КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2014 р. Справа№ 910/15399/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Гончарова С.А.

Яковлєва М.Л.

за участю представників:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: представник - Іорданов
К.І. - за довіреністю,

від третьої особи: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення Господарського суду міста
Києва від 09.10.2013 р.

у справі № 910/15399/13 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Публічного акціонерного товариства
"Трикотажна фабрика "Роза", м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Селена", м. Київ

про стягнення 124 025,05 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 р. фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Трикотажна фабрика "Роза"
та, з врахуванням заяви про зменшення
позовних вимог, просив стягнути з
відповідача кошти в сумі 124 025,05 грн., з
яких 54 00,00 грн. орендна плата за період з
16.07.2012 по 15.10.2012, збитки у зв'язку з
невідшкодуванням отриманих
комунальних послуг в сумі 51 725,05 грн.,
збитки у зв'язку з здійсненням
ремонтно-відновлювальних робіт в сумі
18 300,00 грн., та 12 000,00 грн. витрат,
пов'язаних з наданням послуг адвоката.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 30.08.2013 р. залучено до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача Товариство з
обмеженою відповідальністю "Селена".

Рішенням Господарського суду
міста Києва від 09.10.2013 р. у справі
№910/15399/13 у задоволенні позовних вимог
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
"Трикотажна фабрика "Роза" про
стягнення коштів в сумі 124 025,05 грн. (54 00,00
грн. орендної плати, 51 725,05 грн. збитків у
зв'язку з невідшкодуванням отриманих
комунальних послуг, 18 300,00 грн. збитків у
зв'язку з здійсненням
ремонтно-відновлювальних робіт), 12 000,00
грн. витрат, пов'язаних з наданням
послуг адвоката відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим
рішенням, фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована
тим, що суд першої інстанції неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, висновки, викладені у
рішенні, не відповідають обставинам
справи, порушено норми матеріального
та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач зазначає, що позивачем не
було належним чином доведено свої
позовні вимоги і судом першої
інстанції законно та обґрунтовано
відмовлено у задоволенні позову.

Представник відповідача в
судовому засіданні проти доводів
апеляційної скарги заперечував, просив
залишити її без задоволення, а
оскаржуване рішення без змін.

Позивач та третя особа явку своїх
представників в судове засідання не
забезпечили, клопотань про відкладення
розгляду справи не надходило.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Неявка представників позивача та
третьої особи в судове засідання не
перешкоджає розгляду справи, оскільки
в матеріалах справи достатньо доказів
для вирішення спору по суті.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, відзив на
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення
представника відповідача, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржуване рішення без
змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи,
02.04.2010 фізична особа-підприємець ОСОБА_3
(Орендар) та Закрите акціонерне
товариство "Трикотажна фабрика "Роза"
(Суборендар) уклали договір суборенди
№ 1/10 (Договір).

Згідно п. 1.1 Договору Орендар передав, а
Суборендар прийняв в суборенду у
строкове, платне користування придатне
для використання приміщення за
адресою: АДРЕСА_1 (об'єкт суборенди).
Загальна площа наданого в суборенду за
даним Договором приміщення складає 132
кв.м і передається для розміщення
магазину.

Відповідно до п. 1.2 Договору передача
об'єкта суборенди Суборендарю
здійснюється згідно акта
прийому-передачі. В акті
прийому-передачі фіксується технічний,
санітарний та пожежний стан
приміщення, яке передається в
суборенду, а також встановлене в ньому
устаткування.

Згідно п. 1.3 Договору приміщення,
вказане в п. 1.1 Договору належить ТОВ
"Компанія СЕЛЕНА" на правах власності.

Відповідно до п. 1.4 Договору Орендар
передає об'єкт оренди на підставі
Договору оренди № 1 від 01.04.2010,
укладеного з ТОВ "Компанія СЕЛЕНА".

Пунктом 2.1 Договору Сторони визначили,
що загальний розмір щомісячної
орендної плати за об'єкт суборенди
складає 18 000 грн без ПДВ. Всі розрахунки
за цим договором виконуються у
готівковій та безготівковій формі,
виключно у національній валюті України
- гривні (п 2.2 Договору).

Згідно п. 2.3 Договору Суборендар
вносить орендну плату на розрахунковий
рахунок або в касу Орендаря шляхом
щомісячних платежів до 25 числа
поточного місяця авансом за наступний
місяць шляхом оплати Суборендарем
рахунку, який виставлятиме Орендар не
пізніше 10 числа кожного поточного
місяця.

Відповідно до п. 2.6 Договору комунальні
послуги (електроенергія, опалювання,
водопостачання, каналізація) оплачує
Суборендар на підставі показників
лічильників та рахунків наданих
Орендодавцем.

Згідно п. 3.1 Договору Суборендар
зобов'язався використовувати
приміщення належним чином; не
використовувати приміщення або
дозволяти їх використання для
будь-яких цілей або будь-який спосіб,
заборонений законодавством.

Пунктом 3.2 Договору Суборендар
зобов'язався підтримувати об'єкт
суборенди в стані, в якому він був йому
наданий, з урахуванням нормального
фізичного зносу. Доступ Орендаря на
об'єкт суборенди під час перебігу
всього терміну суборенди здійснюється
безперешкодно у будь-який час при
присутності представників Суборендаря
(п. 3.4 Договору).

Відповідно до пп. 4.2.1 п. 4.2 Договору
Суборендар зобов'язався користуватися
приміщенням об'єкта оренди відповідно
до умов цього Договору. Своєчасно
вносити орендну плату та інші платежі,
передбачені цим Договором та
проводити, в разі необхідності, його
технічне обслуговування та ремонт (пп.
4.2.2 п. 4.2 Договору). Не погіршувати стан
приміщень об'єкта суборенди і не
проводити капітальних реконструкцій,
перепланувань та переобладнань
прийнятих приміщень без відома та
письмової згоди Орендаря (п. 4.2.3 п. 4.2
Договору).

Згідно пп. 4.2.5 п. 4.2 Договору на протязі 10
календарних днів після закінчення дії
цього Договору, а також при
достроковому його розірванні, передати
приміщення Орендарю в технічно
справному стані по акту
прийому-передачі приміщень.

Відповідно до п. 5.1 Договору цей Договір
набуває чинності з моменту підписання
Сторонами акта прийому-передачі
об'єкта суборенди і діє до повного та
належного виконання Сторонами своїх
зобов'язань. Строк суборенди складає 35
календарних місяців при умові
підписання обома Сторонами акта
прийому-передачі об'єкта суборенди
(додаток № 1 до цього Договору).

Пунктом 5.4 Договору Сторони
передбачили, що цей Договір може бути
розірвано достроково виключно: за
взаємною згодою Сторін; за рішенням
господарського суду; за фактом
затримки орендної плати більш ніж на 1
місяць; за ініціативою Орендодавця або
Суборендаря.

Згідно п. 6.2. Договору спори, що
виникають під час виконання цього
Договору, вирішуються шляхом
переговорів, а у випадку, якщо згоди не
було досягнуто, спір передається на
розгляд в господарський суд.

На виконання умов Договору Сторонами
підписано акт приймання-передачі
нежилого приміщення б/н від 15.04.2010.

За посиланнями позивача відповідач в
порушення умов Договору, 15.07.2012
звільнив приміщення без попередження,
не привівши його до попереднього стану
та не повернувши за актом
приймання-передачі. У зв'язку з чим
просить стягнути з відповідача орендну
плату за період з 16.07.2012 по 15.10.2012 в сумі
54 000,00 грн., а також збитки, понесені у
зв'язку з невідшкодуванням
відповідачем отриманих ним
комунальних послуг у розмірі 51 725,05 грн.
та здійснених за кошти позивача
ремонтно-відновлювальних робіт в сумі
18 300,00 грн.

На підтвердження виконання позивачем
умов Договору останнім надано ряд
рахунків-фактур № 1/10 від 06.07.2010, № 2/10
від 07.10.2010, з № 1/11 від 26.01.2011, № 2/11 від
25.04.2011, № 3/11 від 05.07.2011, № 4/11 від 04.10.2011, №
1/12 від 18.01.2012, № 2/12 від 09.04.2012, № 3/12 від
10.07.2012, № 4/12 від 06.08.2012.

За своєю правовою природою між
сторонами у справі укладено договір
суборенди. Сторони при його укладенні
досягли істотних умов договору, а тому
згідно вимог ст.ст. 627, 638, 759, 762, 774
Цивільного кодексу України, приписів
ст.ст. 180, 181, 283, 284, 286 Господарського
кодексу України, він вважається
укладеним.

Регулювання договірних правовідносин,
пов'язаних з орендою майна у сфері
господарювання здійснюється за
приписами Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України), Господарського
кодексу України (далі - ГК України) та
інших нормативно-правових актів.

Відповідно до частини першої ст. 651 ЦК
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Пунктом 5.4 Договору Сторони
передбачили, що цей Договір може бути
розірвано достроково виключно: за
взаємною згодою Сторін; за рішенням
господарського суду; за фактом
затримки орендної плати більш ніж на 1
місяць; за ініціативою Орендодавця або
Суборендаря.

Відповідно до частини першої ст. 785 ЦК
України у разі припинення договору
найму наймач зобов'язаний негайно
повернути наймодавцеві річ у стані, в
якому вона була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

Згідно пп. 4.2.5 п. 4.2 Договору на протязі 10
календарних днів після закінчення дії
цього Договору, а також при
достроковому його розірванні, передати
приміщення Орендарю в технічно
справному стані по акту
прийому-передачі приміщень.

З обставин справи вбачається, що
Суборендар звільнив приміщення, не
передавши його по акту
прийому-передачі Суборендодавцю.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Оскільки сторонами не підписано акту
прийому-передачі орендованого
відповідачем у даній справі
приміщення, спірний договір не
припинив свою дію.

Згідно частини третьої ст. 774 ЦК України
до договору піднайму застосовуються
положення про договір найму.

Відповідно до частини першої ст. 759 ЦК
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.
Згідно частини першої ст. 283 ГК України
за договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності.

Частиною першою ст. 762 ЦК України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.
Відповідно до частини першої ст. 286 ГК
України орендна плата - це фіксований
платіж, який орендар сплачує
орендодавцю незалежно від наслідків
своєї господарської діяльності. Строки
внесення орендної плати визначаються в
договорі (частина четверта ст. 286 ГК
України).

Пунктом 2.1 Договору Сторони визначили,
що загальний розмір щомісячної
орендної плати за об'єкт суборенди
складає 18 000 грн без ПДВ.

Разом з цим відповідно до п. 2.3 Договору
Суборендар вносить орендну плату на
розрахунковий рахунок або в касу
Орендаря шляхом щомісячних платежів до
25 числа поточного місяця авансом за
наступний місяць шляхом оплати
Суборендарем рахунку, який
виставлятиме Орендар не пізніше 10
числа кожного поточного місяця.

З прохальної частини заяви про
уточнення та зменшення позовних вимог
б/н від 13.09.2013 вбачається, що позивач
просить стягнути орендну плату за
період з 16.07.2012 по 15.10.2012.

На підтвердження виконання позивачем
умов договору суборенди № 1/10 від 02.04.2010
в частині виставлення Суборендарю
рахунків-фактур, які згідно умов
Договору є підставою для сплати
суборендної плати, зокрема, за вказаний
у позовних вимогах період, останнім
надано рахунок-фактуру № 4/12 від 06.08.2012
на відшкодування відповідачем витрат
за експлуатаційні витрати з
01.07.2012-31.07.2012.

Таким чином на підтвердження порушення
відповідачем умов спірного договору та
підстав для стягнення з останнього
суми орендної плати за період з 16.07.2012
по 15.10.2012 позивачем надано єдиний
рахунок-фактуру № 4/12 від 06.08.2012. При
цьому з даного рахунку-фактури не
вбачається за умовами якого договору
він виставляється. Доказів на
підтвердження виставлення вказаного
рахунку-фактури Суборендарю
(відповідачу) у встановлений Договором
строк позивачем не надано. Також
позивачем не надано доказів
виставлення рахунків фактур за
серпень-жовтень 2012 року. Таким чином
позивачем не надано належних доказів
на підтвердження заявленої позовної
вимоги щодо стягнення з відповідача
орендної плати за період з 16.07.2012 по
15.10.2012 в сумі 54 00,00 грн., відтак в цій
частині позову судом першої інстанції
правомірно відмовлено з підстав
необґрунтованості.

Разом з цим позивачем було заявлено
позовні вимоги про стягнення з
відповідача збитків у зв'язку з
невідшкодуванням отриманих
комунальних послуг у сумі 51 725,05 грн. та
збитків у зв'язку з здійсненням
ремонтно-відновлювальних робіт у сумі
18 300,00 грн.

Згідно частини першої та другої ст. 22 ЦК
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини другої ст. 224
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) під збитками розуміються
витрати, зроблені управненою стороною,
втрата або пошкодження її майна, а
також не одержані нею доходи, які
управнена сторона одержала б у разі
належного виконання зобов'язання або
додержання правил здійснення
господарської діяльності другою
стороною.

Відшкодування збитків може бути
покладено на відповідача лише при
наявності передбачених законом умов,
сукупність яких створює склад
правопорушення, яке є підставою для
цивільної відповідальності. Відтак для
відшкодування збитків, потрібна
наявність повного складу цивільного
правопорушення, тобто: протиправна
поведінка, дія чи бездіяльність особи;
шкідливий результат такої поведінки
(збитки); причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та збитками;
вина правопорушника. При цьому
відсутність будь-якого з елементів
складу правопорушення виключає
настання цивільно-правової
відповідальності відповідача у
вигляді покладення на нього обов'язку з
відшкодування збитків.

Позивачем при заявлені позовних вимог
про відшкодування збитків у зв'язку з
невідшкодуванням отриманих
комунальних послуг не враховано, що
оплата комунальних послуг передбачена
умовами договору, відтак передбачені
умовами договору платежі по сплаті
комунальних послуг не можуть бути
збитками в розумінні положень ст. 224 ГК
України, тому позовні вимоги в цій
частині також не підлягають
задоволенню.

При обґрунтуванні позовних вимог в
частині стягнення з відповідача
збитків у зв'язку з здійсненням
ремонтно-відновлювальних робіт
позивач посилається на проведення
перевірки та складення за її
результатами акту обстеження
приміщення об'єкта оренди б/н від 16.07.2012.

Пунктом 3.2 Договору Суборендар
зобов'язався підтримувати об'єкт
суборенди в стані, в якому він був йому
наданий, з урахуванням нормального
фізичного зносу. Доступ Орендаря на
об'єкт суборенди під час перебігу
всього терміну суборенди здійснюється
безперешкодно у будь-який час при
присутності представників Суборендаря
(п. 3.4 Договору).

Позивач вказує на те, що суборендар на
час обстеження відмовився взяти участь
у складанні акту, разом з цим позивачем
не надано жодних доказів, які б
підтверджували присутність
суборендаря при проведенні такого
обстеження та, зокрема, його відмову
від підписання даного акту. Разом з цим
позивачем не надано доказів проведення
такого обстеження приміщення до його
передачі Суборендарю за актом
прийому-передачі від 15.04.2010 згідно умов
договору суборенди № 1/10 від 02.04.2010.
Відтак позовні вимоги в цій частині
також не підлягають задоволенню.

Таким чином, зважаючи на встановлені
факти та вимоги зазначених правових
норм, враховуючи, що позивачем не
доведено свої позовні вимоги належними
та допустимими доказами, місцевий
господарський суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не можуть бути підставою
для скасування рішення.

З огляду на викладені обставини,
місцевий господарський суд дійшов
правильного висновку про відмову у
задоволенні позову, з даним висновком
погоджується і колегія суддів,
оскільки він відповідає обставинам
справи та вимогам законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 103 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право
залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що місцевим господарським
судом повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи та надано їм належну
правову оцінку, рішення суду першої
інстанції відповідає законодавству,
матеріалам справи та не вбачає підстав
для задоволення апеляційної скарги і
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 09.10.2013 року у справі № 910/15399/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/15399/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
В.В. Куксов

Судді
С.А. Гончаров

М.Л. Яковлєв