ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2014 р.
Справа № 911/2/14

Господарський суд Київської області в
складі судді Скутельника П.Ф., при
секретарі Каплі А.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи №911/2/14

за позовом Броварського міжрайонного
прокурора Київської області,
місцезнаходження: 07400, Київська обл., м.
Бровари, вул. Київська, 137, в інтересах
держави в особі Управління комунальної
власності Броварської міської ради,
ідентифікаційний код: 24209727,
місцезнаходження: 07400, Київська обл., м.
Бровари, вул. Шевченка, 2,

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Господарчі товари",
ідентифікаційний код: 24886920,
місцезнаходження: 07400, Київська обл., м.
Бровари, вул. Київська, 292,

про стягнення заборгованості,

за участю представників сторін:

прокурор: Біньковська А.В., службове
посвідчення №009568, видане 15.10.2012 року;

від позивача: Осадча К.О., яка діє на
підставі довіреності від 22.01.2014 року
№114/03-01;

від відповідача: не з'явився, -

Обставини справи:

Броварський міжрайонний прокурор
Київської області (далі за текстом:
Прокурор) звернувся до господарського
суду Київської області з позовною
заявою в інтересах держави в особі
Управління комунальної власності
Броварської міської ради (далі за
текстом: Позивач) до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Господарчі товари" (далі за текстом:
Відповідач) про стягнення
заборгованості за договором оренди
нежитлових приміщень, знаходяться в
комунальній власності територіальної
громади м. Бровари від 15.11.2004 року №160/212
у сумі 118 005,77 грн. (сто вісімнадцять
тисяч п'ять гривень 77 коп.), що
складається з: основного боргу у сумі 117
311,51 грн. (сто сімнадцять тисяч триста
одинадцять гривень 51 коп.), пені у сумі
87,12 грн. (вісімдесят сім гривень 12 коп.)
та штрафу у сумі 607,14 грн. (шістсот сім
гривень 14 коп.).

Свої вимоги Прокурор обґрунтовує тим,
що Броварською міжрайонною
прокуратурою проведено перевірку
порядку нагляду за додержанням і
застосуванням законів в Управлінні
комунальної власності Броварської
міської ради щодо додержання вимог
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна», за
результатами якої виявлено факт
неналежного виконання Відповідачем
своїх зобов'язань за договором оренди
нежитлових приміщень, знаходяться в
комунальній власності територіальної
громади м. Бровари від 15.11.2004 року №160/212
зі сплати орендної плати за період з
01.04.2013 року по 21.11.2013 року, у зв'язку з чим
станом на 21.11.2013 року за Відповідачем
перед Позивачем наявна заборгованість
у сумі 118 005,77 грн. (сто вісімнадцять
тисяч п'ять гривень 77 коп.), що
складається з: основного боргу у сумі 117
311,51 грн. (сто сімнадцять тисяч триста
одинадцять гривень 51 коп.), пені у сумі
87,12 грн. (вісімдесят сім гривень 12 коп.)
та штрафу у сумі 607,14 грн. (шістсот сім
гривень 14 коп.).

Ухвалою господарського суду Київської
області від 08.01.2014 року порушено
провадження у справі №911/2/14, розгляд
якої призначено на 27.01.2014 року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 08.01.2014 року у задоволенні
клопотання Броварського міжрайонного
прокурора Київської області,
викладеного в п. 1 прохальної частини
позовної заяви - про забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
грошові кошти відповідача, що
знаходяться на його банківських
рахунках в межах позовних вимог
відмовлено.

24.01.2014 року через відділ діловодства
господарського суду Київської області
від Відповідача надійшло клопотання
про відкладення розгляду справи від
22.01.2014 року №4 (вх. №1229/14 від 24.01.2014 року),
у якому Відповідач просить суд
відкласти розгляд справи та надати
можливість вирішити питання мирним
шляхом, а саме відмови від позовних
вимог Броварським міжрайонним
прокурором, обґрунтовуючи це тим, що
між Відповідачем та Позивачем укладено
декілька договорів оренди. Згідно
платіжних доручень, кошти
направляються за двома договорами:
№160-212, №161-213 від 15.11.2004 року. Позивач,
скориставшись своїм процесуальним
становищем, вирішив збільшити боргові
зобов'язання, шляхом неврахування цих
коштів по договору оренди від 15.11.2004
року №160-212; таким чином на сьогоднішній
день потрібно провести
взаєморозрахунок між підприємствами
для встановлення дійсної суми
заборгованості.

27.01.2014 року в судове засідання з'явились
Прокурор та представник Позивача, які
виконали вимоги ухвали суду від 08.01.2014
року, надали пояснення, позов
підтримали та просили задовольнити.
Відповідач в судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив будучи повідомленим про день
та час розгляду справи, вимоги ухвали
суду від 08.01.2014 року не виконав.

Детально дослідивши матеріали справи,
розглянувши клопотання Відповідача
про відкладення розгляду справи від
22.01.2014 року №4, суд дійшов наступних
висновків.

Відповідач у клопотанні про
відкладення розгляду справи від 22.01.2014
року №4, обґрунтовуючи необхідність
відкладення розгляду справи, вказує, що
станом на 22.01.2014 року потрібно провести
взаєморозрахунок між Позивачем та
Відповідачем для встановлення дійсної
суми заборгованості, а також
врегулювати спір мирним шляхом.

Проте, станом на момент розгляду
справи, Відповідачем не надано суду
належних доказів проведення звірки
взаєморозрахунків між Позивачем та
Відповідачем за договором оренди
нежитлових приміщень, знаходяться в
комунальній власності територіальної
громади м. Бровари від 15.11.2004 року №160/212;
не надано суду жодних доказів на
підтвердження обставин, які
перешкоджали чи унеможливлювали
проведення Відповідачем звірки
взаєморозрахунків; доказів
врегулювання спору мирним шляхом
Відповідачем суду не надано.

Таким чином, враховуючи викладене, а
також те, що у Відповідача було
достатньо часу на проведення звірки
взаєморозрахунків між Позивачем та
Відповідачем та подання до суду
відповідних доказів, суд відмовляє в
задоволенні клопотання Відповідача
про відкладення розгляду справи від
22.01.2014 року №4.

У зв'язку з цим, спір розглядався за
наявними у справі матеріалами, після
дослідження яких та врахування наданих
пояснень Прокурора та представника
Позивача, суд видалився до нарадчої
кімнати для прийняття рішення у справі,
оголошення якого призначено на 27.01.2014
року.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 року за №18,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарський судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Беручи до уваги викладене, а також те,
що Відповідач належним чином
повідомлений про подання до суду
позову, дату та час розгляду справи та
враховуючи те, що кореспонденція суду
також направлена на адресу
Відповідача, суд дійшов висновку, що
Відповідач був належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи.

Оскільки Відповідач про час і місце
судового засідання був повідомлений
належним чином, доказів, на які він
посилався би, як на підставу для
відмови в задоволенні позову, суду не
надав, то відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення Прокурора та
представника Позивача, з'ясувавши
фактичні обставини, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, дослідивши подані докази, суд -

Встановив:

відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу
України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу
України встановлено, що до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правововідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утримуватися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

15.11.2004 року між комунальним
підприємством «Служба замовника»
(Орендодавець) та Відповідачем
(Орендар) укладено договір оренди
нежитлових приміщень, знаходяться в
комунальній власності територіальної
громади м. Бровари від 15.11.2004 року №160/212
(далі за текстом: Договір від 15.11.2004
року), згідно п. 1.1. якого орендодавець
передає, а орендар приймає в строкове
платне користування нежитлове
приміщення, розташоване за адресою вул.
Київська, 292, загальною площею 487,9 кв.м.,
в т. ч. на поверсі 487,9 кв.м., що
знаходиться на балансі комунального
підприємства «Служба замовника» ЖЕК-4,
вартість якого визначена згідно з
актом оцінки 31.08.2004 року і становить за
експертною оцінкою (залишковою
вартістю) 625 550,00 грн. Нежитлове
приміщення передається в оренду з
метою під магазин.

Як встановлено судом, 15.11.2004 року
комунальним підприємством «Служба
замовника» та Відповідачем складено
акт приймання - передачі нежитлового
приміщення від 15.11.2004 року, згідно
якого, орендодавець передає, а орендар
приймає в оренду згідно договору від
15.11.2004 року №160/212 в будинку за адресою:
м. Бровари, вул. Київська, 292 приміщення
загальною площею 487,9 кв.м.

31.03.2009 року між комунальним
підприємством Броварської міської
ради Київської області «Служба
замовника» (Орендодавець) та
Відповідачем (Орендар) укладено
договір оренди індивідуально
визначеного (нерухомого або іншого)
майна територіальної громади м.
Бровари від 31.03.2009 року №160/212 (далі за
текстом: Договір від 31.03.2009 року), згідно
якого сторони домовилися переукласти
договір оренди від 15.11.2004 року №160/212.

Відповідно до п. 1.1. Договору від 31.03.2009
року, орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
комунальне майно нежитлове приміщення,
розташоване за адресою: м. Бровари, вул.
Київська, 292, загальною площею 487,9 кв.м.,
в т. ч. на поверсі 487,9 кв.м., що
знаходиться на балансі комунального
підприємства «Служба замовника»,
вартість якого визначена незалежною
оцінкою станом на 31.08.2008 року і
становить 2 271 100,00 грн. Майно
передається в оренду з метою
використання під роздрібну торгівлю
непрод. товарами.

Згідно п. 2.1. Договору від 31.03.2009 року,
орендар вступає в строкове платне
користування орендованим майном у
термін, зазначений в договорі, але не
раніше дати підписання сторонами цього
договору та акта приймання-передачі
приміщення.

Пунктом 3.1. Договору від 31.03.2009 року
визначено, що орендна плата
визначається на підставі методики
розрахунку плати за користування
майном територіальної громади м.
Бровари, затвердженої рішенням
Броварської міської ради від 26.02.2009
року №1047-56-05 і становить без ПДВ за
базовий місяць розрахунку серпень 2008
року 40 744,83 грн. Орендна плата за перший
місяць оренди з дня переукладання
договору квітень 2009 року визначається
шляхом корегування орендної плати за
базовий місяць на індекс інфляції за
серпень-грудень 2008 року, січень,
березень, квітень 2009 року.

Договором від 31.03.2009 року у п. 3.3.
визначено, що у разі користування
майном, протягом неповного
календарного місяця добова орендна
плата за дні користування визначається
згідно з чинною методикою розрахунку
на основі орендної плати за відповідні
місяці пропорційно дня використання.

Відповідно до п.п. 3.4., 3.5. Договору від
31.03.2009 року, орендна плата
перераховується орендодавцю на
розрахунковий рахунок щомісячно не
пізніше 15-го числа наступного місяця.
Розмір орендної плати змінюється в
односторонньому порядку у разі зміни
методики, її розрахунку, змін
централізованих цін і тарифів та в
інших випадках, передбачених чинним
законодавством.

Пунктом 3.6. Договору від 31.03.2009 року
визначено, що орендна плата,
перерахована несвоєчасно, або не в
повному обсязі, підлягає індексації і
стягується орендодавцем з врахуванням
пені у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ на дату нарахування пені від
суми заборгованості за кожен день
прострочення, включаючи день оплати.

Згідно п. 3.7. Договору від 31.03.2009 року, у
разі якщо на дату сплати орендної плати
заборгованість за нею становить
загалом не менше ніж три місяці,
орендар також сплачує штрафні санкції
у розмірі 0,5% від суми заборгованості за
кожен день несплати.

Договором від 31.03.2009 року у п. 5.3.
визначено, що орендар зобов'язується
своєчасно і у повному обсязі
сплачувати орендну плату незалежно від
наслідків господарської діяльності.

Відповідно до п. 11.1. Договору від 31.03.2009
року, цей договір діє з 15.11.2004 року по
31.07.2011 року включно, враховуючи
попередні додаткові угоди, щодо зміни
терміну дії договору

Згідно ст. 764 Цивільного кодексу
України, якщо наймач продовжує
користуватися майном після закінчення
строку договору найму, то, за
відсутності заперечень наймодавця
протягом одного місяця, договір
вважається поновленим на строк, який
був раніше встановлений договором.

01.04.2013 року між Позивачем та
Відповідачем укладено Додаткову угоду
від 01.04.2013 року №5-зс про зміну сторони
договору оренди від 15.11.2004 року №160/212,
згідно п. 1 якої, сторони домовилися з
01.04.2013 року на підставі рішення
виконавчого комітету Броварської
міської ради Київської області від
12.03.2013 року №103 «Про визначення
орендодавця об'єктів комунальної
власності територіальної громади м.
Бровари» внести зміни до договору
оренди від 15.11.2004 року №160/212
(переукладено 31.03.2009 року) нежитлового
приміщення, розташованого за адресою:
м. Бровари, вул. Київська, 292, загальною
площею 487,9 кв. м., в т. ч. на поверсі 487,9
кв.м., що знаходиться на балансі
комунального підприємства Броварської
міської ради «Житлово-експлуатаційна
контора - 4», яке передане в оренду, з
метою використання під: 370,10 кв.м. -
магазин непродовольчих товарів; 117,80
кв.м. - складські та підсобні
приміщення, а саме: 1.1. В частині назва
«Орендодавця» замість комунальне
підприємство Броварської міської ради
Київської області «Служба замовника»,
викласти: Управління комунальної
власності Броварської міської ради. 1.2.
В частині «Юридична адреса та
реквізити сторін», змінити назву
орендодавця і викласти в наступній
редакції: «Орендодавець» Управління
комунальної власності Броварської
міської ради 07400, обл. Київська, м.
Бровари, вул. Шевченка, 2, р/р №0434 в
ГУ ДКСУ у Київській обл. м. Київ, МФО 821018,
код: 24209727, телефон (04594) 4-13-69, факс (04594)
4-02-95.

Згідно п.п. 2, 3 Додаткової угоди від
01.04.2013 року №5-зс про зміну сторони
договору оренди від 15.11.2004 року №160/212,
інші умови договору оренди майна та
договору про відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю
залишаються незмінними. Додаткова
угода набирає чинності з 01.04.2013 року і є
невід'ємною частиною договору оренди
від 15.11.2004 року №160/212.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачає, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Частинами 1, 6 ст. 283 Господарського
кодексу України визначено, що за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності. До відносин
оренди застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» визначено, що орендар
зобов'язаний вносити орендну плату
своєчасно і у повному обсязі.

Як вказує Прокурор у позовній заяві від
02.12.2013 року №6533вих, Відповідач належним
чином не виконував зобов'язань за
Договором від 15.11.2004 року, своєчасно та
в повному обсязі не сплачував орендну
плату за період з 01.04.2013 року по 21.11.2013
року, у зв'язку з чим станом на 21.11.2013
року за Відповідачем наявна
заборгованість у вигляді основного
боргу у сумі 117 311,51 грн.

З огляду на те, що Відповідачем
належним чином не було виконано
зобов'язання за Договором від 15.11.2004
року, Позивачем вручено Відповідачу
претензію від 02.12.2013 року №862/02 про
стягнення заборгованості за договором
оренди, у якій Позивач просив
Відповідача протягом 5-ти банківських
днів з моменту отримання даної
претензії сплатити суму
заборгованості у розмірі 115 311,51 грн.
Факт отримання Відповідачем претензії
від 02.12.2013 року №862/02 про стягнення
заборгованості за договором оренди
підтверджуються відміткою про
отримання, вчиненою на вказаній
претензії.

Проте, як вказує Прокурор, Відповідач
на претензію Позивача від 02.12.2013 року
№862/02 про стягнення заборгованості за
договором оренди відповіді не надав,
заборгованість за Договором від 15.11.2004
року перед Позивачем не сплатив.

Судом встановлено, що внаслідок
порушення Відповідачем положень п.п.
1.1., 3.4. Договору від 15.11.2004 року, вимог
ст.ст. 526, 530, 629 Цивільного кодексу
України, ст. 193 Господарського кодексу
України, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна», у зв'язку з тим, що Відповідач
належним чином не виконував в період з
01.04.2013 року по 21.11.2013 року зобов'язань за
Договором від 15.11.2004 року та своєчасно і
в повному обсязі не сплачував орендну
плату за користування нежитлового
приміщення, розташованого за адресою:
м. Бровари, вул. Київська, 292, загальною
площею 487,9 кв. м., в т. ч. на поверсі 487,9
кв.м., за Відповідачем утворилась
заборгованість у вигляді боргу зі
сплати орендних платежів за період з
01.04.2013 року по 21.11.2013 року у сумі 117 311,51
грн. (сто сімнадцять тисяч триста
одинадцять гривень 51 коп.).

В ході розгляду справи судом
досліджено матеріали справи, з метою
перевірки обґрунтованості визначення
Прокурором суми боргу зі сплати
орендних платежів за період з 01.04.2013
року по 21.11.2013 року у сумі 117 311,51 грн. (сто
сімнадцять тисяч триста одинадцять
гривень 51 коп.), за наслідками чого суд
погоджується з наведеними у позові
доводами Прокурора щодо підстав
виникнення та розміру вказаної суми
основного боргу Відповідача зі сплати
орендної плати. Перевіркою
достовірності та правильності
зазначеного розрахунку суд приходить
до висновку, що останній являється
обґрунтованим та вірним і відповідає
умовам Договору.

Як зазначає Відповідач у клопотанні
про відкладення розгляду справи від
22.01.2014 року №4, між Відповідачем та
Позивачем укладено декілька договорів
оренди. Згідно платіжних доручень,
кошти направляються за двома
договорами: №160-212, №161-213 від 15.11.2004 року.

Судом встановлено, що Відповідачем, на
підтвердження своїх заперечень, не
додано до клопотання про відкладення
розгляду справи від 22.01.2014 року №4
доказів сплати орендної плати за
Договором від 15.11.2004 року.

На момент судового засідання, в
матеріалах справи відсутні належні
докази сплати Відповідачем орендної
плати за Договором від 15.11.2004 року за
період з 01.04.2013 року по 21.11.2013 року у сумі
117 311,51 грн.

Також суд звертає увагу на те, що
Відповідач в судове засідання не
з'явився, заперечень щодо наявності
заборгованості чи інших письмових
доказів щодо спростування
заборгованості суду не надав.

Таким чином, суд дійшов висновку про
обґрунтованість вимог Позивача про
стягнення з Відповідача
заборгованості за Договором від 15.11.2004
року зі сплати орендної плати за період
з 01.04.2013 року по 21.11.2013 року у сумі 117 311,51
грн. (сто сімнадцять тисяч триста
одинадцять гривень 51 коп.), в зв'язку з
чим дана вимога Позивача підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Поряд з цим, Позивач просить суд
стягнути з Відповідача, за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання зі
сплати орендної плати, пеню,
передбачену п. 3.6. Договору від 15.11.2004
року, за період з 16.06.2013 року по 20.11.2013
року у сумі 87,12 грн. (вісімдесят сім
гривень 12 коп.).

Господарський кодекс України у ст. 216
передбачає, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

У відповідності з ч. 1 ст. 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України визначено, що пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Цивільний кодекс України у ст. 612
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливість виконання, що
випадково настала після прострочення.
Якщо внаслідок прострочення боржника
виконання зобов'язання втратило
інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання і
вимагати відшкодування збитків.
Прострочення боржника не настає, якщо
зобов'язання не може бути виконане
внаслідок прострочення кредитора.

Суд приходить до висновку, що дії
Відповідача є порушенням договірних
зобов'язань, тому Відповідач
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, внаслідок чого
є підстави для застосування
встановленої законом та Договором від
15.11.2004 року відповідальності.

Закон України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» від 10 січня 2002 року за N
2921-III у ст.ст. 1, 3 встановлює, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 230, 231 Господарського
кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» та п. 3.6. Договору від 15.11.2004
року, Прокурором Відповідачу
нараховано пеню за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання зі
сплати орендної плати за період у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України за період
з 16.06.2013 року по 20.11.2013 року у сумі 87,12
грн.

З метою дослідження правильності
визначення Прокурором суми пені, судом
встановлено, що сума пені за період з
16.06.2013 року по 20.11.2013 року у розмірі 87,12
грн. визначена обгрунтовано і вірно.
Доказів сплати Відповідачем вказаної
суми пені перед Позивачем не надано.

Також Прокурор просить суд стягнути з
Відповідача за прострочення виконання
останнім зобов'язань за Договором від
15.11.2004 року штраф, передбачений п. 3.7.
Договору від 15.11.2004 року, у розмірі 0,5%
від суми заборгованості за кожен день
несплати.

Як встановлено судом, пунктом 3.7.
Договору від 15.11.2004 року визначено, що у
разі якщо на дату сплати орендної плати
заборгованість за нею становить
загалом не менше ніж три місяці,
орендар також сплачує штрафні санкції
у розмірі 0,5% від суми заборгованості за
кожен день несплати.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу
України, штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України визначено, що пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Отже, одною з основних ознак пені є
триваючий характер нарахування,
оскільки пеня нараховується за кожен
день прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Статтею 3 передбачено, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Таким чином, граничний розмір пені,
який не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України, визначений спеціальним
законом, положення якого не
встановлюють обмежень щодо визначення
сторонами в договорі розміру пені, а
передбачають обмеження розміру пені,
що підлягає стягненню.

Детально дослідивши матеріали справи,
зокрема Договір від 15.11.2004 року, з
урахуванням змін внесених Договором
від 31.03.2009 року, судом встановлено, що
неустойка за несвоєчасне виконання
орендарем грошового зобов'язання,
передбачена у п. 3.7. Договору від 15.11.2004
року, за своєю правовою природою є
пенею, оскільки передбачає нарахування
за кожен день прострочення виконання
зобов'язання. Тобто сторонами Договору
від 15.11.2004 року - Позивачем та
Відповідачем, у п.п. 3.6, 3.7. Договору від
15.11.2004 року передбачено подвійну
відповідальність одного й того ж виду
за одне й те ж порушення зобов'язання за
договором. Фактично пункти 3.6, 3.7.
Договору від 15.11.2004 року встановлюють
такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня, однак у різному
розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 61 Конституції України,
ніхто не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Таким чином, враховуючи викладене,
позовні вимоги про стягнення з
Відповідача штрафу, передбаченого п. 3.7.
Договору від 15.11.2004 року, у сумі 607,14 грн.
(шістсот сім гривень 14 коп.) є такими, що
не підлягають задоволенню.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що Прокурор довів суду та Відповідач не
спростував належними і допустимими
доказами те, що у Відповідача перед
Позивачем наявна заборгованість за
договором оренди нежитлових приміщень,
знаходяться в комунальній власності
територіальної громади м. Бровари від
15.11.2004 року №160/212 у вигляді основного
боргу у сумі 117 311,51 грн. (сто сімнадцять
тисяч триста одинадцять гривень 51 коп.)
та пені у сумі 87,12 грн. (вісімдесят сім
гривень 12 коп.).

За таких обставин суд приходить до
висновку, що вимоги Прокурора про
стягнення з Відповідача на користь
Позивача заборгованості за договором
оренди нежитлових приміщень,
знаходяться в комунальній власності
територіальної громади м. Бровари від
15.11.2004 року №160/212, у сумі 118 005,77 грн., що
складається з: основного боргу у сумі 117
311,51 грн., пені у сумі 87,12 грн. та штрафу у
сумі 607,14 грн. підлягають частковому
задоволенню в частині стягнення
заборгованості за договором оренди
нежитлових приміщень, знаходяться в
комунальній власності територіальної
громади м. Бровари від 15.11.2004 року №160/212
у вигляді основного боргу у сумі 117 311,51
грн. (сто сімнадцять тисяч триста
одинадцять гривень 51 коп.) та пені у
сумі 87,12 грн. (вісімдесят сім гривень 12
коп.).

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Господарський процесуальний кодекс
України у ст. 36 встановлює, що
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що копії документів,
які знаходяться в матеріалах справи та
надавались суду Позивачем та
Відповідачем в якості доказів, є
належними та допустимими письмовими
доказами, які стосуються предмету
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що якщо спір виник
внаслідок неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з
тим, що спір у даній справі виник
внаслідок неправильних дій
Відповідача, суд, на підставі ч. 2 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладає на Відповідача
господарські витрати у вигляді
судового збору у сумі 2 360,12 грн. (дві
тисячі триста шістдесят гривень 12 коп.).

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Броварського міжрайонного
прокурора Київської області в
інтересах держави в особі Управління
комунальної власності Броварської
міської ради до товариства з обмеженою
відповідальністю "Господарчі товари"
про стягнення заборгованості, -
задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю
"Господарчі товари", ідентифікаційний
код: 24886920, місцезнаходження: 07400,
Київська обл., м. Бровари, вул. Київська,
292, на користь Управління комунальної
власності Броварської міської ради,
ідентифікаційний код: 24209727,
місцезнаходження: 07400, Київська обл., м.
Бровари, вул. Шевченка, 2,
заборгованість за договором оренди
нежитлових приміщень, знаходяться в
комунальній власності територіальної
громади м. Бровари від 15.11.2004 року №160/212
у вигляді основного боргу у сумі 117 311,51
грн. (сто сімнадцять тисяч триста
одинадцять гривень 51 коп.) та пені у
сумі 87,12 грн. (вісімдесят сім гривень 12
коп.).

3. В іншій частині позову
відмовити.

4. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Господарчі товари",
ідентифікаційний код: 24886920,
місцезнаходження: 07400, Київська обл., м.
Бровари, вул. Київська, 292, в доход
державного бюджету України судовий
збір у сумі 2 360,12 грн. (дві тисячі триста
шістдесят гривень 12 коп.).

5. Видати накази після набрання
судовим рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
Скутельник П.Ф.

Рішення підписано 27 січня 2014 року