ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2014 р.
Справа № 918/1978/13

Господарський суд Рівненської області
у складі судді Павленка Є.В.,
розглянувши матеріали справи за
позовом публічного акціонерного
товариства "Рівневтормет"
(далі - ПАТ "Рівневтормет")
до публічного акціонерного товариства
"Рівнеобленерго" (далі - ПАТ
"Рівнеобленерго") про стягнення 62 663 грн.
70 коп.

за участі представників:

позивача: Легкобит Л.А. за дов. від 8
січня 2014 року № 03-06,

Панасюка Я.М. (керівника),

відповідача: Піхоцького А.Л. за дов. від
26 грудня 2013 року № 887,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2013 року ПАТ "Рівневтормет"
звернулося до господарського суду
Рівненської області з вказаним
позовом, посилаючись на те, що 29
листопада 2013 року ПАТ "Рівнеобленерго"
неправомірно відключило об'єкт
позивача від електропостачання на 5
годин. Оскільки такі дії відповідача
призвели до вимушеного простою
підприємства позивача, завдавши таким
чином останньому збитків у розмірі 62 663
грн. 70 коп., ПАТ "Рівневтормет" просило
суд стягнути з ПАТ "Рівнеобленерго"
вищезазначену суму грошових коштів.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 26 грудня 2013
року порушено провадження у справі №
918/1978/13, розгляд якої було призначено на
10 січня 2014 року.

До початку судового засідання 10 січня
2014 року через канцелярію суду надійшов
відзив ПАТ "Рівнеобленерго" на позовну
заяву від 10 січня 2014 року № 02-08 (а.с. 39-40),
в якому останнє просило суд відмовити
ПАТ "Рівневтормет" у задоволенні його
позовних вимог з огляду на те, що
відключення об'єкта позивача від
електропостачання відбулося внаслідок
аварії в електромережах та тривало
менше доби, що узгоджується з Правилами
користування електричною енергією,
затвердженими Постановою Національної
комісії з питань регулювання
електроенергетики України від 31 липня
1996 року № 28 (далі - Правила), Правилами
експлуатації електроустановок і
положеннями укладеного між сторонами
договору про постачання та
користування електричною енергією.
Оскільки переривання постачання
позивачу електроенергії відбулося не з
вини відповідача і ПАТ "Рівневтормет"
не довело належними та допустимими
доказами обґрунтованості розміру
заявленої до стягнення з відповідача
суми збитків, підстави для задоволення
даного позову, на думку ПАТ
"Рівнеобленерго", відсутні.

Ухвалою суду від 10 січня 2014 року
розгляд справи відкладено на 28 січня 2014
року.

До початку судового засідання 28 січня
2014 року через канцелярію суду надійшла
заява позивача про зменшення розміру
позовних вимог від 28 січня 2014 року № 33-06
(а.с. 73), відповідно до якої останній
просив суд стягнути з ПАТ
"Рівнеобленерго" збитки у розмірі
42 493 грн. 20 коп. Вказана заява прийнята
судом до розгляду.

Представники позивача у судовому
засіданні 28 січня 2014 року підтримали
позовні вимоги з підстав, викладених у
позовній заяві, з урахуванням заяви про
зменшення розміру позовних вимог від 28
січня 2014 року № 33-06, та наполягали на їх
задоволенні. Крім того, обґрунтовуючи
свої позовні вимоги, вказані
представники зазначили, що відповідач
мав можливість забезпечити
електропостачання на об'єкт позивача
по іншим лініям електропередач.

Представник відповідача проти позову
заперечив з підстав, наведених у
відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2002 року між акціонерним
товариством "Рівневтормет"
(правонаступником якого є позивач) та
відкритим акціонерним товариством
"Ей-І-Ес Рівнеенерго" (правонаступником
якого є відповідач) був укладений
договір про постачання та користування
електричною енергією № 37/66, за
умовами якого останнє взяло на себе
зобов'язання постачати позивачу
договірний обсяг електричної енергії,
а останній, у свою чергу, - оплачувати
вартість використаної ним електричної
енергії (а.с. 41-46).

29 листопада 2013 року до чергового
диспетчера ПАТ "Рівнеобленерго"
надійшло повідомлення про виявлення
аварійної ситуації в електромережах
ПАТ "Рівневтормет" на трансформаторній
підстанції 484, що підтверджується
відповідними відомостями, зазначеними
в оперативному журналі відповідача,
копія якого міститься у матеріалах
даної справи (а.с. 52).

У зв'язку з вищенаведеними обставинами
того ж дня відповідачем було
відключено передачу електроенергії на
вказану трансформаторну підстанцію
позивача.

Обґрунтовуючи даний позов (з
урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог від 28 січня 2014
року № 33-06), ПАТ "Рівневтормет"
посилалося на те, що у зв'язку з
вимушеним простоєм йому було завдано
збитків на загальну суму 42 493 грн. 20 коп.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову ПАТ "Рівневтормет" з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що договірні
відносини між сторонами щодо
постачання та користування
електричною енергією регулюються
Законом України "Про
електроенергетику" та Правилами.

Зокрема пунктом 2.4 вищезазначеного
договору про постачання та
користування електричною енергією від
30 вересня 2002 року № 37/66 встановлено, що
при виконанні цієї угоди сторони
зобов'язуються керуватися Законом
України "Про електроенергетику",
Цивільним кодексом України (далі - ЦК
України), Правилами, законодавчими
актами у сфері електроенергетики
України та іншим чинним законодавством
України.

Згідно з пунктом 1.2 Правил передачею
електричної енергії є транспортування
електричної енергії за допомогою мереж
на підставі договору.

Відповідно до пункту 9.1 зазначеної
угоди сторони звільняються від
будь-якої відповідальності за
невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань за договором, якщо воно
стало наслідком обставин форс-мажору,
що спричинили прямий вплив на належне
виконання стороною зобов'язань за цим
договором.

Відносини сторін, що випливають з
договору і не урегульовані ним,
регламентуються чинним законодавством
України (пункт 10.1 договору).

Підпунктом 8 пункту 11.5 Правил
встановлено, що електропередавальна
організація не несе відповідальності
за майнову шкоду, заподіяну споживачу
або третім особам, внаслідок
переривання або обмеження обсягу
передачі електричної енергії, які
викликані, зокрема, перервами в
передачі електричної енергії на час,
який встановлений Правилами
улаштування електроустановок для
відповідної категорії з надійності
електропостачання струмоприймачів
споживача, зазначеної в договорі.

У додатку № 5 до договору про
постачання та користування
електричною енергією від 30
вересня 2002 року № 37/66 сторони погодили,
що ПАТ "Рівневтормет" відноситься до 3
категорії надійності.

Пунктом 1.2.20 Правил улаштування
електроустановок передбачено, що час
переривання електропостачання для
електроприймачів 3 категорії
надійності не повинен перевищувати 1
доби.

У той же час судом встановлено, що 29
листопада 2013 року наслідки аварії в
електромережах ПАТ "Рівневтормет" на
трансформаторній підстанції 484 були
ліквідовані працівниками відповідача
менше, ніж через 5 годин після
виникнення аварійної ситуації,
передача електричної енергії на
підприємство позивача була відновлена.
Даний факт підтверджується
відомостями, які містяться в актах
відповідача про відновлення
електропостачання, в оперативному
журналі ПАТ "Рівнеобленерго" (а.с. 13-14, 55),
а також усними поясненнями
представників сторін у судовому
засіданні 28 січня 2014 року.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що
відповідач при ліквідації наслідків
аварії діяв належним чином та у
встановлений нормативними приписами
вищезазначених актів строк виконав
покладені на нього обов'язки.

Відповідно до статті 623 ЦК України
боржник, який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки. Розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується
кредитором. Збитки визначаються з
урахуванням ринкових цін, що існували
на день добровільного задоволення
боржником вимоги кредитора у місці, де
зобов'язання має бути виконане, а якщо
вимога не була задоволена добровільно,
- у день пред'явлення позову, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Суд може задовольнити вимогу про
відшкодування збитків, беручи до уваги
ринкові ціни, що існували на день
ухвалення рішення.

Водночас посилання ПАТ "Рівневтормет" у
позовній заяві на порушення
відповідачем умов договору про
постачання та користування
електричною енергією від 30 вересня 2002
року № 37/66 не береться судом до уваги з
огляду на те, що подача електричної
енергії на підприємство позивача була
припинена не у зв'язку з несплатою
останнім вартості використаної ним
електричної енергії. Таке відключення
було спричинено необхідністю
ліквідації наслідків аварії в
електромережах ПАТ "Рівневтормет" на
трансформаторній підстанції 484, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи доказами та усними поясненнями
представника ПАТ
"Рівнеобленерго" у судових засіданнях.

Статтею 216 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) встановлено,
що учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Згідно з положеннями статті 224 ГК
України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є одним із видів
цивільно-правової відповідальності і
для застосування такої міри
відповідальності необхідна наявність
всіх елементів складу правопорушення,
а саме: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки),
наявність та розмір понесених збитків;
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина особи, яка
заподіяла шкоду. У разі відсутності
хоча б одного з елементів
відповідальність у вигляді
відшкодування збитків не наступає.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від 4
липня 2011 року про перегляд постанови
Вищого господарського суду України від
1 березня 2011 року в справі № 42/78-10 за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Фортекс" до
публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк" про стягнення 778 713 грн. 71
коп.

Терміном "збитки" позначаються
наслідки правопорушення, які
виражаються у зменшенні майнової сфери
потерпілого у результаті порушення
належного йому права або блага.
Протиправною поведінкою (дією або
бездіяльністю) є будь-яка поведінка,
яка суперечить правовим нормам.
Відповідальність за заподіяні
протиправною поведінкою збитки
виникає при наявності вини особи, що
заподіяла збитки.

Судом встановлено, що при ліквідації
наслідків аварії в електромережах ПАТ
"Рівневтормет" на трансформаторній
підстанції 484 ПАТ "Рівнеобленерго"
діяло у відповідності з приписами
чинного законодавства, що виключає
наявність вини останнього у понесенні
позивачем збитків, а відтак і
можливість покладення на ПАТ
"Рівнеобленерго" обов'язку по
відшкодуванню зазначених збитків у
розумінні статті 22 ЦК України.

Крім того, в обґрунтування заявленого
до стягнення з відповідача розміру
збитків ПАТ "Рівневтормет"
надало суду документи, які
підтверджують закупівельну ціну
металобрухту та ціну реалізації
позивачем продуктів його переробки
(копії відповідних видаткових
накладних, приймально-здавальних актів
на брухт та відходи чорних металів,
норми виробітку і відрядні розцінки на
переробку, навантажування та
розвантажування вторинних металів по
підприємству позивача (а.с. 75-77, 79-81).
Крім того, представники позивача у
судовому засіданні 28 січня 2014 року
зазначили, що законність вимог ПАТ
"Рівневтормет" до відповідача про
стягнення з останнього збитків, які
полягають в упущеній вигоді,
підтверджується наявністю договірних
відносин позивача з його
контрагентами, предметом яких є
поставка вторинного переробленого
металобрухту.

Слід зазначити, що обов'язок
доказування наявності шкоди та
протиправності поведінки заподіювача
шкоди покладається на особу, якій
завдано збитків. При цьому, відповідно
до вимог частини 2 статті 623 ЦК України,
розмір збитків завданих порушенням
зобов'язання, повинен бути реальним та
доведеним позивачем.

Пред'явлення вимоги про відшкодування
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
покладає на кредитора обов'язок
довести, що ці доходи (вигода) не є
абстрактними, а дійсно були б ним
отримані в разі належного виконання
боржником своїх обов'язків. При
визначенні реальності неодержаних
доходів мають враховуватися заходи,
вжиті кредитором для їх одержання. У
вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються ті збитки, які могли б
бути реально отримані при належному
виконанні зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від 4
липня 2011 року про перегляд постанови
Вищого господарського суду України від
16 березня 2011 року у справі № 51/250 за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "НАФТА РЕГІОН СЕРВІС"
до відкритого акціонерного товариства
"Укртранснафта" про стягнення 14 972 000
грн. 00 коп.

У той же час позивач не надав суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження наведених ним обставин,
зокрема, наявності договірних відносин
з іншими суб'єктами господарювання
щодо поставки вищезазначеного
металобрухту, а також документів, які б
підтверджували факт стягнення з
позивача штрафних санкцій чи понесення
останнім інших негативних наслідків,
спричинених неналежним виконанням
своїх зобов'язань щодо поставки
вищенаведеного металобрухту
контрагентам (господарських договорів
тощо). У той же час наявні у матеріалах
справи документи не підтверджують
розмір понесених позивачем збитків, а
лише визначають виробничі потужності
ПАТ "Рівневтормет", а також розцінки
даного підприємства на металобрухт.

Слід зазначити, що твердження позивача
про можливість ПАТ "Рівнеобленерго"
забезпечити електропостачання ПАТ
"Рівневтормет" за допомогою інших ліній
електропередач оцінюється судом
критично, оскільки у матеріалах даної
справи відсутні будь-які докази
наявності такої технічної можливості,
а також докази функціонування та
робочого стану цих ліній.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (стаття 34 ГПК України).

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на те, що позивачем не було
доведено належними та достатніми
доказами обставин, викладених у
позовній заяві, суд дійшов висновку про
необхідність відмови у задоволенні
вимог ПАТ "Рівневтормет".

Витрати по сплаті судового збору
згідно з приписами статті 49 ГПК України
залишаються за позивачем.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 31 січня 2014 року

Суддя

Є.В. Павленко