ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.01.14р. Справа № 904/9517/13

За позовом Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Заводської
районної у м. Дніпродзержинську ради, м.
Дніпродзержинськ

до Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку "ПРИВАТБАНК", м.
Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Управління Пенсійного фонду
України в Заводському районі м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області, м. Дніпродзержинськ
Дніпропетровської області

про стягнення 894,00 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: Урюкалова І.В.,
довіреність № 72 від 11.01.2014 року,
головний спеціаліст-юрисконсульт,

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Заводської районної у м.
Дніпродзержинську ради звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПРИВАТБАНК",
отримувач - Управління Пенсійного
фонду України в Заводському районі м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області надмірно отриманих коштів
державної соціальної допомоги у сумі
894,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані
порушенням відповідачем Порядку
виплати пенсій та грошової допомоги за
згодою пенсіонерів та одержувачів
допомоги через їх поточні рахунки у
банках, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 30.08.1999
року № 1596 та параграфу 4 статті 8
розділу IV укладеного між сторонами
договору № 11 від 15.01.2010 року про
зарахування і виплату пенсій та
допомог через ПАТ Комерційний банк
"Приватбанк" у частині щодо повернення
державної соціальної допомоги,
профінансованої за березень 2013 року і
зарахованої на банківський рахунок
Лабунця Володимира Миколайовича, який
помер 01.02.2013 року.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав, зазначених у позові.

У відзиві на позов відповідач проти
позову заперечує, вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню. При цьому зазначає, що
звернення позивача до нього про
повернення коштів мало місце
відповідно до листа № 1456 від 15.04.2013
року, після чого усі наявні на
банківській картці Лабунця В.М. кошти, а
саме 2682,00 грн. були перераховані на
вказані позивачем рахунки, окрім суми
894,00 грн., яка була знята з його картки
користувачем (невстановленою особою)
при правильному введені ПІНкоду у
рахунок оплати товару.

Позивач не повідомив банк про смерть
Лабунця В.М. на момент здійснення
фінансових операцій з грошовими
коштами на його картковому рахунку, у
зв'язку з чим вина банку відсутня.

У судовому засіданні 14.01.2014 року
представник відповідача підтримав
заперечення на позов з підстав,
зазначених у відзиві.

Третя особа у справі надала письмові
пояснення від 14.01.2014 року № 294/10/43 та
зазначила про те, що на її банківський
рахунок відповідачем була повернута
надмірно перерахована нею сума
державної соціальної домоги за квітень
- червень 2013 року в сумі 2682,00 грн. Станом
на 14.01.2014 року кошти за березень 2013 року
в сумі 894,00 грн., профінансовані на ім'я
Лабунця В.М., не надходили.

Справа призначалась до розгляду на
14.01.2014 року, 28.01.2014 року.

У останнє судове засідання
представники третьої особи та
відповідача не з'явились, хоча про час
та місце розгляду справи повідомлялись
належним чином, що підтверджується
матеріалами справи.

Відповідно до роз'яснень Вищого
господарського суду України,
викладених в інформаційному листі №
01-8/482 від 13.08.2008 року, до повноважень
господарських судів не віднесено
з'ясування фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних
осіб-учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

За змістом підпункту 3.9.1. п. 3.9.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 (із змін. і доп.) "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" особи,
які беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК.

За таких обставин, а також беручи до
уваги, що відповідно до статті 33
Господарського процесуального України
обов'язок доказування і подання
доказів покладено на сторони, суд
розглядає справу за відсутності
представників третьої особи та
відповідача на підставі наявних у
справі доказів.

У судовому засіданні 28.01.2014 року
проголошені вступна та резолютивна
частини рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться у матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2010 року між Управлінням
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області (далі - третя
особа), Управлінням праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Заводської
районної у м. Дніпродзержинську ради
(далі - Позивач) та Публічним
акціонерним товариством Комерційний
банк "ПРИВАТБАНК" (далі - Відповідач,
Банк) в особі Дніпродзержинської філії
ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" був укладений
договір № 11 про зарахування і виплату
пенсій та допомог через ПАТ
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (далі -
Договір), відповідно до параграфу 1
статті 1 якого Банк виконує функції
виплати пенсій та грошової допомоги,
передбачені Порядком виплати пенсій та
грошової допомоги за згодою
пенсіонерів та одержувачів допомоги
через їх поточні рахунки в банках,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 30.08.1999 року № 1596
(з наступними змінами) (далі - Порядок).

За змістом параграфу 2 статті 3 договору
банк зобов'язується забезпечити:
укладання з пенсіонерами і
одержувачами допомоги договорів про
відкриття поточних рахунків для
зарахування сум пенсій та допомоги;
зарахування сум пенсій та грошової
допомоги на поточні рахунки
одержувачів не пізніше наступного
операційного дня після надходження
коштів від органів Фонду і Управління;
видачу одержувачам належних їм сум
пенсій та грошової допомоги за першою
вимогою.

Параграфом 1 статті 8 договору
передбачено, що однією з підстав, за
якою суми пенсій та грошової допомоги
не зараховуються на поточніі рахунки, є
наявні дані про смерть одержувача.

З місяця, наступного за місяцем смерті
одержувача, установи Банку, при
отриманні такого повідомлення,
припиняють зарахування на поточний
рахунок суми пенсій та грошової
допомоги (параграф 3 статті 8 договору).

Відповідно до параграфу 4 статті 8
договору суми пенсій та грошової
допомоги, зараховані на поточний
рахунок одержувача, разом з
нарахованими на них відсотками,
починаючи з місяця, наступного за
місяцем його смерті, установи Банку
повертають відповідно органам Фонду
або Управління за їх письмовим
розпорядженням, не пізніше наступного
операційного дня надходження
відомостей про смерть одержувача за
умови наявності цих сум на поточному
рахунку пенсіонера.

Згідно з частиною першою статті 2
Закону України "Про державну соціальну
допомогу особам, які не мають права на
пенсію, та інвалідам" від 18.05.2004 року №
1727-IV (далі - Закон № 1727) громадяни
України, які досягли віку (чоловіки - 63
років, жінки - 58 років) або є інвалідами
і не одержують пенсію та постійно
проживають на території України, мають
право на державну соціальну допомогу у
випадках та на умовах, передбачених цим
Законом та іншими законами України.

За змістом статті третьої цього Закону
призначаються такі види державної
соціальної допомоги: державна
соціальна допомога особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам; державна
соціальна домомога на догляд.

Відповідно до статей 9, 10 Закону № 1727
державна соціальна допомога особам,
які не мають права на пенсію, та
інвалідам і державна соціальна
допомога на догляд призначаються
органами праці та соціального захисту
населення і виплачується щомісячно за
поточний місяць.

Пунктом 39 Порядку призначення і
виплати державної соціальної допомоги
особам, які не мають права на пенсію, та
інвалідам і державної соцціальної
допомоги на догляд, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 02.04.2005 р. № 261 (із змін. і доп.) виплата
соціальної допомоги особам
здійснюється Пенсійним фондом України.

Рішенням позивача від 05.06.2012 року
Лабунцю Володимиру Миколайовичу, 28.06.1952
року народження, інваліду 3-ї групи,
була призначена державна соціальна
допомога довічно з 23.05.2012 року (а.с. 28 том
1).

29.05.2012 року Лабунцем В.М. на адресу
позивача була подана заява про
перерахування належних йому сум
грошової допомоги на його поточний
рахунок №, відкритий у відділенні
Дніпродзержинської філії ПАТ КБ
"Приватбанк" (а.с. 21 том 1).

Відповідно до списку осіб № 1 (4455/4455) на
зарахування державної соціальної
допомоги та супровідної відомості на
зарахування грошових коштів за
березень 2013 року, платіжним дорученням
№ 1010 від 15.03.2013 року третьою особою у
справі було перераховано на рахунок
відповідача 1 458 842,94 грн., серед яких 894,00
грн. державної соціальної допомоги за
березень 2013 року на ім'я Лабунця В.М.
(а.с. 53 - 56 том 1).

Згідно банківської виписки
відповідача по особовому рахунку
Лабунця В.М. №003218 державна
соціальна допомога за березень 2013 року
у сумі 894,00 грн. була зарахована на його
рахунок 15.03.2013 року і станом на 19.03.2013
року зазначені грошові кошти були
повністю зняті з рахунку (а.с. 70 - 71 том 1).

03.06.2013 року на адресу позивача надійшов
лист Відділу державної реєстрації
смерті реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції від 27.05.2013 року №
1056/10.9-20 про реєстрацію 11.02.2013 року за
актовим записом № 1129 смерті Лабунця
Володимира Миколайовича, 28.06.1952 року
народження, який помер 01.02.2013 року (а.с. 29
том 1).

Листами від 15.04.2013 року № 1356, від 27.08.2013
року № 2708, від 01.10.2013 року №3088 позивач
звернувся до відповідача з вимогою про
повернення на рахунок третьої особи у
справі 894,00 грн. державної соціальної
допомоги, перерахованої на ім'я Лабунця
В.М., померлого 01.02.2013 року (а.с. 31, 35, 36 том
1). Відповідач відмовився задовольнити
вказану вимогу, посилаючись на те, що на
момент її заявлення вказана сума не
забезпечена необхідним залишком
грошових коштів на поточному рахунку
його власника (а.с. 35, 37 том 1).

Заявлена позивачем претензія № 1 від
15.10.2013 року № 3259 про повернення
грошових коштів (а.с. 38 - 40 том 1)
відповідачем залишена без задоволення
(а.с. 42 - 43 том 1).

Причиною виникнення спору є відмова
відповідача повернути на вимогу
позивача надмірно перераховані
третьою особою у справі кошти -
державну соціальну допомогу за
березень 2013 року у сумі 894,00 грн. на
користь Лабунця В.М., який помер 01.02.2013
року.

Позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Згідно з пунктом 13 Порядку виплати
пенсій та грошової допомоги за згодою
пенсіонерів та одержувачів допомоги
через їх поточні рахунки у банках,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1596 від 30.08.1999 року
(із змін. і доп.) у разі надходження до
уповноваженого банку відомостей про
смерть одержувача пенсії та грошової
допомоги уповноважений банк
зобов'язаний припинити зарахування
коштів на поточний рахунок з місяця,
наступного за місяцем смерті
одержувача, і зробити відповідну
помітку у примірнику списку на
зарахування пенсій та допомоги, що
підлягає поверненню органу Пенсійного
фонду або органу праці та соціального
захисту населення.

Суми пенсій та грошової допомоги,
зараховані на поточний рахунок разом з
нарахованими на них відсотками
починаючи з місяця, наступного за
місяцем смерті пенсіонера, підлягають
поверненню уповноваженим банком
відповідно органам Пенсійного фонду та
соціального захисту населення не
пізніше наступного операційного дня
надходження відомостей про смерть
одержувача.

Відповідно до частин першої, третьої
статті 1066 Цивільного кодексу України
за договором банківського рахунку банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк не має права
визначати та контролювати напрями
використання грошових коштів клієнта
та встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 1067
Цивільного кодексу України договір
банківського рахунку укладається для
відкриття клієнтові або визначеній ним
особі рахунку у банку на умовах,
погоджених сторонами.

Статтею 2 Закону України "Про банки та
банківську діяльність" передбачено,
зокрема, що банківські рахунки - це
рахунки, на яких обліковуються власні
кошти, вимоги, зобов'язання банку
стосовно його клієнтів і контрагентів
та які дають можливість здійснювати
переказ коштів за допомогою
банківських платіжних інструментів.

Відповідно до пунктів 1.4., 1.7. Інструкції
про безготівкові розрахунки в Україні
в національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України № 22 від 21.01.2004 року,
власником рахунку в банку є особа, яка
відкриває рахунок у банку і має право
розпоряджатися коштами на ньому. Кошти
з рахунків клієнтів банки списують
лише за дорученнями власників цих
рахунків (включаючи договірне списання
коштів згідно з главою 6 цієї
Інструкції) або на підставі
розрахункових документів стягувачів
згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.
Згідно з положеннями глав 5, 12
Інструкції, стягувачами, що мають право
ініціювати списання коштів з рахунків
клієнтів без їх відома, є органи
державної виконавчої служби (на
підставі виконавчих документів,
установлених законами України) та
органи державної податкової служби
(щодо стягнення податкового боргу,
простроченої заборгованості суб'єкта
господарювання перед державою чи
територіальною громадою).

За змістом пунктів 1.3., 1.39., 1.40. статті 1,
пункту 7.1.2. статті 7 та статті 30 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" грошові
кошти, переказані платником
отримувачу, з моменту їх зарахування на
рахунок переходять у власність
отримувача; примусовим списанням є
списання коштів, що здійснюється
стягувачем без згоди платника на
підставі встановлених законом
виконавчих документів у випадках,
передбачених законом; стягувачем
вважається особа, яка може бути
ініціатором переказу коштів з рахунка
платника на підставі виконавчих
документів, визначених законом; банк на
договірній основі повинен здійснювати
зберігання коштів на поточному
рахунку, проводити розрахунково-касові
операції за допомогою платіжних
інструментів відповідно до умов
договору та вимог законодавства
України.

Відповідно до статті 1071 Цивільного
кодексу України банк може списати
грошові кошти з рахунка клієнта на
підставі його розпорядження. Грошові
кошти можуть бути списані з рахунка
клієнта без його розпорядження на
підставі рішення суду, а також у
випадках, встановлених законом чи
договором між банком і клієнтом.

Згідно з пунктом 22.9 статті 22 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" банки
виконують розрахункові документи
відповідно до черговості їх
надходження та виключно в межах
залишку коштів на рахунках платників,
крім випадків надання платнику
обслуговуючим його банком кредиту, у
разі недостатності на рахунку платника
коштів для виконання у повному обсязі
розрахункового документа стягувача на
момент його надходження до банку
платника цей банк здійснює часткове
виконання цього розрахункового
документа шляхом переказу суми коштів,
що знаходиться на рахунку платника, на
рахунок отримувача.

Системний аналіз наведених
законодавчих норм дає підстави для
висновку, що власником коштів,
виплачених особі, яка отримує державну
соціальну допомогу, є безпосередньо
одержувач виплат, а не банківська
установа, у якій відкрито банківський
рахунок одержувача цих виплат.

Отже, з урахуванням зазначеного
позовні вимоги неправомірні, оскільки
відповідач діяв у межах умов параграфу
4 статті 8 договору № 11 від 15.01.2010 року,
пункту 22.9 статті 22 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні", пункту 13 Порядку виплати
пенсій та грошової допомоги за згодою
пенсіонерів та одержувачів допомоги
через їх поточні рахунки у банках. На
час звернення позивача з листом від
15.04.2013 року №1356 до банку з
повідомленням про смерть Лабунця В.М.
та вимогою про повернення 894,00 грн.
державної соціальної допомоги,
зазначені грошові кошти на поточному
рахунку були відсутні.

Крім того, спірна сума, яка була знята з
рахунку одержувача до отримання вимоги
позивача про її повернення, не є
власністю відповідача і він не несе
обов'язку щодо її повернення за власний
рахунок.

З огляду на викладене, позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Згідно зі статтею 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати зі сплати судового збору
покладаються на позивача, але
стягненню до Державного бюджету
України не підлягають, оскільки
позивач у справі звільнений від сплати
судового збору відповідно до положень
пункту 20 частини першої статті 5 Закону
України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
через господарський суд
Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 03.02.2014 року.

Суддя І.І. Колісник