донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

12.02.2014 справа №905/3751/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддівТатенко В.М.
Зубченко І.В., Радіонова О.О.,за участю
представників сторін:

від позивача:Богаченко О.С., Пінтяк Г.В.
- за довіреністю б/н від 20.01.2014р.від
відповідача:Карабут М.В - за
довіреністю № 17/954 від 04.07.2011р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні:

апеляційну скаргуПриватного
підприємства «Альгія», м. Одеса на
рішення господарського судуДонецької
областівід13.09.2013р.у справі№ 905/3751/13
(суддя: Говорун О.В.)порушеній за
позовом:Приватного підприємства
«Альгія», м. Одесадо
відповідача:Публічного акціонерного
товариства «Енергомашспецсталь», м.
Краматорськ Донецька
областьпро:стягнення 310' 880,36грн.за
зустрічним позовом: Публічного
акціонерного товариства
«Енергомашспецсталь», м. Краматорськ
Донецька областьдо:Приватного
підприємства «Альгія», м.
Одесапростягнення збитків у розмірі 1'
161' 223,89грн.

встановив:

Приватне підприємство «Альгія» (далі -
«Підприємство») звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовом про стягнення з Публічного
акціонерного товариства
«Енергомашспецсталь» (далі -
«Товариство») 310' 880,36 грн., які
складаються з: 236' 778,00 грн. - сума
основної заборгованості, 473,56 грн. -
інфляційних витрат, 4' 145,24 грн. - суми 3%
річних, 50' 433,71 грн. - пені та 19' 049,85 грн. -
збитків.

15.07.2013 Товариство звернулось до
господарського суду Донецької області
з зустрічним позовом до Підприємства
про стягнення з останнього збитків у
розмірі 1' 161' 223,89грн.. Ухвалою від
16.07.2013р. судом першої інстанції
зустрічний позов був прийнято для
спільного розгляду з первісним
позовом.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 13.09.2013р. у справі
№ 905/3751/13 у задоволенні позовних вимог
за первісним позовом було відмовлено,
зустрічні позовні вимоги були
задоволенні у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позову
Підприємства суд першої інстанції
виходив з того, що Підприємство не
довело належними доказами виконання
ним умов заявки Товариства в частині
надання необхідних документів для
здійснення останнім оплати за отримані
послуги. Що, з огляду на приписи ч.1 ст.
530, ч.1 ст. 612 ЦК України та умов
узгодженої сторонами заявки № 1 від
12.03.2012р., зумовлює висновок, що строк
виконання зобов'язання у Товариства не
настав. Відтак - вимоги в частині
стягнення 236' 778,00 грн. заборгованості та
нарахованих на цю суму пені,
інфляційних витрат та 3 % річних є
необґрунтованими.

В частині вимог Підприємства щодо
стягнення з Товариства збитків у сумі
19' 049,85 грн. місцевий господарський суд
відмовив у їх задоволенні без
будь-якого обґрунтування підстав для
цього.

Задовольняючи зустрічний позов суд
першої інстанції виходив з того, що
через невиконання Підприємством умов
укладеного сторонами договору та
узгодженої заявки щодо своєчасного
надання (надсилання) Товариству
оригіналів коносаментів, останній
порушив умови п. 6.1. контрактів № С511З00019
від 25.10.2011, № С511З00020 від 25.10.2011, С511З00021
від 25.10.2011, укладених Товариством з
компанією «UMP Trading SA». Відтак, за
претензію компанії «UMP Trading SA» -
добровільно сплатив суму штрафу в
розмірі 113' 001,54 Євро, що згідно курсу НБУ
на момент оплати становило 1' 161' 223,89 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
Підприємство подало апеляційну скаргу,
в якій просить рішення господарського
суду Донецької області від 13.09.2013р. у
справі № 905/3751/13 скасувати у повному
обсязі та прийняти нове рішення, яким
первісний позов задовольнити повністю,
а у задоволенні зустрічного позову -
відмовити.

Заявник скарги не погоджуючись із
висновком господарського суду
посилається на неповне з'ясування та
дослідження усіх наявних у справі
докази і обстави справи, які мають
значення для її вирішення. Наслідком
чого було невірно зроблений висновок
щодо не обґрунтованості вимог
Підприємства та - обґрунтованості
вимог Товариства

Сторони були апеляційним судом
належним чином повідомлені про день,
час та місце розгляду апеляційної
скарги.

Підприємство підтримало вимоги та
доводи викладені в апеляційній скарзі.

Товариство надало відзив, у якому
звернувся з проханням рішення суду
першої інстанції залишити без змін,
апеляційну скаргу без задоволення. У
відзиві зазначає, що строк оплати
вартості транспортування не настав у
розумінні п.3.9 укладеного між сторонами
договору. Стверджує, що з коносаментів
№№ ZIMUOSS120279, ZIMUOSS120288, ZIMUOSS120289 вбачається,
що пунктом призначення вантажу до
вивантаження зазначений порт - «Colombo»,
що суперечить умовам узгодженого
сторонами договору та заявки № 1 до
нього.

Відповідно до статей 44, 811
Господарського процесуального кодексу
України здійснено фіксацію судового
процесу технічними засобами та
складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає рішення
господарського суду таким, що винесено
при неповному дослідженні усіх
зібраних у справі доказів у їх
сукупності, тобто - з порушенням
встановлених до рішення вимог. Відтак -
не законним та не обґрунтованим, а
апеляційну скаргу - такою, що підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено господарським судом та
підтверджується матеріалами справи,
12.03.2012р. між сторонами був укладений
договір щодо надання
транспортно-експедиційних послуг за
№ALG190312 (далі - «Договір ТЕО», т.1 а.с.21-28).

Предмет Договору ТЕО передбачає, що цей
договір регулює взаємовідносини
сторін з організації та забезпечення
Підприємством від свого імені або
імені Товариства, але в будь-якому
випадку за винагороду, за рахунок, за
дорученням та в інтересах останнього,
комплексу робіт та послуг з метою
доставки імпортних, експортних,
транзитних небезпечних та, які не
потребують особливих режимів
зберігання генеральних вантажів
Товариства та його вантажів у 20-ти, 40-ка
і вище 40-фунтів контейнерах стандартів
ISO від міста вказаного Товариством, до
міста призначення, різними видами
транспорту, по обумовленому маршруту,
включаючи організацію та забезпечення
залежно від маршруту (п.п.1 п.1 Договору
ТЕО).

Відповідно до п.п.1.3 п.1 Договору ТЕО,
асортимент, кількість/об'єм вантажу,
маршрут перевезення, способи
транспортування та види транспорту,
перевалки, додаткові затрати
Експедитора, зберігання , їх особливі
умови, які потребують більш докладної
регламентації, умови фрахтування
(букінга), необхідність
стафірування/растафірування, а також
спосіб доставки вантажів до місця
призначення обумовлюються сторонами у
заявках на перевезення, які є
невід'ємною частиною даного договору.

Виходячи з умов п. 2.1 Договору ТЕО
Товариство взяло на себе зобов'язання
завчасно (за сім днів) до початку
відвантаження повідомляти
Підприємству певні дані. Зокрема - щодо
способів та умов транспортування,
перевалки, зберігання та перевезення
вантажів.

За п.п.2.6 п.2 Договору ТЕО Товариство до
початку процесу
відвантаження/відправки партії
вантажу узгоджує з Підприємством усі
питання та видає останньому заявку на
перевезення, узгоджену сторонами, яка
містить усі умови транспортування,
перевалки, зберігання вантажу, порядок
визначення ваги вантажу, вимоги до
маркірування і тарі при
прийманні/видачі на/зі складу,
необхідності та умовам
стафірування/растафірування вантажу,
порядок відвантаження вантажу із
пункту перевалки, а також усі реквізити
по оформленню відвантажувальних
документів.

За п.п. 2.18 п.2 Договору ТЕО Товариство
зобов'язалося відшкодовувати
Підприємству додаткові витрати
(зокрема, оплату послуг, робіт інших
осіб, які були залучені до виконання
даного договору, оплату зборів та інших
обов'язкових платежів тощо), які
виникли у Експедитора при виконанні
даного договору, впродовж 5-ти
банківських днів з моменту отримання
відповідного рахунку

Умовами п. 5.6. Договору ТЕО передбачено,
що Товариство зобов'язалося
здійснювати відшкодування витрат
Підприємства, понесених під час
виконання доручень Товариства, згідно
виставлених рахунків у порядку,
узгодженому Сторонами у п. 5.7. Договору
ТЕО.

Проаналізувавши зміст пп.5.7.1 п.5
Договору ТЕО (саме в якому йдеться про
умови, порядок та строки оплати послуг
Підприємства), судова колегія дійшла
висновку, що платежі за виконані
послуги згідно умовам Договору ТЕО
мають здійснюватися Товариством
шляхом банківського переводу на
рахунок Підприємства після підписання
акту виконаних робіт протягом 15
банківських днів від дати отримання
від Підприємства оригіналів або копій
накладної (CMR) з відміткою отримувача
про приймання вантажу, коносаменту або
штурманськими розписками, авіа
накладної, завіреної печаткою
Підприємства.

Однак, за умовами п. 5.6. Договору ТЕО
сторони узгодили можливість іншого
порядку розрахунків, що має бути
відображено у відповідній заявці на
перевезення.

Пунктом 6.1.1 Договору ТЕО передбачено,
що у разі прострочення платежів по
строкам, обумовленим у даному договорі,
додаткових угодах до нього, сторона яка
прострочила виплачує другій стороні
пеню у розмірі 0,1 % від суми, яка
підлягає оплаті, за кожен день
прострочення, але не більш подвійної
облікової ставки Національного Банку
України, діючої у період, за який
сплачується пеня.

Договір ТЕО набуває чинності з моменту
його підписання та діє до 31 грудня 2013р.
включно (пп.8.1 п.8).

12.03.2012р. сторонами, на виконання умов
Договору ТЕО, була погоджена
заявка-договір №1 (далі - «заявка» (т.1
а.с.29)), відповідно до якої були
визначені умови постачання товару: FCA
Odessa (України) - CFR Mumbai (Індія). Вартість
транспортування за цією заявкою
становить еквівалент 10`385 доларів США
за курсом НБУ на день складання
коносаменту (за один ротор). Заявкою
сторони узгодили умови оплати
зазначеної суми, а саме: протягом 10-ти
днів після отримання Товариством
оригіналів коносаментів, рахунку, акту
виконаних робіт та податкової
накладної.

Товариством Підприємству була видана
довіреність від 12.03.2012р., якою
останньому було надане право від свого
імені здійснювати всі необхідні дії
пов'язані з
транспортно-експедиторським
обслуговуванням, оформленням,
перевалкою вантажу, масою нетто 35,8 тн.,
кількістю 3 шт., яке прибуло в Одеський
Морський Торговий Порт на термінал
«Металз-Юкрейн» для подальшого
відправлення на експорт до порту -
«Mumbai» (т.1 а.с. 30).

За твердженням Підприємства, його
представників під час судових
засідань, контейнери з вантажем були
передані для транспортувався
Товариству з обмеженою
відповідальністю «ЗІМ Інтегрейтид
Шипінг Україна Сервісиз Лтд.» (далі -
«ZIM»), як власнику лінії (сервісу): «East
Med/Black Sea Express Ser.» («EMX»); були відправлені
з порту - Одеса в напрямку порту «Mumbai»
та - прямували в межах лінії «EMX». Це
твердження підтверджено листом ЗІМ від
04.02.2014р. (т.2 а.с. 151). Крім того на
підтвердження цього Підприємством
надана одна з копій первісно
виготовлених ZIM коносаментів (т. 2 а.с.
168-169).

Виходячи з відомостей, що містяться у
всесвітній мережі Інтернет, та
додатково наданих Підприємством на
запит суду, у місті Мумбай (Індія)
наявні 2 діючі морські порти, а саме:
власне порт «Mumbai» та порт «Nhava Sheva»,
пристосований для обробки вантажів, що
перевозяться у контейнерах. У свою
чергу порт «Nhava Sheva» має 4 термінали:

· «Jawaharlal Nehru Port Container Terminal» («JNPCT»),

· «Nhava Sheva International Container Terminal»
(«NSICT»),

· «Gateway Terminals India» («GTI»),

· «Container Corporation of India Ltd.» («CONCOR»).

Ці відомості визнається судовою
колегією загальновідомими. Відтак, з
огляду на приписи ч. 1 ст. 35 ГПК України -
такими, що не потребують додаткового
доказування (роздруковані на паперових
носіях відповідні відомості - долучені
судом до матеріалів справи (т. 2 а.с.
157-167)).

За поясненням Підприємства, не
спростованого Товариством, через
неотримання Підприємством відомостей
про технічну можливість порту «Mumbai»
прийняти вантаж та готовність
одержувача вантажу нести ризики,
пов'язані з його вивантаженням
(необхідність наявності таких
відомостей свідчить лист оператора
терміналу в порту «Nhava Sheva» (т. 1 а.с.
205-206)), зазначені контейнери не були
вивантажені у пору «Nhava Sheva» та в межах
лінії «EMX» прослідували до порту
«Кланг» (Млайзія), де були
перевантажені на інше судно іншої
лінії компанії ZIM та - доставлені
останнім до порту «Colombo» (Шрі-Ланка). Де
тривалий час зберігалися і згодом, за
коносаментом № VGL/MUM/TRI/213 - були
перевезені до контейнерного терміналу
«Gateway Terminals India» («GTI») порту «Nhava Sheva» у
місті Мумбай (Індія). Де у серпні 2012р. -
були отримані належним
вантажоодержувачем - «Brahat Heavy Electricals
Limited» - (далі -«BHEL»). При цьому,
організацією перевезення від порту
«Colombo» до контейнерного терміналу «Gateway
Terminals India» («GTI») порту «Nhava Sheva» у місті
Мумбай (Індія) за дорученням
Підприємства на підставі відповідної
агентської угоди (т. 2 а.с. 137-150)
здійснило Закрите акціонерне
товариство з обмеженою
відповідальністю «Ace Multifreight Logistics Ltd.».

За поясненням представників
Підприємства, не спростованого
Товариством, у зв'язку із фактичним
перевезенням контейнерів з порту
«Одеса» до порту «Colombo» коносаментами
№№ ZIMUOSS120279, ZIMUOSS120288, ZIMUOSS120289 на
перевезення контейнерів були
перевізником, ZIM, перевидані із
зазначенням фактичних портів
перевезення ZIM, «Одеса» - «Colombo».

Відповідно до п. 3.1. Договору ТЕО,
Підприємство відповідно до інструкцій
Товариства, на підставі доручення
останнього та за погодженням з ним
розробляє оптимальний маршрут
конкретного перевезення
вантажів/контейнерів з вантажем
клієнта.

Судова колегія не може погодитись з
твердженням місцевого господарського
суду про те, що: по-перше, Товариством у
заявці був визначений маршрут
перевезення; по-друге, Підприємство, в
порушення умов Договору ТЕО, змінило
цей маршрут перевезення без погодження
з Товариством і - вважає таке
твердження хибним та зробленим при
неправильній оцінці норм діючого
законодавства та зібраних по справі
доказів, виходячи з наступного.

Із змісту заявки вбачається, що
Товариство доручило Підприємству
здійснити доставку визначеного у
заявці вантажу. При цьому в заявці були
визначені лише «…умови поставки: FCA Odessa
(України) - CFR Mumbai (Індія)…». Слід
визнати, що за умовами Договору ТЕО
Підприємство було виконавцем
транспортно-експедиційних послуг і аж
ніяк ні постачальником вантажу
Товариства. Як свідчать матеріали
справи постачальником вантажу за
контрактами № С511З00019 від 25.10.2011, №
С511З00020 від 25.10.2011, № С511З00021 від 25.10.2011,
укладеними Товариством з компанією «UMP
Trading SA», було само Товариство. Відтак,
умови поставки вантажу (згідно
контрактів № С511З00019 від 25.10.2011р., №
С511З00020 від 25.10.2011р., № С511З00021 від
25.10.2011р.) для Підприємства не мали аж
ніякого значення, а зазначення про них
у заявці носили виключно інформативний
характер.

Маршрут перевезення вантажу у заявці
визначений не був та додатково
сторонами не узгоджувався. Також не
було обумовлено сторонами й того, що
доставляння вантажу має відбутися
виключно одним транспортним засобом
без можливого перевантаження в інших
портах.

Таким чином, аналізуючи зміст заявки
судова колегія дійшла висновку про те,
що сторонами були визначені лише пункт
відправлення та кінцевий пункт
доставки вантажу без чіткого
визначення маршруту такої доставки.

Втім, місцевий господарський суд без
будь-яких обґрунтованих підстав
ототожнив терміни «…умови поставки
вантажу…» та «…маршрут перевезення
вантажу…». Адже під терміном маршрут
перевезення слід розуміти не тільки
пункти відправлення та кінцевого
доставляння вантажу, але й те, яким
шляхом буде слідувати транспортні
засоби від початкового до кінцевого
пунктів (із зазначенням можливих
проміжних пунктів заходу, пунктів
можливого перевантаження вантажу з
одного транспортного засобу на інший,
тощо)

Виходячи з приписів ч.1 ст.10 Закону
України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» Експедитор має право
обирати або змінювати вид транспорту
та маршрут перевезення, обирати або
змінювати порядок перевезення вантажу,
а також порядок виконання
транспортно-експедиторських послуг,
діючи в інтересах клієнта, згідно з
відповідним договором транспортного
експедирування; відступати від
вказівок клієнта в порядку,
передбаченому договором транспортного
експедирування.

За таких обставин, враховуючи
відсутність чітких вимог з боку
Товариства щодо того чи іншого
маршруту перевезення, зважаючи на
наявність можливих ускладнень з
вивантаженням вантажу в порту «Nhava Sheva»
Підприємство мало право, керуючись
приписами ч.1 ст.10 зазначеного Закону,
самостійно визначити остаточний
маршрут перевезення вантажу
Товариства, однак, діючи при цьому в
інтересах Товариства.

Судова колегія зазначає, що обраний
Підприємством маршрут перевезення
вантажу до кінцевого пункту («Odessa»
(України) - «Colombo» (Шрі-Ланка) - »Mumbai»
(Індія)) не у повній мірі відповідав
інтересам Товариства, що не позбавляє
останнє вимагати від Підприємства
відшкодування відповідних, пов'язаних
з такими діями можливих доведених
збитків.

Більш того, такі дії з боку
Підприємства позбавляють його права на
відшкодування за рахунок Товариства
додатково понесених Підприємством
витрат у сумі 19' 049,85 грн., адже останні
пов'язані з перевезенням вантажу з
порту «Colombo» до контейнерного
терміналу «Gateway Terminals India» («GTI») порту
«Nhava Sheva» у місті Мумбай (Індія) та -
виникли у зв'язку із неузгодженням з
Товариством саме такого маршруту
транспортування вантажу. Окрім того, ці
додаткові витрати Підприємства також
не були попередньо погоджені
Товариством.

Судова колегія приймає до уваги також і
те, що зазначені витрати у сумі 19' 049,85
грн. Підприємство вимагає стягнути з
Товариства у якості збитків, не довівши
при цьому винних дій з боку Товариства,
що їх спричинили; а також - наявність
причинно-наслідкового зв'язку між
діями Товариства та цими витратами.

Вимоги Підприємства щодо стягнення з
Товариства суми основного боргу 236' 778,00
грн. судова колегія вважає
обґрунтованими. Адже:

- вантаж був доставлений до
визначеного Сторонами у заявці пункту
призначення Мумбай. Тобто, завдання
Товариства щодо доставляння вантажу до
визначеного ним місця було
Підприємством виконано;

- ця сума не перевищує вартості
транспортування, обумовленої
Сторонами у заявці (навіть є меншою у
зв'язку із врахуванням Підприємством
штрафних санкцій, пов'язаних з
несвоєчасним доставлянням вантажу);

- понесені Підприємством витрати у
цій сумі повністю підтверджені
наявними у справі доказами (т. 1 а.с. 54 -
112). Твердження місцевого
господарського суду про відсутність
таких доказів є хибним, адже -
висловлено при неповному дослідженні
матеріалами справи;

- Договором ТЕО не передбачено
право Товариства не оплачувати
Підприємству обумовлених Сторонами
сум вартості послуг у разі перевезення
вантажів Товариства за маршрутом,
визначеним Підприємством самостійно
через відсутність маршруту
транспортування вантажу, узгодженого
Сторонами.

Заперечуючи проти настання строку
оплати цієї суми, з чим погодився
місцевий господарський суд, Товариство
стверджує, що ним не були отримані
оригінали коносаментів. Втім,
стверджуючи про це, Товариство під час
розгляду справи у суді першої
інстанції не надало на підтвердження
цього жодного доказу. Таке твердження
спростовується наявними у справі
доказами.

Як зазначено вище, згідно умов заявки
Сторони визначили строк оплати
Товариством визначеної у ній суми
вартості послуг Підприємства
«…впродовж 10-ти днів після отримання
оригіналів коносаментів, акта
виконаних робот та податкової
накладної …».

Виходячи з листа «ZIM», (т. 1 а.с. 242)
оригінали коносаментів №№ ZIMUOSS120279,
ZIMUOSS120288, ZIMUOSS120289 були отримані від ZIM
Підприємством 05.07.2012р. Ці коносаменти
були відправлені Товариству
кур'єрською службою «TNT» 06.07.2012р., за
транспортною накладною № TNT368360107 від
06.07.2012р.(т. 1 а.с. 235). Згідно листа
кур'єрської служби «TNT» (т. 1 а.с. 243) ця
кореспонденція була доставлена на
адресу Товариства 09.07.2012р.

Товариство на запит апеляційного суду
письмово пояснило, що у
кореспондентській доставці
кур'єрської служби за накладною TNT368360107
знаходились акти надання послуг та
рахунки і це, за твердженням
Товариства, підтверджується наданим
ним витягом з канцелярської книги (т. 2
а.с. 122).

Судова колегія критично ставиться до
такого твердження Товариства, виходячи
з того, що:

по-перше, у витягу з канцелярської
книги (т. 2 а.с. 124) за 09.07.12р. міститься
запис № 9/3777 про кореспонденцію №
TNT368360107 без вмісту цієї кореспонденції.
На іншій сторінці цієї книги (т. 2 а.с. 225)
міститься перелік документів. При
цьому не зрозуміло чи відноситься цей
перелік документів до вмісту
відправлення № TNT368360107 ?

по-друге, у цьому переліку документів в
рядку 8 зазначено : «…акты
предоставленных услуг, счета…». Там же
у рядку 4 зазначено «…коносамент…»;

по-третє, виходячи з листа Товариства №
42/3318 від 12.06.2012р. останній підтверджує
наявність у нього актів виконаних
робот Підприємства, що спростовує
твердження Товариства про надсилання
йому Підприємством 09.07.2012р. цих
документів знову (про повторне
надсилання актів виконаних робот у
поштовій кореспонденції TNT368360107
Підприємство заперечує);

по-четверте, «Канцелярська книга»,
витяг з якої наданий Товариством суду,
є суто внутрішнім документом
Товариства, що викликає у суду сумнів
щодо об'єктивного відображення у ній
об'єктивних та неупереджених даних;

по-п'яте, згідно листа ZIM № 1215 від
28.02.2013р. (т.1 а.с. 242) усі оригінали
коносаментів, були ним зібрані у порту
«Colombo» і, окрім того, вантаж у порту
«Colombo» не міг бути отриманий від
перевізника одержувачем без
пред'явлення перевізнику оригіналів
коносаментів. Такий оригінал
коносаменту потрапити до одержувача
(його представника) у порту «Colombo»
інакше ніж через відправника вантажу
за коносаментом, тобто - Товариство, не
міг.

Все це свідчить про намагання
Товариства навести плутанину у справі
та ввести суд в оману щодо
об'єктивності подій, які відбувалися
насправді.

Відтак судова колегія вважає
твердження Підприємства про
надсилання ним Товариству 06.07.2012р.
поштовою кореспонденцією № TNT368360107 та -
отримання останнім 09.07.2012р. за цією
кореспонденцією саме оригіналів
коносаментів таким, що не спростоване
Товариством належними та допустимими
доказами.

Згідно ч.1 ст. 929 Цивільного кодексу
України (далі - «ЦК України»), за
договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно статті 526 ЦК України, яка
кореспондується з ч.1 ст. 193
Господарського кодексу України (далі -
ГК України), зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, виходячи з приписів
узгодженої Сторонами заявки,
Товариство мало сплатити Підприємству
суму 236' 778,00 грн. до 19.07.2012р (включно).

Відповідно до ст.. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки встановлені
договором або законом, зокрема,
неустойка.

Так, сторони у Договорі ТЕО чітко
зазначили неустойку у вигляді пені (п.
6.1.1 договору).

Положеннями ст. 230 ГК України визначено,
що штрафними санкціями визначаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Стаття 625 ЦК України встановлює, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Згідно наданого Підприємством
розрахунку (т.1 а.с. 117) останнє вимагає
стягнути з Товариства інфляційні,
річні та пеню за період з 30.09.2012р. до
30.04.2012р.

Оскільки, матеріалами справи та
Підприємством доведений факт
наявності заборгованості з боку
Товариства у сумі 236' 778,00 грн., то вимоги
Підприємства щодо стягнення з
Товариства інфляційних, річних та пені
є правомірними. Втім, перевіривши
правильність розрахунку інфляційних
та річних судова колегія вважає
правомірним до стягнення на користь
Підприємства інфляційних у сумі 472,84
грн., річних у сумі 4' 145,24 грн.

Що стосується пені судова колегія
вважає правомірними вимоги про
стягнення з Товариства на користь
Підприємства пені у суми 17' 952,43 грн.,
виходячи з наступного.

Як було зазначено раніше кінцевою
датою оплати Товариством суми 236' 778,00
грн. є 19.07.2012р. Відтак, нараховувати пеню
Підприємство мало право починаючи з
20.07.2012р.

Частина шоста статті 232 ГК України
визначає, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано

За таких умов кінцевим строком для
нарахування пені у даному випадку є
20.01.2013р.

Відтак, вимога Підприємства щодо
стягнення пені за період з 21.01.2013 до
30.04.2013р. є неправомірною. Враховуючи
визначену Підприємством дату початку
розрахунку - 30.09.2012р., пеня від суми
прострочення за період 30.09.12р. - 20.01.2013р.
становить саме 17' 952,43 грн.

Задовольняючи зустрічний позов
Товариства місцевий господарський суд
послався на неналежне виконання
Підприємством взятих на себе
зобов'язань, а саме п.п. 3.9 п.3 Договору
ТЕО, що призвело до порушення
Товариством зобов'язань за контрактами
№ С511Р00019, № С511Р00020, № С511Р00021 від
25.10.2011р.перед компанією «UMP Trading SA»,
через що Товариством за платіжними
дорученнями № 4941 від 10.07.2013 та №4940 від
10.07.2013 був компанії «UMP Trading SA»
добровільно сплачений штраф у сумі 113'
001,54 Євро (яка згідно курсу НБУ на момент
оплати становило 1' 161' 223,89 грн.), яка є
збитком Товариства, що має бути
відшкодований останньому за рахунок
Підприємства.

Втім, місцевий господарський суд не
врахував того, що:

· згідно приписів пункту п. 9.1.
зазначених контрактів можливість
стягнення штрафних санкцій
встановлена у випадку не направлення
Товариством оригіналів коносаментів
на адресу UMP Trading SA протягом 10 днів з
моменту відвантаження товару. В той
час, як пунктом 5.9 Договору ТЕО Сторони
обумовили направлення оригіналів
коносаментів Підприємством Товариству
впродовж 10 робочих днів після
виконання Підприємством доручення
Товариства, під яким, у даному випадку
слід розуміти дату доставляння вантажу
до кінцевого місця призначення -
Мумбай;

· за датою укладання контракти з
«UMP Trading SA» були укладені Товариством
25.10.2011р. Договір ТЕО був укладений
Сторонами 12.03.2012р. Відтак, укладаючи з
Підприємством Договір ТЕО, Товариство
завчасно усвідомлювало можливість
настання щодо нього негативних
наслідків за контрактами з «UMP Trading SA»,
адже у порівнянні з умовами Договору
ТЕО строки надсилання «UMP Trading SA»
оригіналів коносаментів за
контрактами № С511Р00019, № С511Р00020, №
С511Р00021 встановлені значно жорсткіші;

· оригінали коносаментів
Підприємство одержало від перевізника
05.07.2012р., тобто, значно пізніше від дати
фактичного відправлення судна з
вантажем з порту Одеса. Відтак,
Підприємство об'єктивно не мало
можливості надіслати Товариство ці
документи раніше цієї дати;

· оригінали коносаментів були
надіслані Підприємством Товариству
06.07.2012р. - наступного дні після їх
отримання;

· вантаж був доставлений до місця
призначення у серпні 2012р. Відтак,
оригінали коносаментів були надіслані
Товариству навіть раніше дати повного
виконання Підприємством доручення
Товариства

За таких обставин, добровільна оплата
Товариством штрафу 113' 001,54 Євро, а
відтак і виникнення у Товариства
збитків відбулося виключно через
власну недбалість самого Товариства.
Вини Підприємства у завдані цих
збитків не вбачається.

Рішення з господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі. Рішення
може ґрунтуватися лише на тих доказах,
які були предметом дослідження і
оцінки судом. Відхиляючи будь-які
доводи сторін чи спростовуючи подані
стороною докази, господарський суд
повинен у мотивувальній частині
рішення навести правове обґрунтування
і ті доведені фактичні обставини, з
огляду на які ці доводи або докази не
взято до уваги судом.

Однак, оскаржуване рішення
господарського суду у даній справі з
огляду на вище викладені обставини,
дослідження та висновки судової
колегії апеляційного господарського
суду вказаним вимогам не відповідає, що
унеможливлює залишення такого рішення
без змін та - зумовлює його скасування і
прийняття у справі нового рішення про
часткове задоволення позовних вимог
Підприємства та - відмову у задоволенні
зустрічних позовних вимог Товариства.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати, у тому числі за подання
апеляційної скарги, розподіляються між
сторонами пропорційно задоволеним
вимогам..

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Альгія» задовольнити
частково.

Рішення господарського суду Донецької
області від 13.09.2013р. у справі № 905/3751/13
скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги Приватного підприємства
«Альгія» задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Енергомашспецсталь» () на користь Приватного
підприємства «Альгія» (): суму основного боргу 236' 778,00 грн.;
інфляційні - 472,84 грн.; 3% річних - 4' 145,24
грн.; піню - 17' 952,43 грн.; на відшкодування
витрат по сплаченому судовому збору за
подання позову - 5' 186,98 грн.; на
відшкодування витрат по сплаченому
судовому збору за подання апеляційної
скарги - 14' 205,74 грн.

В іншій частині у задоволенні позову
Приватного підприємства «Альгія» -
відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
Публічного акціонерного товариства
«Енергомашспецсталь» відмовити
повністю.

Доручити господарському суду
Донецької області видати відповідний
наказ, оформивши його згідно приписів
Закону України «Про виконавче
провадження».

Головуючий суддя: В.М. Татенко Судді:
І.В. Зубченко О.О. Радіонова

Надруковано примірників: 1 - позивачу; 1 -
відповідачу, 1 - до справи; 1 - ГСДО, 1 -
ДАГС