2013 № 520/10/18 (а.с. 118), акт
(довідку) перевірки за дотриманням
суб'єктами господарювання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог з регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів і
ліцензій, складений Державною
податковою інспекцією в
Чорноморському районі 11.11.2010 за №
001077 (а.с. 119-120), торгові патенти (а.с. 121-123),
ліцензії (а.с. 124-132), а також пояснення
фізичних осіб (а.с. 92-95), оскільки
вищевказані документи не є належними
та допустимими доказами, у розумінні
ст.ст. 32-34 ГПК України, які
підтверджують факт передачі спірного
майна в оренду ФОП Серьогіну Д.Є. та
його склад.

Аналізуючи умови Договору від 15.03.2008,
суд також вважає за необхідне
зазначити, що його було укладено
строком на 5 років з 15.03.2008.

Відповідно до ст.ст. 793, 794 ЦК України (в
редакції, яка діяла на момент укладення
вищевказаного правочину) договір найму
будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини) укладається у
письмовій формі. Договір найму будівлі
або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини) строком на три роки і
більше підлягає нотаріальному
посвідченню. Договір найму будівлі або
іншої капітальної споруди (їх окремої
частини), укладений на строк не менше
ніж на три роки, підлягає державній
реєстрації.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України передбачено,
що договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Ураховуючи вищевикладені приписи ЦК
України, а також те, що доказів
відповідної реєстрації Договору від
15.03.2008 сторонами надано не було, суд
дійшов висновку, що ФОП Серьогіною Л.О.
та ФОП Серьогіним Д.Є. при підписанні
вказаного правочину не додержано вимог
закону щодо форми договору.

Підсумовуючи вищевикладене,
ураховуючи неукладеність Договорів
від 15.03.2008, від 15.03.2011 та від 01.03.2012, суд
вважає, що у відповідача за первісним
позовом відсутній обов'язок зі сплати
орендних платежів у заявленій ФОП
Серьогіною Л.О. сумі, у зв'язку з чим суд
у задоволенні первісного позову
відмовляє.

Щодо вимог ФОП Серьогіна Д.Є. за
зустрічним позовом, то суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, вважається
таким з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236
ЦК України).

За змістом ч. 3 ст. 207 ГК України
господарське зобов'язання, визнане
судом недійсним, також вважається
недійсним з моменту його виникнення.

У силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, встановлених ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203
названого Кодексу, саме на момент
вчинення правочину.

Не може бути визнаний недійсним
правочин, який не вчинено (договір, який
не укладено).

Встановивши відповідні обставини,
господарський суд відмовляє в
задоволенні позовних вимог як про
визнання правочину недійсним, так і про
застосування наслідків недійсності
правочину. Аналогічна правова позиція
викладена в абз. 1-4, 8 п. 2.6 Постанови № 11.

За таких обставин, вимоги позивача за
зустрічним позовом про визнання
недійсними Договорів від 15.03.2008, від
15.03.2011 та від 01.03.2012 є необґрунтованими,
а тому у задоволенні вимог ФОП
Серьогіна Д.Є. суд також відмовляє.

Витрати сторін по сплаті судового
збору відповідно до ст. 49 ГПК України
суд покладає на осіб, які їх фактично
понесли.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні первісного позову
відмовити.

2. У задоволенні зустрічного позову
відмовити.

Повне рішення складене 12.02.2014.

Суддя
І.О. Доброрез