ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2014 р.
Справа № 911/4708/13

Господарський суд Київської області у
складі судді Черногуза А.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «Баядера
Логістик» до Фізичної особи-підприємця
Карбовської Ірини Олегівни про
стягнення суми,

представники:

позивача : Форофонтова-Гуз Г.Д.
(дов. б/н від 31.12.2013);

відповідача: не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Баядера Логістик»
до Фізичної особи-підприємця
Карбовської Ірини Олегівни про
стягнення суми.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором поставки №
2039-11 від 01.01.2011.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 19.12.2013 порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
на 21.01.2014.

Ухвалою від 21.01.2014 розгляд справи було
відкладено на 04.02.2014.

В судовому засіданні 04.02.2014 суд
заслухав пояснення представника
позивача, він підтримав позовні вимоги
у повному обсязі. Відповідач в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої ст. 64 та ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
(Аналогічна правова позиція викладена
в Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»)

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про судове засідання
та те, що реалізація норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо витребування
господарським судом у сторін
документів і матеріалів, необхідних
для вирішення спору, безпосередньо
залежить від суб'єктивної реалізації
сторонами їх диспозитивного права
подавати та витребовувати через суд
докази, а також враховуючи положення п.
4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, господарський суд
вважає, що судом в межах наданих
повноважень створені належні умови для
надання сторонами доказів та вважає за
можливе розглядати справу за наявними
у справі документами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд

Установив:

01.01.2011 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Баядера Логістик»
(постачальник) та Фізичною
особою-підприємцем Карбовською Іриною
Олегівною (покупець) було укладено
договір поставки № 2039-11, відповідно до
п. 1.1. якого постачальник зобов'язується
передати у власність покупця
алкогольні напої, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
товар в порядку, визначеному умовами
цього договору.

Сторони погодили, що постачання товару
здійснюється силами та за рахунок
постачальника, на умовах DDP відповідно
до вимог Міжнародних правил тлумачення
термінів «Інкотермс» (в редакції 2000
року). Сторони можуть визначити інші
умови постачання товару, при
узгодженні замовлення на товар.
Найменування, кількість, асортимент
товару визначається покупцем у
замовленні та зазначається
постачальником у видатковій накладній
на товар. Ціна на товар зазначається
постачальником у видатковій накладній.
Розрахунки за товар здійснюються
покупцем протягом 14 календарних днів з
дня отримання товару шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок постачальника або ... (п.п. 3.1., 4.1.,
5.2., 6.1. договору).

Відповідно до видаткових накладних від
09.08.2013 № 239420/234688, № 239422/234689, № 239432/234690, №
239433/234691, № 239437/234692 позивач поставив
відповідачу товару на загальну суму
12336,78 грн. Факт отримання товару
відповідачем підтверджується його
підписом на вказаних накладних, а також
відсутністю скарг або заперечень з
боку останнього.

Таким чином, за наслідками дослідження
матеріалів справи, судом встановлено,
що позивач виконав взяті на себе
зобов'язання щодо поставки товару
належним чином та відповідно до умов
договору.

Відповідачем не надавалось суду жодних
скарг щодо якості, комплектності
товару або строків поставки. Відтак, у
відповідача виник обов'язок сплатити
його вартість у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав і обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини. Однією з
підстав виникнення господарського
зобов'язання згідно ст. 174
Господарського кодексу України, є
господарський договір.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Статтею 265 ГК України визначено, що за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712 ЦК
України, відповідно до якої за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Приписами статті 530 ЦК України
передбачено, що, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 530, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 ЦК України, строком
є певний період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення. Строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з
настанням якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач неналежним чином виконував
свої грошові зобов'язання за договором
поставки № 2039-11 від 01.01.2011. Вказаний
факт підтверджується довідкою №
06.1-186/67-2237 від 04.02.2014, відповідно до якої
в період з 01.01.2011 по 03.02.2014 кошти на
рахунок позивача від відповідача не
надходили, а також прибутковими
касовими ордерами, наданими позивачем,
з яких вбачається, що вказані видаткові
накладні відповідачем не оплачувались
(копії вказаних документів містяться в
матеріалах справи).

Відповідачем також не надавалось суду
відзиву на позовну заяву або доказів
сплати вартості товару за видатковими
накладними від 09.08.2013 № 239420/234688, №
239422/234689, № 239432/234690, № 239433/234691, № 239437/234692.

За таких обставин, суд вважає вимогу
позивача про стягнення з відповідача
суми боргу у розмірі 12336,78 грн
обґрунтованою, підтвердженою
належними та допустимими доказами,
відповідачем належним чином не
спростованою, а відтак такою, що
підлягає задоволенню.

Також у позовній заяві позивач просить
стягнути з відповідача 466,33 грн пені,
863,57 грн штрафу, 74,20 грн втрат від
інфляції, 719,78 грн 20% річних.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми, яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання, або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язань припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом

Відповідно до п.п. 7.1., 9.2. договору у
випадку порушення покупцем строків
оплати вартості одержаного від
постачальника товару, покупець
зобов'язаний сплатити постачальнику
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми боргу за кожен день
порушення строків оплати; у випадку
порушення покупцем строків оплати
вартості одержаного від постачальника
товару більше ніж на 30 календарних
днів, покупець сплачує постачальнику
штраф в розмірі сім відсотків від суми
боргу; у випадку порушення покупцем
строків оплати отриманого від
постачальника товару, покупець
зобов'язаний сплатити постачальнику 20%
річних від суми боргу за користування
чужими коштами.

З наведеного вбачається, що у позивача
виникло право нарахування пені, штрафу,
втрат від інфляції та 20% річних.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок, суд встановив, що останній
є арифметично невірним. Здійснивши
власний розрахунок, суд дійшов
висновку, що сума пені та 20% річних є
більшою ніж заявлено позивачем, проте,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право виходити за межі
позовних вимог, якщо це необхідно для
захисту прав і законних інтересів
позивачів або третіх осіб з
самостійними вимогами на предмет спору
і про це є клопотання заінтересованої
сторони. З аналізу даної норми
вбачається, що господарський суд не має
права з власної ініціативи виходити за
межі заявлених позовних вимог. Відтак,
вимога позивача про стягнення з
відповідача 466,33 грн пені, 719,78 грн 20%
річних підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з
відповідача втрат від інфляції, то вона
підлягає задоволенню частково у сумі
74,02 грн згідно розрахунку суду.

Штраф у розмірі 7% від суми боргу
позивачем розраховано вірно, а відтак
вимога про його стягнення підлягає
задоволенню повністю у сумі 863,57 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони, звертаючись до суду
повинні враховувати те, що визначення
та наповнення доказової бази
переданого на розгляд суду спору
покладаються саме на сторони, а не на
суд. Суд вирішує спір на підставі
поданих та витребуваних в порядку ст. 38
ГПК України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст.ст. 44-49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються судом на відповідача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути Фізичної
особи-підприємця Карбовської Ірини
Олегівни (код ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Баядера Логістик»
() 12336,78 грн боргу, 466,33 грн
пені, 719,78 грн 20% річних, 74,02 грн втрат від
інфляції, 863,57 грн штрафу, а також 1720,50
грн судового збору.

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Видати наказ.

Суддя
А.Ф. Черногуз