м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 30/423 06.02.14

За позовом Заступника військового
прокурора Харківського гарнізону в
інтересах держави в особі Державного
підприємства Міністерства оборони
України «Харківське управління
механізації та будівництва»

До Державного підприємства
Міністерства оборони України
«Укрвійськбуд»

Про стягнення 58 666,11 грн.

За участю військової прокуратури
Київського гарнізону

Суддя Ващенко Т.М.

Представники учасників судового
процесу:

Від Військового прокуратури
Харківського гарнізону: не з'явився

Від Державного підприємства
Міністерства оборони України
«Харківське управління механізації та
будівництва»: не з'явився

Від Державного підприємства
Міністерства оборони України
«Укрвійськбуд»: не з'явився

Від військової прокуратури Київського
гарнізону: Пантюхов О.В. - посвідчення №
011863 від 28.10.12.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд суду передані позовні
вимоги заступника Військового
прокурора Харківського гарнізону в
інтересах держави в особі Державного
підприємства Міністерства оборони
України «Харківське управління
механізації та будівництва» (далі -
позивач) до Державного підприємства
Міністерства оборони України
«Укрвійськбуд» (далі - відповідач) про
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості за Договором
оренди механізмів №1/08 від 01.06.08.
розмірі 8 666,11 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
прокуратура вказує на те, що всупереч
умов зазначеного вище Договору та
законодавства України, Державним
підприємством Міністерства оборони
України «Укрвійськбуд» не було в
повному обсязі проведено розрахунки
перед Державним підприємством
Міністерства оборони України
«Харківське управління механізації та
будівництва» по сплаті орендних
платежів за Договором оренди
механізмів № 1/08, в зв'язку з чим
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 58 666,11 грн.

Ухвалою Господарського суду
Харківської області від 15.11.11., в зв'язку
з тим, що відповідач зареєстрований в
місті Києві, матеріали справи № 5023/8484/11
на підставі ст.ст. 15, 17 Господарського
процесуального кодексу України
передано за підсудністю до
Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 30.11.11. прийнято справу №
5023/8484/11 до свого провадження, присвоєно
їй номер № 30/423, розгляд справи
призначено на 22.12.11.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.12.11. на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи було відкладено
на 17.01.12.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.01.12. на підставі ст. 79 ГПК
України провадження у справі № 30/423
зупинено до прийняття рішення
Господарським судом міста Києва у
справі № 50/642-б щодо ліквідаційної
процедури Державного підприємства
Міністерства оборони України
«Укрвіськбуд».

Як вбачається з бази даних
«Діловодство спеціалізованого суду»,
ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.02.11. у справі № 50/642-б за
заявою Департаменту забезпечення
Адміністрації Державної прикордонної
служби України до Державного
підприємства Міністерства оборони
України «Укрвійськбуд» про визнання
банкрутом, визнано розмір вимог
кредитора - департаменту забезпечення
Адміністрації Державної прикордонної
служби України до державного
підприємства Міністерства оборони
України "Укрвійськбуд"; призначено у
справі № 50/642-б розпорядником майна
арбітражного керуючого та призначено
попереднє засідання суду.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.07.12. за заявою про перегляд
ухвали за нововиявленими обставинами,
скасовано ухвалу підготовчого
засідання від 23.02.11. у справі № 50/642-б,
припинено провадження у справі № 50/642-б
про банкрутство Державного
підприємства Міністерства оборони
України «Укрвійськбуд»; припинено дію
мораторію та зобов'язано державного
реєстратора за місцем знаходження
боржника виключити з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб -підприємців запис про
порушення провадження у справі про
банкрутство № 50/642-б.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 14.01.14. на підставі ст. 79 ГПК України
поновлено провадження у справі № 30/423,
та призначено її до розгляду на 23.01.14. о
14-45.

Представник військової прокуратури
Київського гарнізону в судовому
засіданні 23.01.14. подав заяву на
підставі ст. 69 ГПК України про
продовження строку вирішення спору у
даній справі на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.01.14. на підставі ст. 69 ГПК
України продовжено строк вирішення
спору на п'ятнадцять днів, та підставі
ст. 77 ГПК України відкладено розгляд
справи на 06.02.14.о 14-30.

30.01.14. Державне підприємство
Міністерства оборони України
«Харківське управління механізації та
будівництва» через відділ діловодства
Господарського суду м. Києва подало
письмові пояснення по справі, в яких
зазначає, що сума основного боргу
становить 58 666,11 грн. та документи, які
були витребувані судом.

05.02.14. військова прокуратура
Харківського гарнізону через відділ
діловодства Господарського суду м.
Києва подала письмові пояснення по
справі, в яких просила суд задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Представник військової прокуратури
Київського гарнізону в судовому
засіданні 06.02.14. підтримав позовні
вимоги військової прокуратури
Харківського гарнізону та просив суд
задовольнити їх в повному обсязі.

Представники військової прокуратура
Харківського гарнізону та Державного
підприємства Міністерства оборони
України «Харківське управління
механізації та будівництва» в судове
засідання 06.02.14. вкотре не з'явилися, про
поважні причини неявки суд не
повідомили, про час і місце проведення
судового засідання були повідомлені
належним чином.

Представник відповідача в судове
засідання 06.02.14. вкотре не з'явився,
письмового відзиву на позов не надав,
про поважні причини неявки суд не
повідомив, про час і місце проведення
судового засідання був повідомлений
належним чином.

Так, згідно з п. 11 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України №
01-8/123 від 15.03.2007 р. «Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році» відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України №
01-8/1228 від 02.06.2006 р. «Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році» до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками «адресат вибув»,
«адресат відсутній» і т.п., з
урахуванням конкретних обставин
справи можуть вважатися належними
доказами виконання господарським
судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу про
вчинення цим судом певних
процесуальних дій.

Слід зазначити, що законодавство
України, в тому числі Господарський
процесуальний кодекс України, не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відомості про місцезнаходження
відповідача є правомірними, оскільки
підтверджені витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серія АБ №
813980 від 18.03.13.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд у
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
ухвалив рішення по справі № 30/423.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника військової прокуратури
Київського гарнізону, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про прокуратуру», на
прокуратуру України покладено функції
представництва інтересів держави в
суді.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про
прокуратуру», органи прокуратури
України вживають заходів до усунення
порушень закону, від кого б вони не
виходили, поновлення порушених прав і
притягнення у встановленому законом
порядку до відповідальності осіб, які
допустили ці порушення.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про
прокуратуру», визначено що при
здійсненні прокурорського нагляду за
додержанням і застосуванням законів
прокурор має право звертатись до суду з
заявами про захист прав і законних
інтересів громадян, держави, а також
підприємств та інших юридичних осіб.

Статтею 121 Конституції України на
органи прокуратури України покладено
функції представництва інтересів
громадян та держави в судах.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України
«Про прокуратуру», представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом. Підставою
представництва у суді інтересів
громадянина є його неспроможність
через фізичний чи матеріальний стан,
похилий вік або з інших поважних причин
самостійно захистити свої порушені чи
оспорювані права або реалізувати
процесуальні повноваження, а інтересів
держави - наявність порушень або
загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою. Прокурор
самостійно визначає підстави для
представництва у судах, форму його
здійснення і може здійснювати
представництво в будь-якій стадії
судочинства в порядку, передбаченому
процесуальним законом.

На підставі зазначених положень,
Заступник військового прокурора
Харківського гарнізону звернувся до
суду в інтересах держави з позовом про
стягнення заборгованості.

01.06.08. між Державним підприємством
Міністерства оборони України
«Харківське управління механізації та
будівництва» (далі - Орендодавець) та
Державним підприємством Міністерства
оборони України «Укрвійськбуд» (далі -
Орендар) укладено Договір оренди
механізмів №1/08 (далі - Договір),
відповідно до умов якого (п. 1.1 Договору)
Орендодавець передає, а Орендар
приймає в строкове платне користування
баштовий кран КБ-405А (інв. 7044-89, зав. №
2038).

Приписами ст. 765 Цивільного кодексу
України встановлено, що наймодавець
зобов'язаний передати наймачеві майно
у користування негайно або у строк,
встановлений договором найму.

Згідно з п. 3.1. Договору, передача
об'єкта оренди здійснюється на
підставі акта приймання-передачі, а
підписання якого з боку сторін
засвідчує факт передачі вищевказаного
баштового крану в оренду.

Об'єкт оренди вважається переданим
Орендарю з моменту підписання акту
приймання-передачі (п. 4.1. Договору).

На виконання вищевказаного пункту
Договору між позивачем та відповідачем
підписано акт приймання-передачі
об'єкта оренди, який визначений п. 1.1.
Договору. Даний акт підписано
повноважними представниками
підприємств, та скріплено печатками.

Пунктом 4.2. Договору зазначено, що
перебіг строк дії даного Договору
починається з 01.06.08. по 01.06.09.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
прокуратура вказує на те, що всупереч
умов зазначеного вище Договору та
законодавства України, Державним
підприємством Міністерства оборони
України «Укрвійськбуд» не було в
повному обсязі проведено розрахунки
перед Державним підприємством
Міністерства оборони України
«Харківське управління механізації та
будівництва» за червень 2008 р., липень
2008 р, серпень 2008 р., вересень 2008 р. ,
жовтень 2008 р., лютий 2009 р., березень 2009 р.,
квітень 2009 р. по сплаті орендних
платежів, в зв'язку з чим
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 58 666,11 грн.

Суд відзначає, що відповідач своїм
правом на подачу письмового відзиву та
контррозрахунку ціни позову не
скористався, жодних доказів на
обґрунтування своє правової позиції у
справі не надав.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам
на підставі чинного законодавства і не
зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Оцінюючи подані прокуратурою та
позивачами докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що вимоги прокуратури
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу
України договір є однією із підстав
виникнення зобов'язань та обов'язковим
для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України
та ст. 193 Господарського кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного
кодексу України, за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України, за користування
майном з наймача справляється плата,
розмір якої встановлюється договором
найму.

Згідно ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу
України, орендна плата - це фіксований
платіж, який орендар сплачує
орендодавцю незалежно від наслідків
своєї господарської діяльності.

Орендна плата по даному Договору за
оренду баштового крану здійснюється на
підставі «Протоколу погодження
договірної ціни», який є невід'ємною
частиною даного Договору та складає 10
000,00 грн. з врахуванням ПДВ. Розмір
орендної плати за перший місяць та
кожний наступний місяць здійснюється
шляхом коригування розміру місячної
орендної плати за попередній місяць на
індекс інфляції за поточний місяць (п.
5.1. Договору).

Приписами пункту 5.2. Договору
зазначено, що визначена вище орендна
плата сплачується Орендарем в
безготівковій формі на рахунок
Орендодавця до десятого числа місяця
наступного за звітнім.

При цьому, п. 5.3. Договору визначено, що у
випадку не надходження коштів на
розрахунковий рахунок Орендодавця у
строки визначені п. 5.2. Договору,
Державне підприємство Міністерства
оборони України «Харківське
управління механізації та
будівництва» виставляє рахунок на
оплату орендної плати Орендарю, який
останній повинен оплатити його на
протязі трьох банківських днів.

В матеріалах справи містяться наступні
рахунки-фактури: № СФ-00060 від 30.6.08., №
СФ-00069 від 31.07.08., № СФ-00077 від 31.08.08., №
СФ-00089 від 30.09.08., № СФ-00097 від 31.10.08.,
СФ-0000006 від 27.02.09., № СФ-0000017 від 31.03.09., №
СФ-0000028 від 30.04.09., які були виставленні
Орендодавцем Орендарю на сплату
орендних платежів за спірним Договором
на загальну суму 78 666,11 грн.

Матеріалами справи підтверджується та
не заперечується прокуратурою, що
відповідачем частково була сплачена
орендна на загальну суму 20 000,00 грн.

Договором, а саме пунктом 7.1.1.
визначено, що Орендодавець
зобов'язаний вчасно здійснювати
орендні платежі.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

07.05.09. Державне підприємство
Міністерства оборони України
«Харківське управління механізації та
будівництва» надіслало претензію № 115
на адресу відповідача, в якій просило
останнього сплатити наявну
заборгованість за спірним Договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599
Цивільного кодексу України).

Проте відповідач свого обов'язку по
сплаті передбачених Договором
орендних платежів в терміни, визначені
Договором, в повному обсязі не виконав,
сплативши лише 20 000,00 грн. в погашення
заборгованості зі сплати орендної, при
цьому, доказів повної оплати
заборгованості за період заявлений в
позовній заяві, до матеріалів справи не
надав.

Матеріалами справи підтверджується та
відповідачем не спростовано, що
Державним підприємством Міністерства
оборони України «Укрвійськбуд» в
порушення покладеного на нього законом
та Договором обов'язку по сплаті
передбачених Договором орендних
платежів не виконано, в зв'язку з чим
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 58 666,11 грн., яку
відповідачем станом на час прийняття
судового рішення не погашено,
внаслідок чого позовні вимоги
військової прокуратури Харківського
гарнізону є обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

Згідно з п. 4.6 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.13.
№ 7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»,
приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору; у
разі ж повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягується з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору та коли
позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України.

Оскільки в силу вимог п. 11 ч. 1 ст. 1
Закону України «Про судовий збір» від
сплати судового збору звільняються,
зокрема, органи прокуратури - при
здійсненні представництва інтересів
громадян або держави в суді, то на
підставі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на відповідача та
стягуються в доход Державного бюджету
України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, ст. ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. Позов військової прокуратури
Харківського гарнізону задовольнити
повністю .

2. Стягнути з Державного підприємства
Міністерства оборони України
«Укрвійськбуд» (04086, м. Київ, вул.
Петропавлівська, буд. 54-А;
ідентифікаційний код 24308300) на користь
Державного підприємства Міністерства
оборони України «Харківське
управління механізації та
будівництва» (61017, м. Київ, вул. Котлова,
буд. 218; ідентифікаційний код 24975516) 58 666
(п'ятдесят вісім тисяч шістсот
шістдесят шість) грн. 11 коп. - основного
боргу.

3. Стягнути з Державного підприємства
Міністерства оборони України
«Укрвійськбуд» (04086, м. Київ, вул.
Петропавлівська, буд. 54-А;
ідентифікаційний код 24308300) в доход
Державного бюджету України 586 (п'ятсот
вісімдесят шість) грн. 66 коп. -
державного мита та 236 (двісті тридцять
шість) грн. 00 коп. - витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 10.02.14.

Суддя
Т.М.
Ващенко