ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.02.14р. Справа № 904/9661/13

За позовом Управління Пенсійного фонду
України в Талалаївському районі
Чернігівської області, смт. Талалаївка
Талалаївського району Чернігівської
області

до Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку "Приватбанк",

м. Дніпропетровськ

про стягнення 994,00 грн.

Суддя Бєлік В.Г.

Представники:

від позивача: не з"явився;

від відповідача: Халаім А.В. - дов. - 2055-О
від 06.09.2011р. провідний консультант
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "Приватбанк".

СУТЬ СПОРУ:

Управління Пенсійного фонду України в
Талалаївському районі Чернігівської
області звернулось до господарського
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку "Приватбанк" про стягнення 994,00
грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на
виконання постанови Кабінету
Міністрів України від 30.08.1999 року №1596
"Про заходи щодо виконання статті 3
Указу Президента України від 4.07.1998 року
№ 734" (з наступними змінами), на підставі
рішення конкурсної комісії по відбору
банків, через які здійснюється виплата
пенсій та грошової допомоги, від
09.12.2008р., та договору № 48 від 01 лютого 2010
року, між Управлінням Пенсійного фонду
України в Талалаївському районі
Чернігівської області та Публічним
акціонерним товариством Комерційним
банком "Приватбанк" укладено договір за
№ 3/2010 від 17.03.2010 року на виплату пенсій
та грошової допомоги, за умовами якого
банк виконує функції виплати пенсій та
грошової допомоги за згодою
пенсіонерів та одержувачів допомоги
через їх поточні рахунки в банківських
установах, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 30
серпня 1999 року № 1596 (з наступними
змінами) надалі порядок. Додатковою
угодою № 3 до договору № 03/10 від 17.03.2010
року його дія подовжена до 2014 року.

Відповідно до ст.8 &4 договору
відповідач зобов'язувався суми пенсій
та грошової допомоги, зараховані на
поточний рахунок пенсіонера, разом з
нарахованими на них відсотками,
починаючи з місяця, наступного за
місяцем його смерті, повертати Фонду
(позивачу), за їх письмовим
розпорядженням, не пізніше наступного
операційного дня надходження
відомостей про смерть пенсіонера при
умові наявності цих сум на поточному
рахунку пенсіонера або одержувача
допомоги.

Згідно опрацьованих 04.03.2013 року списків
померлих громадян за 1 місяць 2013 року
позивачу документально стало відомо
про смерть пенсіонера Сухоцької Ірини
Миколаївни, 15.10.1978 року народження, яка
мешкала в с. Довгалівка пров.
Мусієнків,2.

У відповідності до ст. 5 &1, ст.8 &4, ст.9 &1
договору позивач 4.03.2013 року листом
№396/05-05 зобов'язав відповідача
повернути кошти, разом з нарахованими
на них відсотками, перераховані на
виплату пенсії за період з 01.02.2013 року
по 28.03.2013 року в сумі 994,00 грн. з
поточного рахунку одержувача коштів
400/37 № (дата виплати 16) на ім'я
Сухоцька Ірина Миколаївна (ІПН ) в
зв'язку з її смертю 21.02.2013 року. Однак
листом № 38.0.0.0.0/41-20130305/2068 від 06.03.2013р.
відповідач відмовився повертати кошти,
які були перераховані платіжним
дорученням № 60 від 16.01.2013 року.

Керуючись ст.5 &2 позивач повторно 8.04.2013
року листом №774/05-05 запропонувало
надати відповідачу інформацію про
зняття коштів з рахунку.

Листом від 11.04.2013 року №20.1.0.0.0/7-20130408/1833
відповідач, посилаючись на ст.62 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність", прирівняв дану інформацію
до банківської таємниці і відмовив
позивачу в наданні інформації.

Враховуючи, що відповідач в
добровільному порядку повернути кошти
відмовляється, позивач був змушений
звернутися до господарського суду про
стягнення з відповідача коштів в
судовому порядку.

Відповідач проти позову заперечує,
зазначає, що відповідно до вимог
закону, нараховані одержувачу за лютий
2013р. кошти у розмірі 994,00 грн. було
зараховано банком на рахунок
пенсіонерки Сухоцької І.М., які станом
на 04.03.2013 року були вже відсутні на її
рахунку. Про відсутність коштів на
рахунку пенсіонерки Сухоцької І.М.
відповідачем було письмово
повідомлено позивача листом від 06.03.2013
року. Приймаючи до уваги, що за змістом
п.4 ст. 8 Договору №3/2010 від 17.03.2010 року,
кошти підлягають поверненню органам
Фонду за умови їх наявності на
поточному рахунку пенсіонера,
відповідач вважає вимоги позивача
необґрунтованим. Враховуючи, що банком
були дотримані вимоги закону та
договору, просить суд відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про час і місце
судового засідання повідомлений судом
належним чином, надіслав письмове
клопотання про розгляд справи без його
участі у зв'язку з відсутністю
фінансування управління на
відрядження. Позовні вимоги підтримує
в повному обсязі.

Суд вважає, що неявка представника
позивача в судове засідання не
перешкоджає розгляду даної справи по
суті за наявними в ній матеріалами
відповідно до ст.75 Господарського
процесуального кодексу України.

За згодою представника відповідача у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення
відповідно до ч.2 ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

На виконання постанови Кабінету
Міністрів України від 30 серпня 1999 року
№1596 "Про заходи щодо виконання статті 3
Указу Президента України від 4 липня 1998
року № 734" (з наступними змінами), на
підставі рішення конкурсної комісії по
відбору банків, через які здійснюється
виплата пенсій та грошової допомоги,
від 09.12.2008 р., та договору № 48 від 01
лютого 2010 року, між Управлінням
Пенсійного фонду України в
Талалаївському районі Чернігівської
області та Публічним акціонерним
товариством Комерційним банком
"Приватбанк" укладено договір за № 3/2010
від 17.03. 2010 року на виплату пенсій та
грошової допомоги, за умовами якого
банк виконує функції виплати пенсій та
грошової допомоги за згодою
пенсіонерів та одержувачів допомоги
через їх поточні рахунки в банківських
установах, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 30
серпня 1999 року № 1596 (з наступними
змінами) надалі порядок. Додатковою
угодою № 3 до договору № 03/10 від 17
березня 2010 року його дія подовжена до
2014 року.

Згідно опрацьованих 04.03.2013 року списків
померлих громадян за 1 місяць 2013 року
позивачу документально стало відомо
про смерть пенсіонера Сухоцької Ірини
Миколаївни, 15.10.1978 року народження, яка
мешкала в с. Довгалівка пров.
Мусієнків,2.

Питання виплати пенсій та грошової
допомоги, що нараховуються відповідно
органами Пенсійного фонду та органами
праці та соціального захисту населення
і фінансуються за рахунок коштів
Пенсійного фонду та відповідних
бюджетів, за згодою пенсіонерів та
одержувачів допомоги через їх вклади
до запитання (поточні рахунки) в
установах уповноважених банків,
регулює Порядок виплати пенсій та
грошової допомоги за згодою
пенсіонерів та одержувачів допомоги
через їх поточні рахунки у банках,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 30.08.1999р. № 1596.

Відповідно до п. 13 цього Порядку суми
пенсій та грошової допомоги,
зараховані на поточний рахунок разом з
нарахованими на них відсотками
починаючи з місяця, наступного
операційного за місяцем смерті
пенсіонера, підлягають поверненню
уповноваженим банком відповідно
органам Пенсійного фонду та органам
праці та соціального захисту населення
не пізніше наступного операційного дня
надходження відомостей про смерть
одержувача.

Відповідно до ст.8 &4 договору
відповідач зобов'язувався суми пенсій
та грошової допомоги, зараховані на
поточний рахунок пенсіонера, разом з
нарахованими на них відсотками,
починаючи з місяця, наступного за
місяцем його смерті, повертати Фонду
(позивачу), за їх письмовим
розпорядженням, не пізніше наступного
операційного дня надходження
відомостей про смерть пенсіонера при
умові наявності цих сум на поточному
рахунку пенсіонера або одержувача
допомоги

У відповідності до ст. 5 &1, ст.8 &4, ст..9 &1
договору позивач 4.03.2013 року листом
№396/05-05 зобов'язав відповідача
повернути кошти, разом з нарахованими
на них відсотками, перераховані на
виплату пенсії за період з 01.02.2013 року
по 28.03.2013 року в сумі 994,00 грн. з
поточного рахунку одержувача коштів
400/37 № (дата виплати 16) на ім'я
Сухоцької Ірини Миколаївни (ІПН )
в зв'язку з її смертю 21.02.2013 року. Однак
листом № 38.0.0.0.0/41-20130305/2068 від 06.03.2013р.
відповідач відмовився повертати кошти,
які були перераховані платіжним
дорученням № 60 від 16.01.2013 року

Керуючись ст.5 &2 позивач повторно 8.04.2013
року листом №774/05-05 запропонувало
надати відповідачу інформацію про
зняття коштів з рахунку.

Листом від 11.04.2013 року № 20.1.0.0.0/7-20130408/1833
відповідач, посилаючись на ст.62 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність", прирівняв дану інформацію
до банківської таємниці і відмовив
позивачу в її наданні.

Враховуючи, що відповідач в
добровільному порядку повернути кошти
відмовляється, позивач був змушений
звернутися до господарського суду про
стягнення з відповідача коштів, разом з
нарахованими відсотками,
перерахованими на виплату пенсії
Сухоцькій Ірині Миколаївні (ІПН )
за період з 01.02.2013р. по 28.03.2013р. в сумі 994,00
грн. в судовому порядку.

Відповідач проти позову заперечує,
зазначає, що відповідно до вимог
закону, нараховані одержувачу за лютий
2013р. кошти у розмірі 994,00 грн. було
зараховано банком на рахунок
пенсіонерки Сухоцької І.М., які станом
на 04.03.2013 року вже були відсутні на її
рахунку. Про відсутність коштів на
рахунку пенсіонерки Сухоцької І.М.
відповідачем було письмово
повідомлено позивача листом від 06.03.2013
року. Приймаючи до уваги, що за змістом
п.4 ст. 8 Договору №3/2010 від 17.03.2010 року,
кошти підлягають поверненню органам
Фонду за умови їх наявності на
поточному рахунку пенсіонера,
відповідач вважає вимоги позивача
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Суд погоджується з запереченнями
відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 1066 ЦК України Банк
не має права визначати та контролювати
напрями використання грошових коштів
клієнта та встановлювати інші, не
передбачені договором або законом,
обмеження його права розпоряджатися
грошовими коштами на власний розсуд

У ч. 1 ст. 1067 ЦК України закріплено, що
договір банківського рахунка
укладається для відкриття клієнтові
або визначеній ним особі рахунка у
банку на умовах, погоджених сторонами.

Статтею 1071 ЦК України передбачено, що
банк може списати грошові кошти з
рахунка клієнта на підставі його
розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з
рахунка клієнта без його розпорядження
на підставі рішення суду, а також у
випадках, встановлених законом чи
договором між банком і клієнтом.

Відповідно до п.п. 1.38, 1.39 ст. 1 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" списання
договірне - це списання банком з
рахунка клієнта коштів без подання
клієнтом платіжного доручення, що
здійснюється банком у порядку,
передбаченому в договорі, укладеному
між ним і клієнтом; списання примусове -
це списання коштів, що здійснюється
стягувачем без згоди платника на
підставі встановлених законом
виконавчих документів у випадках,
передбачених законом.

Згідно з п. 1.4 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженій
постановою Правління Національного
Банку України № 22 від 21.01.2004, власник
рахунку в банку - особа, яка відкриває
рахунок у банку і має право
розпоряджатися коштами на ньому.

Банк здійснює розрахунково-касове
обслуговування своїх клієнтів на
підставі відповідних договорів і своїх
внутрішніх правил здійснення
безготівкових розрахунків, якщо ці
правила відповідають вимогам цієї
Інструкції, інших нормативно-правових
актів. Банк не має права визначати та
контролювати напрями використання
коштів клієнта та встановлювати інші,
не передбачені договором або законом,
обмеження його права розпоряджатися
коштами на власний розсуд (п. 1.6
Інструкції).

Кошти з рахунків клієнтів банки
списують лише за дорученнями власників
цих рахунків (включаючи договірне
списання коштів згідно з главою 6 цієї
Інструкції) або на підставі
розрахункових документів стягувачів
згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції
(п. 1.7 Інструкції).

У ч. 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

З вищенаведеного вбачається, що право
власності на кошти, які знаходяться на
рахунку, відкритому у банку, належить
власнику цього рахунку.

Окрім того, банк не має права на суму
коштів, що знаходяться на рахунку
фізичної особи, не є набувачем спірних
страхових коштів, а лише вчиняє дії по
обслуговуванню рахунка клієнта, а
обов'язок банку здійснити дії щодо
особового рахунку клієнта (в тому числі
списати кошти з особового рахунку
клієнта) виникає лише у визначених
законодавством випадках.

Положення ч. 2 ст. 1071 ЦК України визначає
обов'язок банку виконати судове
рішення, прийняте за наслідками
захисту прав стягувача щодо особи -
володільця рахунку та отримувача
грошових коштів незалежно від
волевиявлення володільця рахунку;
задовольняючи позов про спонукання
банку до виконання цивільного
обов'язку, сторонами не було надано, а
судами не досліджувались докази у
підтвердження існування такого
рішення щодо володільця рахунку,
порушення банком прав позивача
невиконанням цього рішення, не вказали
матеріально-правових підстав для
здійснення банком на користь позивача
дій щодо особового рахунку клієнта,
як цивільного обов'язку банку, що виник
на час звернення позивача до суду з
відповідним позовом.

Відповідно до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Виходячи з наведеного, доказів вини
банку і передбачених договором та
законодавством підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача
коштів, позивачем не наведено.

За таких обставин, суд розцінює вимоги
позивача необґрунтованими та
безпідставними та вважає, що правові
підстави для задоволення позову
відсутні.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до ст.84
ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено

10.02.2014р.

Суддя В.Г. Бєлік