м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Транс
Індастрі»доКазенного підприємства
спеціального приладобудування
«Арсенал»за участюпрокурора
прокуратури міста Києвапростягнення 24
912 907,08 грн.Суддя Босий В.П.
Представники сторін:
від позивача:Баланчук А.В.від
відповідача:Надич Б.М., Вавдійчик Б.П.,
Криничцький А.В.прокурор:Ткаченко Т.М.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Транс Індастрі»
(надалі - «Товариство») звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Казенного підприємства
спеціального приладобудування
«Арсенал» (надалі - «Підприємство») про
стягнення 24 912 907,08 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач згідно договору про
відступлення права вимоги (цесії) від
09.09.2013 р. набув право вимоги від
відповідача сплати інфляційних та
процентів за неналежне виконання ним
зобов'язання з повернення суми позики
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія ММК» за
договором позики №09-0303 від 04.09.2009 р., у
зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача процентів
у розмірі 24 251 227,47 грн. та інфляційних у
розмірі 661 679,61 грн.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 17.09.2013 р. порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 07.10.2013 р. у зв'язку
із перебуванням судді Босого В.П. у
на розгляд судді Стасюку С.В.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 07.10.2013 р. справу прийнято до
провадження суддею Стасюком С.В. та
призначено її до розгляду на 18.11.2013 р.
15.11.2013 р. від представника відповідача
надійшов відзив на позовну заяву, в
якому відповідач проти задоволення
позовних вимог заперечував з огляду на
те, що позивач не отримав право
вимагати від відповідача сплати
інфляційних та процентів у зв'язку з
припиненням дії договору 09-0303 від 04.09.2009
р. та, відповідно, припиненням
зобов'язання з повернення суми позики.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 18.11.2013 р. справу
Босому В.П. у зв'язку із його
поверненням з відрядження.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 18.11.2013 р. справу прийнято до
провадження суддею Босим В.П.
В судових засіданнях 18.11.2013 р. та 23.12.2013
р. судом оголошувались перерви до 23.12.2013
р. та 20.01.2014 р. відповідно.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, вимоги ухвал
суду виконав, надав пояснення стосовно
суті спору, позовні вимоги підтримав
В судове засідання представники
відповідача з'явилися, через
канцелярію суду подали клопотання про
зупинення провадження у справі до
розгляду господарським судом
Київської області справи №911/93/14 за
позовом Підприємства до Товариства та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АвтоІнтернешнл
Метрополіс» про визнання недійсним
Судом в задоволенні клопотання про
зупинення провадження у справі
відмовлено з огляду на те, що заявником
не доведено факту неможливості
розгляду даної справи до вирішення
господарським судом Київської області
справи №911/93/14.
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.09.2009 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія ММК»
(кредитор) та Підприємством
(позичальник) було укладено договір
позики №09-0303 (надалі - «Договір
позики»).

Відповідно до п. 1.1 Договору позики
сторони встановили, що після укладення
цього договору позичальник має намір в
порядку передбаченому постановою
Кабінету Міністрів України №803 від
02.06.2007 р. ініціювати процедуру
одержання дозволу на відчуження
державного майна, одержати такий
дозвіл та здійснити продаж державного
майна - приміщень корпусу №3а (жодне з
положень цього договору не може
розглядатися як гарантія одержання
вищевказаного дозволу, чи як
зобов'язання позичальника здійснити
продаж відповідного майна всупереч
вимогам закону, інтересам держави та
суспільства) та звільнити приміщення
корпусу №3а від своїх підрозділів.

Пунктом 2.1 Договору позики визначено,
що відповідно до цього договору
кредитор надає позичальнику грошові
кошти в сумі 5 000 000,00 грн., а позичальник
зобов'язується повернути таку ж суму
грошових коштів в порядку та на умовах,
передбачених даним договором.

Згідно з п. 3.3 Договору позики
позичальник зобов'язується повернути
одержану суму позики в строк не пізніше
3 банківських днів з моменту одержання
відповідної суми грошових коштів
внаслідок продажу державного майна -
приміщень корпусу №3а відповідно до п.
1.1 цього договору.

Відповідно до п. 3.4 Договору у випадку,
якщо з причин, які не залежать від волі
позичальника, продаж державного майна -
приміщень корпусу №3а не відбудеться,
позичальник зобов'язаний повернути
одержану суму позики у строк не пізніше
30 календарних днів з моменту настання
наступних обставин:

- у випадку, якщо позичальнику буде
відмовлено в наданні дозволу на продаж
- з моменту прийняття відповідного
рішення (п. 3.4.1);

- у випадку, якщо внаслідок дії
обставин, які не залежать від волі
сторін (зміна законодавства, прийняття
судових рішень тощо), продаж приміщень
корпусу №3а стане неможливим - з
моменту настання відповідних обставин,
але це не поширюється на ті випадки,
коли така неможливість має тимчасовий
характер (п. 3.4.2);

- у випадку, якщо внаслідок дії
обставин, які не залежать від волі
сторін (зміна законодавства, прийняття
судових рішень тощо), можливість
реалізації процедури продажу
приміщень корпусу №3а буде затримано
на строк понад 3 місяці - з 15.01.2010 р.

На виконання умов Договору позики,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія ММК» було
перераховано на рахунок Підприємства
грошові кошти у розмірі 5 000 000,00 грн., що
не заперечується сторонами у справі.

Відповідачем було повернуто суму
позики на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
ММК» 07.06.2011 р. у розмірі 863 367,81 грн., 08.06.2011
р. у розмірі 1 500 000,00 грн. та 23.06.2011 р. у
розмірі 1 936 632,19 грн., що підтверджується
банківськими виписками з рахунку
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія ММК».

Рішеннями загальних зборів Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Компанія ММК», оформленими
протоколами загальних зборів
учасників від 04.05.2011 р., було припинено
діяльність такого товариства шляхом
приєднання його до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«АвтоІнтернешнл Метрополіс».

09.09.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «АвтоІнтернешнл
Метрополіс» (цедент) та Товариством
(цесіонарій) було укладено договір про
відступлення права вимоги (цесії)
(надалі - «Договір відступлення права
вимоги»).

Відповідно до п. 1 Договору про
відступлення права вимоги за цим
договором цедент відступає, а
цесіонарій набуває право вимоги
(належного цеденту) від Підприємства
(боржник) належного та реального
виконання зобов'язання щодо сплати
боржником цеденту інфляційних і
процентів від несвоєчасно повернутої
суми, за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань щодо повернення
грошових коштів за Договором позики,
укладеним між Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія ММК»,
правонаступником якого є цедент, та
боржником.

12.09.2013 р. на адресу Підприємства було
відправлено повідомлення про
відступлення права вимоги на користь
Товариства згідно з Договором про
відступлення права вимоги.

Спір у справі виник у зв'язку із
наявністю зобов'язання відповідача по
сплаті процентів та інфляційних на
підставі Договору позики.

Відповідно до Статуту Підприємства,
його було перейменовано на Казенне
підприємство спеціального
приладобудування «Арсенал» згідно
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 10.04.2009 р. №525-р.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського
кодексу України казенне підприємство
створюється за рішенням Кабінету
Міністрів України. У рішенні про
створення казенного підприємства
визначаються обсяг і характер основної
діяльності підприємства, а також орган,
до сфери управління якого входить
підприємство, що створюється.
Реорганізація і ліквідація казенного
підприємства проводяться відповідно
до вимог цього Кодексу за рішенням
органу, до компетенції якого належить
створення даного підприємства.

Частиною 2 статті 77 Господарського
кодексу України (в редакції, чинній на
момент укладення Договору позики)
казенне підприємство самостійно
організовує виробництво продукції
(робіт, послуг) і реалізує її за цінами
(тарифами), що визначаються в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України, якщо інше не передбачено
законом. Для закупівель товарів, робіт
чи послуг казенне комерційне
підприємство застосовує процедури
закупівель, визначені Законом України
«Про закупівлю товарів, робіт і послуг
за державні кошти».

Суд відзначає, що укладений
Підприємством з Товариством з
обмеженою відповідальністю «Компанія
ММК» Договір позики за своєю правовою
природою є договором про закупівлю
фінансових послуг, а механізм
здійснення закупівлі товарів, робіт і
послуг за державні кошти на момент його
укладання регулювався Положенням про
закупівлю товарів, робіт і послуг за
державні кошти, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2008 р. №921 (у редакції постанови
Кабінету Міністрів України від 19.11.2008 р.
№1017) (надалі - «Положення»).

Частиною 3 п. 2 Положення визначено, що
державною закупівлею є придбання
товарів, робіт і послуг за державні
кошти в установленому цим Положенням
порядку.

Згідно з п.п. 15 п. 2 Положення послуги -
будь-яка закупівля, крім товарів і
робіт, включаючи підготовку
спеціалістів, забезпечення
транспортними засобами та засобами
зв'язку, освоєння технологій, наукові
дослідження, медичне та побутове
обслуговування, поточний ремонт, а
також консультаційні послуги. До
консультаційних послуг належать
послуги, пов'язані з консультуванням,
експертизою, оцінкою, підготовкою
висновків і рекомендацій.

Відповідно до п. 5 Положення це
положення застосовується до всіх
закупівель товарів, робіт і послуг, що
повністю або частково здійснюються за
рахунок державних коштів, за умови, що
вартість закупівлі товару (товарів),
послуги (послуг) становить не менше ніж
100 тис. гривень, а робіт - 300 тис. гривень.

Пунктом 3.2 Договору позики встановлено,
що позика надається позичальнику на
безоплатній основі, тобто плата за
користування грошовими коштами
наданими в позику не стягується, крім
випадків, передбачених п. 3.8 цього
договору.

В свою чергу, згідно з п. 3.8 Договору
позики відповідно до ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України сторони
домовилися, що у випадку прострочення
терміну повернення позики позичальник
зобов'язується сплачувати кредитору
проценти в розмірі 1% в день від
неповернутої суми.

Враховуючи, що умовами Договору позики
було передбачено зобов'язання
Підприємства (у випадку прострочення
терміну повернення позики) сплатити на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія ММК» 365%
річних, що з урахуванням заявленої до
стягнення у даній справі суми
заборгованості, перевищує визначену п.
5 Положення вартість закупівлі,
закупівля таких послуг повинна
здійснюватися з дотримання
передбачених Положенням процедур.

Представники сторін доказів
проведення визначених Положенням
процедур не навели та вказали, що
процедура закупівлі не здійснювалася.

Пунктом 8 Положення передбачено, що
закупівля товарів, робіт і послуг
здійснюється за такими принципами:
максимальна економія та ефективність;
добросовісна конкуренція серед
учасників; відкритість та прозорість
на всіх стадіях закупівлі;
недискримінація учасників; об'єктивна
та неупереджена оцінка тендерних
пропозицій; запобігання корупційним
діям і зловживанням.

Укладанню Договору позики повинно
передувати здійснення механізмів та
процедур, передбачених Положенням, а
його укладання без їх застосування
свідчить про порушення визначених
принципів закупівлі (п.8 Положення) та
виключало можливість укладання
Договору позики сторонами.

Відповідно до п. 84 Положення умови
договору про закупівлю не повинні
відрізнятися від умов тендерної
(цінової) пропозиції учасника -
переможця процедури закупівлі.

За таких обставин, укладанню Договору
позики повинно було передувати
здійснення процедури закупівлі,
доказів здійснено чого надано не було,
а тому Договір суперечить приписам ст.
77 Господарського кодексу України (в
редакції, чинній на момент його
укладення), а також пунктам 1, 5, 8, 84
Положення про закупівлю товарів, робіт
і послуг за державні кошти,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2008 р. №921.

Згідно статті 117 Конституції України
Кабінет Міністрів України в межах
своєї компетенції видає постанови і
розпорядження, які є обов'язковими до
виконання.

Пунктом 4 статті 4 Цивільного кодексу
України визначено, що актами
цивільного законодавства є також
постанови Кабінету Міністрів України.

Відповідно до частини 1 ст. 203
Цивільного кодексу України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Вказана норма на момент існування
спірних правовідносин була викладена в
редакції: «Зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства».

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу
України визначено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, невідповідність Договору
позики статті 77 Господарського кодексу
України (в редакції, чинній на момент
його укладення) та пунктам 1, 5, 8, 84
Положення про закупівлю товарів, робіт
і послуг за державні кошти,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2008 р. №921,
згідно ч. 1 ст. 203 та ст. 215 Цивільного
кодексу України є підставою для
визнання Договору позики недійсним.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1
статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право визнати недійсним повністю
чи у певній частині пов'язаний з
предметом спору договір, який
суперечить законодавству; виходити за
межі позовних вимог, якщо це необхідно
для захисту прав і законних інтересів
позивачів або третіх осіб з
самостійними вимогами на предмет спору
і про це є клопотання заінтересованої
сторони.

Згідно з п. 2.3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
№11 від 29.05.2013 р. якщо, вирішуючи
господарський спір, суд встановить, що
зміст договору, пов'язаного з предметом
спору, суперечить законодавству,
чинному на момент укладення договору,
він, керуючись пунктом 1 частини першої
статті 83 ГПК, вправі за власною
ініціативою визнати цей договір
недійсним повністю або у певній
частині із застосуванням за
необхідності й наслідків визнання
недійсним нікчемного правочину (абзац
другий частини п'ятої статті 216 ЦК
України). Реалізація господарським
судом цього права здійснюється
незалежно від наявності відповідного
клопотання сторони (на відміну від
припису пункту 2 частини першої тієї ж
статті ГПК).

Наведене право суду не порушує
принципу диспозитивності сторін у
господарському процесі, оскільки як
виняток передбачено положеннями ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України.

Із матеріалів справи вбачається, що
передумовою виникнення спору є
існування Договору позики, а тому з
огляду на його суперечність
законодавству, є підстави для визнання
такого договору недійсним в межах
даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного
кодексу України недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Оскільки, недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю, то
позовні вимоги про стягнення з
відповідача процентів у розмірі 24 251
227,47 грн. та інфляційних у розмірі 661 679,61
грн., нарахованих за прострочення
виконання грошових зобов'язань за
Договором позики, задоволенню не
підлягають.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Транс Індастрі» про
стягнення 24 912 907,08 грн. відмовити.

2. Визнати недійсним договір позики
№09-0303 від 04.09.2009 р., укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія ММК» та
Казенним підприємством спеціального
приладобудування «Арсенал».

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України, та
може бути оскаржено в порядку та
строки, визначені Господарським
процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено 24.01.2014 р.

Суддя
В.П. Босий