КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2014 р. Справа№ 19/093-12

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кондес Л.О.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

За участю представників:

позивача: Гребенченко О.А. - пред. за дов.
б/н від 14.01.2014;

відповідача: Лупейко О.В - пред. за дов.
б/н від 10.01.2013;

третьої особа: не з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства "Юридична
фірма "Імператив"

на рішення Господарського суду
Київської області від 22.10.2013р.

у справі № 19/093-12 (суддя - Черногуз А.Ф.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Термінал Бровари"

до Приватного підприємства "Юридична
фірма "Імператив"

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Товариство з
обмеженою відповідальністю "Аїсі Бела"

про стягнення 353 955,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Київської області від 06.02.2013 у справі
19/093-12 позовні вимоги задоволені
частково.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 27.05.2013 рішення
Господарського суду Київської області
від 06.02.2013 у справі 19/093-12 залишено без
змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 05.08.2013 рішення
Господарського суду Київської області
від 06.02.2013 та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
27.05.2013 скасовано, а справу направлено
для нового розгляду до суду першої
інстанції.

На новому розгляді справи №19/093-12
рішенням Господарського суду
Київської області від 22.10.2013р. позов
задоволено частково: підлягає
стягненню з Приватного підприємства
"Юридична фірма "Імператив" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Термінал Бровари" 336
465,00 грн. - безпідставно набутих коштів,
470,13 грн. - 3% річних та 6 738,70 грн. -
судового збору. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням,
Приватне підприємство "Юридична фірма
"Імператив" звернулося з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить суд
оскаржуване рішення скасувати, та
прийняти нове, яким відмовити у
позовних вимогах у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
судом першої інстанції проігноровано
вказівки Вищого господарського суду
України, які викладені в постанові від
05.08.2013 у даній справі. Відповідач
вказує, що Договір про надання правової
допомоги №26-06/2012 від 26.06.2012 є укладеним
та підписаний Директором ТОВ "Аїсі
Бела" - А. Намічеішвілі, який є, також,
Директором позивача. Скаржник звертає
увагу суду на те, що Акт
приймання-передачі виконаних робіт від
02.08.2012 підписаний сторонами, і в тому
числі позивачем - ТОВ "Термінал
Бровари".

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
вказує, що відповідачем не доведено
факт укладення з позивачем Договору
про надання юридичних послуг №26-06/2012
від 26.06.2012 з позивачем.

Третя особа у своєму відзиві на
апеляційну скаргу зазначає, що Акт
приймання-передачі виконаних робіт від
02.08.2012 не є належним доказом для
підтвердження правомірності отримання
відповідачем від позивача спірних
коштів.

Ухвалою від 06.12.2013 року прийнято
апеляційну скаргу до провадження та
призначено справу до розгляду на 15.01.2014
року.

15.01.2014, до початку судового засідання,
від представника відповідача на адресу
суду надійшла телеграма, яка за своїм
змістом є клопотанням про відкладання
розгляду справи.

В судове засідання 15.01.2013 року
представник позивача з'явився,
представники відповідача та третьої
особи не з'явилися.

Ухвалою суду від 15.01.2014 задоволено
клопотання представника відповідача
та відкладено розгляд справи на 29.01.2014.

В судове засідання 29.01.2014 представники
сторін з'явилися, представник третьої
особи не з'явився.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи з
урахуванням правил ст.ст.99,101 ГПК
України, відповідно до яких
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги,
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі,
колегія суддів встановила наступне:

Позивач звернувся до Господарського
суду Київської області з позовом до
відповідача про стягнення 353 955,35 грн., з
яких: 336 465,00 грн. - безпідставно
отриманих грошових коштів, 14 310,00 грн. -
дохід, який можливо отримати від
користування грошовими коштами
безпідставно отриманими та 3 179,75 грн. - 3
% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач перерахував на рахунок
відповідача грошові кошти в розмірі
336465,00 грн. в якості авансу за юридичні
послуги. Проте, в подальшому сторони
договір про надання юридичних послуг
не підписали та відповідачем
відповідні послуги не надавались, а,
отже, позивач просить суд стягнути з
відповідача суму 336465,00 грн., на підставі
ст. 1212 Цивільного кодексу України, як
безпідставно отримані кошти. Окрім
цього, позивач просить стягнути
нараховані за період з 03.07.2012 р. по 25.10.2012
р., згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України, за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань 3% річних у сумі
3179,75 грн. та, відповідно до ч. 1 ст. 1214
Цивільного кодексу України, 14310,60 грн. -
суму, яку позивач міг би одержати від
користування своїми грошовими коштами.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
заперечує проти повернення спірних
коштів, посилаючись на те, що 01.09.2011 між
Приватним підприємством "Юридична
фірма "Імператив плюс" (виконавець),
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Термінал Бровари"
(замовник-1) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Аїсі Бела"
(замовник-2) було укладено договір про
надання юридично-консультативних
послуг, відповідно до п. 1 якого одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послуги, які споживаються в
процесі вчинення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором. Як
стверджує відповідач, в процесі
виконання даного договору та
додаткових угод до нього, сторони
дійшли домовленості про необхідність
укладення ще одного договору щодо
правового супроводження Товариства з
обмеженою відповідальністю "Аїсі Бела".
Відповідно до вказаних домовленостей
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Аїсі Бела" було
надано проект договору № 26-06/2012 про
надання правової допомоги від 26.06.2012.
Відповідно до даного договору
замовником виступає Товариство з
обмеженою відповідальністю "Аїсі Бела",
а виконавцем - Приватне підприємство
"Юридична фірма "Імператив". Відповідач
стверджує, що саме за даним договором
він надавав послуги Товариству з
обмеженою відповідальністю "Аїсі Бела",
а спірні грошові кошти були
перераховані Товариством з обмеженою
відповідальністю "Термінал Бровари" в
інтересах Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аїсі Бела", як оплата
за отримані послуги за даним договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
02.07.2012 р. позивач, згідно з платіжним
дорученням № 3597, перерахував на
рахунок відповідача 245 025,00 грн. з
призначенням платежу: за юридичні
послуги по договору від 26.06.2012 р. №
26-06/2012. Також, відповідно до платіжного
доручення № 3598 від 03.07.2012 р. позивач
перерахував на рахунок відповідача
91440,00 грн. з призначенням платежу:
оплата за надання правової допомоги за
договором № 26-06/2012 від 26.06.2012 р. Вказані
платіжні доручення посвідчені
електронними підписами уповноважених
осіб Товариства з обмеженою
відповідальністю "Термінал Бровари" -
А.Намічеішвілі та К.Бітроса. Загальна
сума грошових коштів, перерахованих
позивачем відповідачу становить 336465,00
грн.

Факт перерахування, також,
підтверджується банківськими
виписками з особового рахунку позивача
та не заперечується відповідачем.

26.09.2012 р. позивач надіслав на адресу
відповідача лист за вих. № 1.2/165, в якому
вимагав протягом семи днів з моменту
отримання вказаного листа повернути
грошові кошти в розмірі 336465,00 грн. Даний
лист був отриманий відповідачем 02.10.2012
р., що підтверджується повідомленням
про вручення поштового відправлення.

Відповідач, в свою чергу, Лист позивача
за вих. № 1.2/165 від 26.09.2012 р. залишив без
відповіді та задоволення, у зв'язку з
чим позивач звернувся до суду з
позовом.

Оскаржуване рішення суду першої
інстанції обґрунтоване тим, що між
позивачем та відповідачем відсутні
договірні зобов'язання, у зв'язку з тим,
що Договір про надання юридичних
послуг №26-06/2012 від 26.06.2012 є неукладеним,
тому грошові кошти в сумі 336 465,00 грн.
перераховані відповідачу помилково.

Колегія суддів повністю підтримує
позицію суду першої інстанції щодо
часткового задоволення позову, з
огляду на наступне:

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Сторонами ж фактично не було
досягнуто згоди з приводу доповнень,
які пропонував внести відповідач.

В матеріалах справи відсутні докази
направлення відповідачем пропозиції
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Термінал Бровари"
щодо участі останнього у Договорі №
26-06/2012 від 26.06.2012, у зв'язку з чим
твердження відповідача про те, що
спірні проплати є акцептом умов
Договору № 26-06/2012 від 26.06.2013 з боку
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Термінал Бровари" є
безпідставним.

Відповідно до статті 11 Статуту
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аїсі Бела" (що діяла
на момент підписання договору) усі та
будь-які документи, що зобов'язуть
Товариство, у тому числі договори,
включаючи банківські документи, мають
бути підписані спільно і Аїсі Ріелті
Паблік Лімітед (або будь-якою
особою/особами, уповноваженою(ими) та
її директором або будь-якою іншою
особою, що діє на підставі чинної
довіреності, виданої директором,

Варто зауважити, що в преамбулі
Договору, а, також, в частині 7 (Адреси,
банківські реквізити та підписи
сторін) Договору від 26.06.2012 наявний лише
підпис директора Товариства з
обмеженою відповідальністю "Аїсі Бела"
- А. Намічеішвілі, а підпис -
уповноваженого представника - К.
Бітроса відсутній.

Крім того, на ньому міститься
рукописний напис відповідача щодо
необхідності доопрацювання договору, а
саме щодо осіб, в чиїх інтересах буде
надаватися правова допомога та особи,
яка буде здійснювати оплату за
договором.

Тобто, неможна вважати даний договір
укладений, оскільки він не підписаний
всіма особами, уповноваженими на
здійснення такого правочину та містить
зауваження до самого тексту, у зв'язку з
чим не підтверджено факт досягнення
домовленостей з позивачем щодо
перерахування коштів за іншу юридичну
особу.

Щодо Акту приймання-передачі виконаних
робіт за Договором № 26-06/2012 про надання
правової допомоги від 26 червня 2012 року,
на який посилається відповідач як на
доказ прийняття замовником робіт, то
потрібно звернути увагу на наступне:

Вказаний акт був підписаний 02.08.2012 р.
між ТОВ "Аїсі Бела", ПП "Юридична фірма
"Імператив" та позивачем, який фіксує
факт надання послуг на іншу суму - 366 465,00
грн. за Договором № 26-06/2012 від 26.02.2012 р.,
стороною якого не є позивач.

Також, відповідно до Протоколів
загальних зборів учасників позивача та
третьої особи від 01.08.2012, А.Намічеішвілі
даними рішеннями був усунутий з посад
Директора ТОВ "Аїсі Бела" та ТОВ
"Термінал Бровари". Отже, на момент
підписання даного Акту, він вже не був
директором, а, відтак, і особою,
уповноваженою на здійснення будь-яких
правочинів від імені товариств, і в
тому числі і на підписання документів
від імені товариств. Крім того, в
матеріалах справи міститься копія
листка непрацездатності серії № 700103, з
якого вбачається, що 02.08.2013 А.
Намічеішвілі знаходився на
лікарняному, а тому не мав змоги
здійснювати функції директора.

На підставі викладеного, Акт
приймання-передачі виконаних робіт від
02.08.2012 р. не може бути належним доказом
виникнення у позивача обов'язку
сплатити вартість послуг.

Колегія суддів вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції, що
Договір № 26-06/2012 від 26.06.2013 є
неукладеним, а відтак не породжує
будь-яких прав чи обов'язків для сторін
та для ТОВ "Термінал Бровари", яке не є
стороною за текстом даного договору, та
за відсутності оферти на його
укладення.

Крім того, суд апеляційної інстанції
також погоджується з висновками суду
першої інстанції, що відповідно до ст..
111-12 ГПК України Постанова касаційної
інстанції не може містити вказівок про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про переваги одних
доказів над іншими, про те, яка норма
матеріального права повинна бути
застосована і яке рішення має бути
прийнято за результатами нового
розгляду справи. Тоді як, відповідно до
ст. 43 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Отже, доводи відповідача, що суд першої
інстанції проігнорував вказівки
Вищого господарського суду України,
які містяться в постанові від 05.08.2013 у
даній справі, є безпідставними,
оскільки згідно правової позиції
Вищого господарського суду України в
Постанові Пленуму від 23.03.2012 року № 6
«Про судове рішення» згідно зі статтею
43 ГПК України наявні докази підлягають
оцінці у їх сукупності і жодний доказ
не має для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала. При
цьому, в силу частини 2 вказаної норми,
зазначені положення застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Отже, зобов'язання із набуття або
збереження майна без достатньої
правової підстави має місце за
наявності такої умови, як набуття або
збереження майна, тобто, особа набуває
нові цінності, збільшує кількість та
вартість належного їй майна або
зберігає майно, яке неминуче мало б
вибути із її володіння. Також,
обов'язково має бути відсутність
правової підстави для набуття або
збереження майна за рахунок іншої
особи

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що грошові
кошти, які відповідно до платіжних
доручень від 02.07.2012 № 3597 та від 03.07.2012 №
3598 перераховані Товариством з
обмеженою відповідальністю "Термінал
Бровари" на рахунок Приватного
підприємства "Юридична фірма
"Імператив" є такими, що були
перераховані помилково.

Позивач, також, просить стягнути з
відповідача відповідно до ст. 1214 ЦК
України суму, яку б він міг одержати від
користування своїми грошовими коштами
у розмірі 14310,60 грн. за період з 03.07.2012 по
25.10.2012. В обґрунтування зазначеної
вимоги стверджує, що дані грошові кошти
він міг би покласти на депозитний
рахунок в банківську установу та
отримати дохід в розмірі
середньозваженої процентної ставки -
13,5% річних, що підтверджується
статистичними даними, опублікованими
на сайті Національного Банку України.

Приписами ч. 1 ст. 1214 Цивільного кодексу
України передбачено, що особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
без достатньої правової підстави,
зобов'язана відшкодувати всі доходи,
які вона одержала або могла одержати
від цього майна з часу, коли ця особа
дізналася або могла дізнатися про
володіння цим майном без достатньої
правової підстави.

Жодних доказів того, що позивач,
своєчасно отримавши від відповідача
безпідставно перераховані кошти, зміг
би отримати дохід у розмірі 14310,60 грн.,
що є предметом позову, ним не надано, у
зв'язку з чим дана вимога правомірно не
задоволена судом першої інстанції, як
необґрунтована.

Позивач також просить стягнути з
відповідача 3% річних від простроченої
суми у розмірі 3179,75 грн., нарахованих за
період з 03.07.2012 р. по 25.10.2012 р..

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Статтею 253 Цивільного кодексу України
передбачено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач повідомив відповідача про те,
що кошти в розмірі 336465,00 грн. отримані
ним безпідставно Листом за вих. № 1.2/165
від 26.09.2012 р. та встановив семиденний
строк з моменту отримання вказаного
листа для виконання зобов'язання щодо
повернення коштів. Вказаний лист був
отриманий відповідачем 02.10.2012, отже,
моментом виникнення прострочення
відповідного обов'язку у відповідача, з
урахуванням вимог ст. 530 Цивільного
кодексу України та строків повернення,
встановлених позивачем, починається з
09.10.2014. Отже, судом першої інстанції
правомірно частково задоволено вимогу
позивача про стягнення з відповідача 3%
річних за період з 09.10.012 р. по 25.12.2012 р. в
сумі 470,13 грн. (336465,00 грн. х 3% річних : 100 :
365 х 17 днів прострочки).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга є
необґрунтованою та задоволенню не
підлягає. Рішення місцевого
господарського суду відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам і матеріалам справи, тому
відсутні підстави для скасування або
зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101,103,105
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Юридична фірма
"Імператив" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Київської області від 22.10.2013р. у справі
№ 19/093-12 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 19/093-12 повернути до
Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя
Л.О. Кондес

Судді
Л.М. Ропій

В.І. Рябуха