м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/25834/13 30.01.14

За позовом Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія

«ВіДі-Страхування»

До Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія

«Гарант-Авто»

Про стягнення 7 364,16 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

Від позивача Долинський Д.О. - по
дов. № 31/12-13_Д від 31.12.2013

Від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «ВіДі-Страхування» про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» 7 364,16 грн.
виплаченого страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем на підставі договору
комплексного добровільного
страхування наземного транспорту
Каско 50/50 CLAU № 0304 від 04.04.2013 внаслідок
настання страхової події -
дорожньо-транспортної пригоди (надалі -
ДТП) виплачено страхове відшкодування
автомобіля марки Toyota Corola, державний
номер АІ 7381 ВМ, а тому позивачем
відповідно до положень статей 993, 1191
Цивільного кодексу України отримано
право зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.
Відповідальність власника
транспортного засобу - автомобіля
марки Scania, державний номер АА 6771 НХ під
керуванням Тарасова П.Б., яким скоєно
ДТП, застрахована відповідачем на
підставі договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів (поліс № АЕ/1849992),
а тому позивач вказує, що обов'язок з
відшкодування збитків покладається на
відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 08.01.2014 порушено провадження у
справі № 910/25834/13 та призначено її до
розгляду на 30.01.2014.

Позивач в судовому засіданні 30.01.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 30.01.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 08.01.2014 не
виконав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення,
оскільки

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвали
суду було надіслано відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві, а саме :
м. Київ, пров. Ново-Печерський, 19/3, яка
згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців є місцезнаходженням
відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 08.01.2014,
надіслану за вказаною вище адресою,
отримав 15.01.2014, що підтверджується
наявним в матеріалах справи
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Про поважні причини неявки в судове
засідання повноважного представника
відповідача суд не повідомлений.
Клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Суд приходить до висновку, що наявних в
матеріалах справи документів
достатньо для вирішення справи по суті
без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 30.01.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

З постанови Голосіївського районного
суду м. Києва від 01.11.2013 у справі №
752/18765/13-п вбачається, що 15.10.2013 о 09 годині
00 хвилин Тарасов П.Б. керуючи
автомобілем Scania, державний номер АА 6771
НХ по вул. Лятошинській на перехресті з
вул. Касіяна в м. Києві перед початком
та зміною напряму руху не впевнився в
безпеці свого маневру, внаслідок чого
сталося зіткнення з автомобілем Toyota
Corola, державний номер АІ 7381 ВМ, що
призвело до пошкодження обох
транспортних засобів. Вказаними діями
водій порушив вимоги п.1.10., п. 2 3 б Правил
дорожнього руху України.

Даною постановою суду Тарасова П.Б.
визнано винним за вчинене
правопорушення передбаченого ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення та накладено
адміністративне стягнення в розмірі
340,00 грн.

Автомобіль марки Toyota Corola, державний
номер АІ 7381 ВМ застрахований Хміляр Б.А.
(страхувальник) у Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «ВіДі-Страхування»
(страховик) на підставі договору
комплексного добровільного
страхування наземного транспорту
Каско 50/50 CLAU № 0304 від 04.04.2013.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України
«Про страхування» договір страхування
- це письмова угода між страхувальником
і страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею
979 Цивільного кодексу України, якою
визначено, що за договором страхування
страховик зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити страхувальникові
або іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 статті 20 Закону України «Про
страхування» страховик зобов'язаний
при настанні страхового випадку
здійснити страхову виплату або виплату
страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про
страхування» визначено, що страховою
виплатою є грошова сума, яка
виплачується страховиком відповідно
до умов договору страхування при
настанні страхового випадку. При цьому,
розмір страхової суми та (або) розміри
страхових виплат визначаються за
домовленістю між страховиком та
страхувальником під час укладання
договору страхування або внесення змін
до договору страхування, або у
випадках, передбачених чинним
законодавством. Вказаною статтею також
визначено, що страхове відшкодування -
страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договорами майнового страхування і
страхування відповідальності при
настанні страхового випадку. Страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник.

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено
автомобіль марки Toyota Corola, державний
номер АІ 7381 ВМ та його власнику
заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 7
364,16 грн., визначену позивачем на
підставі рахунку № ВДиС-0030158 від 15.10.2013
виставленого Товариством з обмеженою
відповідальністю «ВіДі Автострада», до
якого звернувся страхувальник
пошкодженого автомобіля - Хміляр Б.А. та
акту виконаних робіт № ВДИСА-025924 від
11.11.2013.

Позивачем було складено страховий акт
№ АС-007215 від 21.11.2013 згідно якого подію
визнано страховою та вирішено
виплатити страхове відшкодування в
розмірі 7 364,16 грн.

Кошти в розмірі 7 364,16 грн. були
перераховані позивачем Товариству з
обмеженою відповідальністю «ВіДі
Автострада» згідно платіжного
доручення № 12482 від 29.11.2013.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 Цивільного
кодексу України, особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Таким чином, до позивача перейшло в
межах суми 63 584,34 грн. право зворотної
вимоги до особи, відповідальної за
заподіяний збиток.

Цивільна відповідальність
транспортного засобу марки Scania,
державний номер АА 6771 НХ застрахована
ТОВ «НВО «Промвпровадження» у
Публічного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто» згідно полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АЕ/1849992 (діючий на 15.10.2013).

Відповідно до умов договору (полісу)
АЕ/1849992 страховик зобов'язався
відшкодовувати шкоду заподіяну
страхувальником життю здоров'ю та
майну потерпілих при експлуатації
забезпеченого транспортного засобу, а
саме автомобіля марки Scania, державний
номер АА 6771 НХ.

Зокрема, ліміт відповідальності за
шкоду заподіяну майну визначено в
розмірі 50 000,00 грн. та встановлено
розмір франшизи в сумі 0,00 грн.

У зв'язку з виплатою страхового
відшкодування страхувальнику, позивач
набув право регресу до винної у ДТП
особи, оскільки відповідно до ст. 27
Закону України «Про страхування» до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування, в межах фактичних
затрат переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Оскільки, цивільно-правова
відповідальність власника
транспортного засобу Scania, державний
номер АА 6771 НХ, застрахована у
відповідача згідно полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АЕ/1849992, то відповідно до
положень Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язок щодо відшкодування
збитку, завданого внаслідок ДТП
вищевказаним водієм власнику
автотранспортного засобу покладається
на відповідача.

Частинами першою та другою статті 1187
Цивільного кодексу України
встановлено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
1188 Цивільного кодексу України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми,
у відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем
марки Scania, державний номер АА 6771 НХ ВВ,
встановлена у судовому порядку.

Відповідно до статті 1166 Цивільного
кодексу України шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 Цивільного кодексу
України з урахуванням обставин справи
суд за вибором потерпілого може
зобов'язати особу, яка завдала шкоди
майну, відшкодувати її в натурі
(передати річ того ж роду і такої ж
якості, полагодити пошкоджену річ тощо)
або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі. Розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Статтею 22 Цивільного кодексу України
передбачено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є, зокрема,
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону
передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Згідно ст. 12.1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» передбачено, що
страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
пункту.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
страхування» франшиза це частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

Оскільки, умовами полісу АЕ/18499926 розмір
франшизи не встановлено, тому страхове
відшкодування не має бути зменшено.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» рішення про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) приймається у
зв'язку з визнанням майнових вимог
заявника або на підставі рішення суду,
у разі якщо спір про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) розглядався в
судовому порядку.

Відповідно до рішення Конституційного
суду України № 15-рп/2002 від 09.07.2002 захист
судом прав і свобод людини і
громадянина, а також прав юридичної
особи, встановлюють юридичні гарантії
їх реалізації, надаючи можливість
кожному захищати права і свободи
будь-якими не забороненими законом
засобами (частина п'ята статті 55
Конституції України). Тобто кожна особа
має право вільно обирати не
заборонений законом засіб захисту прав
і свобод, у тому числі судовий захист.

Можливість судового захисту не може
бути поставлена законом, іншими
нормативно-правовими актами у
залежність від використання суб'єктом
правовідносин інших засобів правового
захисту, у тому числі досудового
врегулювання спору.

Обрання певного засобу правового
захисту, у тому числі і досудового
врегулювання спору, є правом, а не
обов'язком особи, яка добровільно,
виходячи з власних інтересів, його
використовує. Встановлення законом
обов'язкового досудового врегулювання
спору обмежує можливість реалізації
права на судовий захист.

28.08.2012 Верховний Суд України за
результатами перегляду постанови
Вищого господарського суду України у
справі № 23/279 від 06.12.2011 зазначив, що
страховик отримує право вимоги
потерпілої особи після виплати
останній страхового відшкодування та
не зобов'язаний звертатися
безпосередньо до особи, відповідальної
за заподіяний збиток, або до особи, у
якої застраховано цивільно-правову
відповідальність, з вимогою виплатити
матеріального відшкодування.

Розглядаючи спір по суті, суд також
зазначає, що частиною п'ятою статті 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що особа, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, відповідає за завдану шкоду,
якщо вона не доведе, що шкоди було
завдано внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого.

Оскільки, відповідач не довів факт
того, що шкоду транспортному засобу Toyota
Corola, державний номер АІ 7381 ВМ було
завдано внаслідок непереборної сили
або умислу його водія, та не надав
доказів сплати відшкодування
заподіяної шкоди зазначеного
автомобіля, тому вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача страхового
відшкодування підлягають задоволенню
повністю в розмірі 7 364,16 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищевикладене, позові
вимоги Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«ВіДі-Страхування» обґрунтовані та
підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Гарант-Авто» (01042, м.
Київ, пров. Новопечерський, 19/3, ) на користь Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «ВіДі-Страхування» (08131,
Київська область, с. Софіївська
Борщагівка, Києво-Святошинський район,
вул. В.Кільцева, 56, ) суму
страхового відшкодування в розмірі 7 364
(сім тисяч триста шістдесят чотири) грн.
16 коп., 1 720 (одну тисячу сімсот двадцять)
грн. 50 коп. витрат по сплаті судового
збору.

Повне рішення складено 03.02.2014.

Суддя В.В.Сівакова