ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2014 р.
Справа № 911/4522/13

Господарський суд Київської області у
складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України», м. Київ

до Житлово-комунального підприємства
«Немішаєве», Київська область,
Бородянський район, смт. Немішаєве

про стягнення 244741,76 грн.

секретар судового засідання Колісник
Ю.І.

за участю представників:

від позивача: Мандригель Р.С.
(довіреність №46/10 від 30 грудня 2013 року);

від відповідача: Мамаєв Д.Ю.
(довіреність б/н від 8 січня 2014 року);

вільний слухач: Кравченко Д.В. (паспорт
серії МЕ №332910).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірня компанія «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» (далі - позивач)
звернулась до господарського суду
Київської області з позовом до
Житлово-комунального підприємства
«Немішаєве» (далі - відповідач) про
стягнення 244741,76 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем умов договору про
реструктуризацію заборгованості за
№14/12-87 від 28 травня 2012 року, а саме,
відповідач не повністю погасив існуючу
заборгованість, в результаті чого до
суду передано вимогу щодо стягнення з
відповідача боргу у розмірі 214593,20 грн.
Додатково, за прострочення виконання
умов договору, позивач нарахував
відповідачу пеню в розмірі 10058,12 грн.,
штраф в розмірі 15021,52 грн. та 3% річних в
розмірі 5068,92 грн.

Провадження у справі порушено
відповідно до ухвали господарського
суду Київської області від 9 грудня 2013
року та призначено справу до розгляду
на 15 січня 2014 року.

Представник відповідача, в усних та
письмових поясненнях, просив суд
зменшити фінансові санкції на 50%.

У судовому засіданні 15 січня 2014 року на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено перерву до 29 січня 2014 року.

29 січня 2014 року відповідно до ч. 2 ст. 85
ГПК України у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (за договором - кредитор)
та відповідачем (за договором - боржник)
28 травня 2012 року укладено договір про
реструктуризацію заборгованості за
№14/12-87.

Відповідно до пункту 1.1 договору в
порядку та на умовах, визначених цим
договором, кредитор та боржник
домовились про розстрочення погашення
заборгованості у вигляді основного
боргу (далі - реструктуризація), що
виникла у боржника перед кредитором за
договором поставки природного газу від
14 жовтня 2010 року за №06/10-1244-БО-17 (договір
поставки природного газу).

Згідно пункту 2.1 договору загальна сума
основного боргу, що підлягає
реструктуризації відповідно до пункту
1.1 цього договору, складає 264593,20 грн.,
який утворився з 1 січня 2010 року по 1
січня 2011 року, що підтверджується актом
звірки розрахунків.

Відповідно до графіку погашення
заборгованості, передбаченого пунктом
2.2 договору (том 1, а.с. 12), остаточний
розрахунок відповідач був зобов'язаний
здійснити до 30 вересня 2013 року.

Відповідно до пункту 3.4 договору за
прострочення виконання зобов'язань,
вказаних у п. 2.2 цього договору, боржник
зобов'язується сплатити кредитору пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу, а за
прострочення понад тридцять днів
додатково сплатити штраф в розмірі 7%
від суми простроченого платежу.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що
даний договір набирає чинності з
моменту його підписання
уповноваженими представниками сторін
та скріплення печатками та діє до 30
вересня 2013 року, а в частині зобов'язань
за договором - до повного їх здійснення.

Відповідач взяті на себе зобов'язання у
повному обсязі не виконав, а саме,
частково сплатив встановлену
договором заборгованість, сплативши
50000,00 грн., в результаті чого за ним
утворилась заборгованість у розмірі
214593,20 грн.

Судом оглянуто оригінали документів,
залучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Станом на день прийняття рішення у
справі відповідач не повністю погасив
існуючу перед позивачем
заборгованість. Зазначений факт
відповідачем не спростовано та не
заперечується. Розмір заборгованості
відповідає фактичним обставинам
справи, тому вимога позивача про
стягнення з відповідача 214593,20 грн.
заборгованості підлягає задоволенню.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями у Господарському кодексі
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
№543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Як встановлено судом, розмір пені,
нарахованої позивачем у сумі 10058,12 грн.
за період, який наведений у розрахунку,
що доданий позивачем до позовної заяви,
є обґрунтованим.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно, кваліфікуючими ознаками
штрафу є: а) можливість встановлення за
майже будь-яке порушення зобов'язання:
невиконання або неналежне виконання
(порушення умов про кількість, якість
товарів, робіт (послуг), виконання
зобов'язання неналежним способом тощо);
б) обчислення у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

У відповідності до ч. 4 ст. 213
Господарського кодексу України штраф,
як різновид неустойки, може бути
встановлений договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Розмір штрафу у сумі 15021,52 грн., що
передбачений пунктом 3.4 договору є
обґрунтований та підлягає стягненню з
відповідача.

У відповідності до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Розмір 3% річних, визначений позивачем,
складає 5068,92 грн.

Зазначений розмір 3% річних є
обґрунтованим та підлягає стягненню з
відповідача.

Під час судового розгляду
представником відповідача заявлено
клопотання про зменшення розміру
фінансових санкцій на 50%.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України
господарський суд має право зменшувати
у виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Стаття 233 ГК України передбачає, що у
разі, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Відповідно до абзаців 1 та 4 п. 3.17.4.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» №18
від 26 грудня 2011 року вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. У
резолютивній частині судового рішення
зазначається про часткове задоволення
позову і розмір суми неустойки, що
підлягає стягненню. Судовий збір у разі
зменшення судом розміру неустойки
покладається на відповідача повністю,
без урахування зменшення неустойки.

Наведені відповідачем підстави для
зменшення фінансових санкцій на 50%,
зокрема, тяжке фінансове становище, не
є тим винятковим випадком, який є
підставою для зменшення фінансових
санкцій.

В разі задоволення судом зазначеного
клопотання, будуть порушені
матеріальні інтереси позивача, що може
призвести до негативних наслідків для
нього та матиме дискримінаційний
характер відносно його прав та
інтересів.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

2. Стягнути з Житлово-комунального
підприємства «Немішаєве» (07853, Київська
область, Бородянський район, смь.
Немішаєве, вул. Чкалова, 42, код 23579528) на
користь Дочірньої компанії «Газ
україни» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» (04116, м.
Київ, вул. Шолуденка, 1, код 31301827) - 214593
(двісті чотирнадцять тисяч п'ятсот
дев'яносто три) грн. 20 коп.
заборгованості,10058 (десять тисяч
п'ятдесят вісім) грн. 12 коп. пені, 15021
(п'ятнадцять тисяч двадцять одна) грн. 52
коп. 7% штрафу, 5068 (п'ять тисяч шістдесят
вісім) грн. 92 коп. 3% річних та 4894 (чотири
тисячі вісімсот дев'яносто чотири) грн.
84 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 31 січня 2014 року

Суддя
Заєць Д.Г.