м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватної організації
«Українська ліга авторських і суміжних
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хайдук-спліт»
про стягнення 15 992, 15 грн.
Суддя Бондарчук В.В.
від позивача: Бондаренко А.Д.
від відповідача: Литовченко О.С.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Приватна організація «Українська ліга
авторських і суміжних прав»
(надалі-позивач) звернулась до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хайдук-спліт»
(надалі-відповідач) про стягнення
основного боргу з урахуванням індексу
інфляції у розмірі 15 413, 42 грн., 3% річних -
320, 18 грн. та пені - у сумі 258, 55 грн., що
складає загальну заборгованість у
розмірі 15 992, 15 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором
№КБР-19/09/11 від 05.09.2011 р.
Ухвалою Господарського суду
міста Києва від 18.11.2013 р. порушено
провадження у даній справі, призначено
її до розгляду у судовому засіданні на
02.12.2013 р. за участю представників
сторін, яких зобов'язано надати суду
У судовому засіданні 02.12.2013 р. судом
оголошувалась перерва до 12.12.2013 р. в
порядку ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.
12.12.2013 р. через загальний відділ
діловодства Господарського суду міста
Києва відповідач подав відзив на
позовну заяву, в якій просить суд
відмовити у задоволенні позовних вимог
Приватної організації «Українська
ліга авторських і суміжних прав» та
зазначає, що відповідач припинив
сплату винагороди (роялті) за договором
у зв'язку із тим, що сторони не погодили
предмет договору, оскільки у договорі
не вказується, які саме твори
дозволяється використовувати
відповідачу, а також зазначив, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Хайдук-спліт»
припускало, що в разі використання всіх
без обмеження творів, останній може
порушити авторські та суміжні права
третіх осіб, які не уповноважували
позивача на збір винагороди за
використання їх творів.
Розгляд справи відкладався через
нез'явлення у судове засідання
повноважних представників позивача та
невиконання сторонами вимог суду.
09.01.2014 р. через загальний відділ
діловодства Господарського суду міста
Києва представник позивач подав
заперечення на відзив, в яких зазначає,
що відповідач безпідставно ухиляється
від виконання зобов'язання за
договором №КБР-19/09/11 від 05.09.2011 р. та від
обов'язку виплати винагороди (роялті)
за використання об'єктів авторського
права та (або) суміжних прав.
У судовому засіданні від 13.01.2014 р.
представники сторін заявили
клопотання про продовження строку
розгляду справи.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.01.2014 р. суд задовольнив
вищезазначене клопотання та ухвалив
продовжити строк вирішення спору на
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги та надав заяву
про збільшення розміру позовних вимог,
в якій просить суд стягнути з
відповідача на користь позивача суму
основного боргу з урахуванням індексу
інфляції у розмірі - 18 595, 55 грн., 3 %
річних від простроченої суми у розмірі
- 428, 25 грн. та пеню у сумі - 1 075, 83 грн., що
складає загальну суму - 20 099, 63 грн.
Представник відповідача заперечив
проти задоволення позовних вимог.
Розглянувши подану позивачем заяву про
збільшення розміру позовних вимог, суд
Частиною 4 ст. 22 ГПК України
передбачено, що позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках, передбачених статтею 5 цього
Кодексу, в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
Враховуючи наведене, суд визнає подану
заяву такою, що відповідає вимогам ст. 22
ГПК України у зв'язку з чим приймає її
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 30.01.2014р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.09.2011 р. між Приватною організацією
«Українська ліга авторських і суміжних
прав» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Хайдук-спліт»
укладено договір №КБР-19/09/11 умовами
якого передбачено, що відповідач
здійснює публічне виконання
оприлюднених музичних творів,
фонограм, а також зафіксованих у
фонограмах виконань, публічну
демонстрацію відеограм, а також
зафіксованих у відеограмах виконань
(далі разом твори), а позивач надаю
відповідачу, на умовах визначених
даним договором, право (невиключну
ліцензію) на таке виконання. Відповідач
зобов'язується виплачувати винагороду
(роялті) позивачу відповідно до даного
договору та закону.

Згідно п. 1 договору позивач є
організацією, що має повноваження
надавати дозвіл на використання
об'єктів авторського права та
здійснювати збір винагороди (роялті) за
використання об'єктів суміжних прав
способом публічного виконання на
підставі Свідоцтва про реєстрацію в
якості організації колективного
управління майновими правами суб'єктів
авторського права, виданого Державним
департаментом інтелектуальної
власності Міністерства освіти і науки
України за № 19/2011 від 24.01.2011 р. та
Договору доручення №ЛУ-01/20/11 від 20.01.2011
р. з єдиною в Україні уповноваженою
організацією колективного управління
по збору і розподілу винагороди за
використання опублікованих з
комерційною метою фонограм, відеограм,
та зафіксованих в них виконань - ОП
«Українська ліга музичних прав».

Відповідно до п. 2.3. договору відповідач
зобов'язується перерахувати на
поточний рахунок позивача винагороду
(роялті), узгоджену сторонами у
відповідних додатках до цього
договору, не пізніше ніж за 5 (п'ять) днів
до початку місяця за який здійснюється
платіж.

Пунктом 2.5 договору встановлено, що
відповідач зобов'язується надіслати
позивачу належним чином заповнений та
підписаний акт про виплату роялті в 2-ох
примірниках за формою, наведеною у
додатку 3, який після перевірки
зазначеної в ньому інформації щодо
перерахування коштів підписується
позивачем, після чого 1 (один) примірник
повертається відповідачеві.

У п. 2.6. договору встановлено, що у разі
прострочення відповідачем виконання
грошового зобов'язання по договору,
позивач має право нарахувати пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у відповідний період, за
кожен день такого прострочення.

Відповідно до п. 4.1. договору цей
договір набирає чинності з моменту
його підписання сторонами і діє до
05.09.2012 р., а в частині невиконаних
фінансових зобов'язань, фінансових
санкцій, та будь-яких інших зобов'язань
до їх повного виконання.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що у
випадку, якщо жодна із сторін не
повідомить іншу сторону про припинення
дії договору протягом місяця до
настання зазначеної в п. 4.1. дати
припинення дії договору, він
вважається пролонгованим ще на один
календарний рік і так кожного разу.
Таке повідомлення має бути надіслане
засобами поштового зв'язку
(рекомендованим листом), при цьому
належним доказом повідомлення є
квитанція відділу поштового зв'язку із
зазначенням вказаних у цьому договорі
поштових реквізитів сторони, на адресу
якої направлено листа.

Оскільки суду не надано жодного доказу
наявності повідомлення про припинення
дії договору №КБР-19/09/11 від 05.09.2011 р., суд
приходить до висновку, що договір
автоматично пролонговувався та станом
на день прийняття рішення по справі є
чинним.

Згідно п. 1.2. додатку №2 до договору
загальна сума щомісячної винагороди з
дня набуття чинності договору
становить 1000,00 грн. Зазначена сума
щомісячно перераховується
відповідачем на розрахунковий рахунок
позивача відповідно до умов договору.

Як вказує позивач та підтверджується
матеріалами справи, відповідач
протягом дії договору, а саме з 05.09.2011 р.
по 31.01.2014 р., повинен сплатити роялті на
загальну суму 28 833, 00 грн.

Однак відповідач вказану винагороду
оплатив лише частково в сумі 10 333, 00 грн.,
що підтверджується копією банківської
виписки з рахунку позивача (в
матеріалах справи), в результаті чого
за останнім утворилась заборгованість
у розмірі 18 500, 00 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначає, що відповідач неналежним
чином виконав зобов'язання щодо оплати
винагороди за договором №КБР-19/09/11 від
05.09.2011 р., у зв'язку з чим просить
стягнути з відповідача заборгованість
з урахуванням індексу інфляції у
розмірі 18 595, 55 грн. Крім того, позивач
просить стягнути з відповідача 428, 25
грн. - 3 % річних та 1 075, 83 грн. - пені.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з частиною першою статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного
кодексу України передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є організацією колективного
управління, яка здійснює управління на
колективній основі майновими правами
суб'єктів авторського права і (або)
суміжних прав, що підтверджується
Свідоцтвом про облік організації
колективного управління на
колективній основі майновими правами
суб'єктів авторського права і (або)
суміжних прав, виданого Державним
департаментом інтелектуальної
власності Міністерства освіти і науки
України за №19/2011 від 24.01.2011 р.

Станом на час вирішення спору
відповідач визначеної договором
винагороди (роялті) не оплатив, в
результаті чого за останнім утворилась
заборгованість у розмірі 18 500, 00 грн.

Як встановлено ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем було
порушено умови договору №КБР-19/09/11 від
05.09.2011 р., а також положення ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України, а тому
підлягають задоволенню позовні вимоги
про стягнення з відповідача
заборгованості з урахуванням індексу
інфляції в сумі 18 595, 55 грн.

Також позивач просить стягнути з
відповідача 428, 25 грн. - 3% річних за
період з 16.07.2012 р. по 30.01.2014 р.

Судом перевірено наданий позивачем
розрахунок 3 % річних, який відповідає
вимогам законодавства та проведений з
урахуванням моменту виникнення
прострочення виконання грошового
зобов'язання і за відповідний період
прострочення з 16.07.2012 р. по 30.01.2014р.

Таким чином, суд визнає обґрунтованою
вимогу позивача про стягнення з
відповідача 428, 25 грн. - 3% річних за
період з 16.07.2012 р. по 30.01.2014 р. та такою, що
підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 1 075, 83 грн. пені за період з
25.06.2012 р. по 25.01.2014 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинення ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведено, що ним вжито усіх
належних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230
ГК України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано. Діючим господарським
законодавством не передбачена
можливість нарахування пені більше ніж
за півроку і цей строк є присікальним.

Судом перевірено наданий позивачем
розрахунок пені, та встановлено, що в
ньому допущено помилку у періоді
нарахування, проте заявлена до
стягнення сума пені співпадає з сумою
визначеною судом.

За розрахунком суду, обґрунтованою є
сума пені у розмірі 1 075, 83 грн., яка
розрахована з моменту прострочення
виконання грошового зобов'язання з
25.06.2012 р. та не більше 6 місяців з
урахуванням подвійної облікової
ставки Національного банку України.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватної організації
"Українська ліга авторських і суміжних
прав" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хайдук-спліт» (04075, м.
Київ, вул. Гамарника, буд. 56,
ідентифікаційний код - 35322589) з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
судового рішення, на користь Приватної
організації "Українська ліга
авторських і суміжних прав" (02152, м. Київ,
вул. Березняківська, буд. 8,
ідентифікаційний код - 37396233) 18 595
(вісімнадцять тисяч п'ятсот дев'яносто
п'ять) грн. 55 коп. - основного боргу з
урахуванням індексу інфляції, 428
(чотириста двадцять вісім) грн. 25 коп. - 3%
річних, 1 075 (одну тисячі сімдесят п'ять)
грн. 83 коп. - пені та 1 720 (одну тисячу
сімсот двадцять) грн. 50 коп. - судового
збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 03.02.2014
р.

Суддя
Бондарчук В.В.