КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2014 р. Справа№ 910/21206/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі:
Мациборко Т.І.

за участю представників сторін:

від позивача 1: Мишакова Ю.А. ( за
довіреністю)

від позивача 2: Мишакова Ю.А. ( за
довіреністю)

від відповідача 1: Оніщук В.М. ( за
довіреністю)

від відповідача 2: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Сільпо Рітейл" та Товариства з
обмеженою відповідальністю " Фоззі"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 25.11.2013р.

у справі № 910/21206/13 (Суддя: Сташків Р.Б.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Сільпо Рітейл" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю " Фоззі"

до Публічного акціонерного товариства
"ВТБ Банк" та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фоззі-Фуд"

про визнання кредитного договору
частково недійсним.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року позивачі
звернулися до господарського суду
міста Києва з позовними вимогами до
публічного акціонерного товариства
"ВТБ Банк" та товариства з обмеженою
відповідальністю "Фоззі-Фуд" про
визнання недійсним підпункту 4.3.13.1
пункту 4.3.13 статті 4.3 розділу 4
Кредитного договору № 10-0604/101к від
28.03.2006, що викладений у редакції
Договору про внесення змін № 14 від
13.04.2012 до Кредитного договору № 10-0604/101к
від 28.03.2006.

Позовні вимоги мотивовані
невідповідністю оскаржуваного пункту
кредитного договору вимогам чинного
законодавства та порушенням в зв'язку з
його існуванням, прав та охоронюваних
законом інтересів позивачів.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 25.11.2013 року у справі №910/21206/13 в
задоволенні позовних вимог відмовлено
в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції
мотивоване тим, що позивачами не
доведено належними засобами
доказування, те що оскаржуваний ними
пункт 4.3.13.1 пункту 4.3.13 статті 4.3 розділу
4 Кредитного договору в редакції
договору про внесення змін, укладеного
між відповідачами, суперечить закону
та порушує їх права та охоронювані
законом інтереси.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивачі звернулись з апеляційною
скаргою, в якій просять скасувати
рішення господарського суду міста
Києва у справі №910/21206/13 та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказали на те, що судом першої
інстанції не було взято до уваги, що
пункт 4.3.13.1 пункту 4.3.13 статті 4.3 розділу
4 Договору про надання мультивалютної
відновлювальної відкличної кредитної
лінії №10-0604/101к, в редакції Договору про
внесення змін, безпосередньо зачіпають
їх інтереси та обмежують їхні права, як
суб'єктів підприємницької діяльності.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.12.2013 року
було прийнято до розгляду апеляційну
скаргу приватного акціонерного
товариства "Сільпо Рітейл" та
товариства з обмеженою
відповідальністю " Фоззі" та
призначено розгляд справи на 29.01.2014 р. у
складі колегії суддів, головуючий
суддя Руденко М.А., судді: Буравльов С.І.,
Пономаренко Є.Ю.

Розпорядженням від 29.01.2014 року
Заступника Голови Київського
апеляційного господарського суду
Андрієнко В.В., у зв'язку з участю судді
Буравльова С.І., у розгляді інших справ,
змінено склад колегії, головуючий
суддя Руденко М.А., судді: Дідиченко М.А.,
Пономаренко Є.Ю.

29.01.2014 року через відділ
документального забезпечення суду від
відповідача 1 надійшов відзив на
апеляційну скаргу, в якому останній
просив залишити рішення суду першої
інстанції без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Також, через відділ документального
забезпечення суду від позивача 2
надійшли письмові пояснення у справі.

29.01.2014 року через відділ
документального забезпечення суду від
відповідача 2 надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи, в якому
останній зазначає, що уповноважений
представник відповідача 2 не зможе
з'явитись у судове засідання для
участі у розгляді справи.

Колегія суддів, у судовому засіданні
заслухавши думку представників сторін,
ухвалила клопотання відповідача 2
залишити без задоволення, оскільки
поважності причин не з'явлення у судове
засідання представник відповідача 2 у
клопотанні не навів, крім того,
відповідач 2 не позбавлений права
забезпечити явку у судове засідання
іншого представника. В матеріалах
справи достатньо належних та
допустимих доказів, для розгляду
справи у відсутності представника
відповідача 2.

В судовому засіданні 29.01.2014 року
представник позивачів вказав , що
рішення суду першої інстанції є не
обґрунтованим, просить апеляційну
скаргу задовольнити, а оскаржуване
рішення скасувати, прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача 1 просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, вивчивши матеріали справи,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
дослідивши письмові докази, долучені
до матеріалів справи, виходячи з вимог
чинного законодавства, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно ст. 101 Господарського
процесуального кодексу, апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
між товариством з обмеженою
відповідальністю « Фоззі» та приватним
акціонерним товариством
«сільпо-Рітейл», як іпотекодавцями, та
публічним акціонерним товариством
«ВТБ Банк», як іпотекодержателем,
існують правовідносини за іпотечними
договорами, укладеними в забезпечення
виконання товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд», як
позичальником, зобов'язань перед
публічним акціонерним товариством
«ВТБ Банк», як банком (кредитором), за
Кредитним договором № 10-0604/101к від
28.03.2006, та зокрема, з врахуванням
внесених змін до цього кредитного
договору, відповідно до Договору про
внесення змін № 13 від 30.11.2011 (а.с.14), та
наступного за ним Договору про
внесення змін № 14 від 13.04.2012 (далі -
Договір про внесення змін).(а.с.51)

За умовами ст. 6 Договору про внесення
змін до Кредитного договору, сторони
вказаного договору, тобто Відповідачі,
досягли згоди внести зміни до п 4.3.13
Кредитного договору та викласти його
положення в наступній редакції,
зокрема:" 4.3.13. протягом строку дії цього
Договору без попереднього письмового
погодження з Банком Позичальник
зобов'язаний та зобов'язується
забезпечити виконання Учасниками
угоди; 4.3.13.1. не надавати кредити та/або
гарантії третім особам та/або не
виступати поручителем/майновим
поручителем/гарантом за зобов'язанням
третіх осіб в сумі, що перевищує
еквівалент 1000000 доларів США (один
мільйон доларів США 00 центів) на одну
юридичну особу протягом календарного
року, за виключенням; 4.3.13.1.1. надання
кредитів, гарантій на користь
Позичальника, Учасників угоди та інших
осіб, що увійшли до складу Групи
компаній "FOZZY GROUP"; 4.3.13.1.2. надання
майнових порук по зобов'язанням
Позичальника та/або по зобов'язанням
Учасників угоди та/або по зобов'язанням
інших осіб, що увійшли до складу Групи
компаній "FOZZY GROUP", якщо майно, що буде
предметом майнової поруки, було
придбане або придбавається частково
або повністю за рахунок кредиту, що
отриманий після укладання договору № 13
про внесення змін до цього Договору;
4.3.13.1.3. надання порук/гарантій по
зобов'язанням Позичальника, Учасників
угоди та інших осіб, що увійшли до
складу Групи компаній "FOZZY GROUP", у
випадку якщо поручитель/гарант надає
поруку/гарантію по зобов'язанням
юридичної особи, за зобов'язаннями якої
поручитель/гарант надав
поруку/гарантію перед Банком.

Окрім того, зазначено, що моніторинг
виконання зобов'язання здійснюється
Банком щоквартально на підставі
Фінансової звітності Позичальника та
Учасників угоди, згідно Таблиці 1 на
підставі аналізу значень рядків:

- 050, 210 Форми №1 та розшифровки
позабалансових зобов'язань;

- 070, 210 Форми №1-м та розшифровки
позабалансових зобов'язань.".

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції дійшов
висновку, що позивачі не є сторонами
вищезазначеного Кредитного договору
та Договору про внесення змін до нього,
тому доводи позивачів, що підпункт 4.3.13.1
пункту 4.3.13 статті 4.3 розділу 4
Кредитного договору, що викладений у
редакції Договору про внесення змін,
порушує їх права, а тому підлягає
визнанню недійсним за приписами ч. 1 ст.
203, ч. 2 та 3 ст. 215 ЦК України та ч. 2 ст. 207
ГК України, є необґрунтованими та
недоведеними.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
зважаючи на наступне.

Скаржники в апеляційній скарзі
зазначають, що вищенаведені положення
п. 4.3.13.1 кредитного договору, в редакції
Договору про внесення змір, містять
заборону Позивачам протягом строку дії
Договору про внесення змін та без
попереднього письмового погодження з
Банком надавати кредити та/або
гарантії третім особам та/або
виступати поручителем/майновим
поручителем/гарантом за зобов'язанням
третіх осіб в сумі, що перевищує
еквівалент 1000000 доларів США (один
мільйон доларів США 00 центів) на одну
юридичну особу протягом календарного
року.

На підтвердження вищезазначеної
заборони, позивачі надали до
матеріалів справи лист Відповідача-2, №
УРБ10/14-4764/1 від 12.12.2011 (а.с.12), в якому
останній вимагає від Позивачів
утриматися від дії, зазначених у п.п.
4.3.13.1 п. 4.3.13 ст. 4.3 розділу 4 Договору про
внесення змін № 13 від 30.11.2011 до
Кредитного договору (даний пункт
аналогічного змісту викладений в
Договорі про внесення змін № 14 від
13.04.2012).

Крім того, матеріали справи містять
листи-звернення Позивача-2 до
Відповідача-1 (банку) від 29.11.2012 № 29/11-2,
від 05.09.2013 №05/09 та від 04.04.2013 №04/04
(а.с.55-57), відповідно до яких він просить
надати згоду на укладення декількох
іпотечних договорів.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем 1 було направлено
позивачу 2 лист відповідь № 3890/1-2 від
23.05.2013 (а.с.58), в якому Відповідач-1
відмовив у наданні згоди на укладення
запитуваних іпотечних договорів, з
підстав невиконання кредитних
зобов'язань боржниками перед банком, в
тому числі і Відповідачем-2 по
Кредитному договору перед
Відповідачем-1.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено,
що відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

За умовою оскаржуваного пункту 4.3.13
статті 4.3 розділу 4 Кредитного договору
в редакції Договору про внесення змін,
саме "Позичальник зобов'язаний та
зобов'язується забезпечити виконання
Учасниками угоди" певних умов, в тому
числі підпункту 4.3.13.1 Кредитного
договору.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що оскаржуваний
підпункт 4.3.13.1 пункту 4.3.13 статті 4.3
розділу 4 Кредитного договору в
редакції Договору про внесення змін,
всупереч доводів апелянта, накладає
встановлені ним зобов'язання не на
позивачів, які за наведеними в ньому
термінами визначаються як "Учасники
угоди", а встановлює певні умови та
зобов'язання для "Позичальника", яким є
відповідач-2.

Стосовно, посилання апелянтів на
листування з відповідачем-1 та його
листа-відмови (лист № 3890/1-2 від 23.05.2013) у
не наданні згоди на укладення
запитуваних іпотечних договорів,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
зазначений лист не підтверджує
вчинення відповідачем-1 протиправної
протидії господарській діяльності
позивачів та порушення їх прав,
оскільки він лише висловлює позицію
відповідача-1 щодо наміру учасниками
угоди, тобто позивачами, укласти певні
договори, а не вимагає від позивачів
виконувати оскаржуваний підпункт 4.3.13.1
пункту 4.3.13 статті 4.3 розділу 4
Кредитного договору в редакції
Договору про внесення змін, оскільки,
як зазначалося вище, даний пункт
стосується зобов'язань саме
позичальника, тобто Відповідача-2,
перед банком (Відповідачем-1).

Таким чином, колегія суддів вважає, що
лист-відмова № 3890/1-2 від 23.05.2013
відповідача-1, стосується його
правовідносин з відповідачем-2, як
кредитора з позичальником, а тому, не
порушує права позивачів, при цьому в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази звернення відповідача-1 до
позивачів з вимогами, щодо виконання
ними підпункту 4.3.13.1 пункту 4.3.13 статті
4.3 розділу 4 кредитного договору в
редакції Договору про внесення змін.

Стосовно доводів апелянтів порушення
їх прав в зв'язку з умовами п. 4.1.5
Кредитного договору в редакції
Договору про внесення змін до № 13 від
30.11.2011, колегія суддів вважає їх
необґрунтованими, оскільки умови
даного пункту, як прямо слідує з його
умов, стосується саме виконання
зобов'язань відповідачем-2, як
позичальником, перед відповідачем-1, як
банком, умов Кредитного договору, та не
містить покладення зобов'язань на
позивачів.

Пункт 7.5 Кредитного договору в редакції
Договору про внесення змін до № 13 від
30.11.2011, також не доводить порушення прав
позивачів оскаржуваними положеннями
пункту 4.3.13 статті 4.3 розділу 4
Кредитного договору, оскільки
передбачає накладення договірної
санкції саме на відповідача-2, як на
позичальника по Кредитному договору, а
не на позивачів.

Також, колегія суддів зазначає, що
підставою недійсності правочину є
недодержання, в момент вчинення його
сторонами вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст.
215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Зокрема: 1) зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності; 3)
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; 4) правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; 5) правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29 травня 2013 року № 11 "Про
деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними",
вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків.

Враховуючи вищевикладене, та докази
які містяться в матеріалах справи,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції вірно дійшов висновку про те,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, оскільки в матеріалах
справи відсутні докази порушення прав
позивачів з боку відповідачів.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позивачами не
доведено належними та допустимими
доказами, що оскаржуваний ними пункт
кредитного договору, укладеного між
відповідачами, суперечили закону та
порушує їх права, та охоронювані
законом інтереси, а відтак, оскільки
позивачами не доведено наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання правочину недійсним
(повністю або в частині), то судом
першої інстанції правомірно було
відмовлено в задоволенні позовних
вимог.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги, не
спростовують висновку місцевого
господарського суду, з огляду на
вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі,
апеляційний суд робить висновок, що суд
першої інстанції дав належну оцінку
доказам по справі та виніс законне
обґрунтоване рішення, яке відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що скаржник не довів
обґрунтованість своєї апеляційної
скарги, докази на підтвердження своїх
вимог суду не надав, апеляційний суд
погоджується із рішенням
господарського суду міста Києва від
25.11.2013 року у справі № 910/21206/13, отже
підстав для його скасування або зміни
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства "Сільпо
Рітейл" та Товариства з обмеженою
відповідальністю " Фоззі", на рішення
господарського суду міста Києва від
25.11.2013 року у справі № 910/21206/13, залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду міста
Києва від 25.11.2013 року у справі № 910/21206/13
залишити без змін.

Матеріали справи № 910/21206/13 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через суд
апеляційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Головуючий суддя
М.А. Руденко

Судді
М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко