КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2014 р. Справа№ 925/1535/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Кондес Л.О.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не викликався та не
з'явився, про місце та час судового
засідання повідомлений належним чином;

від відповідача: Пікуль Д.С. -
представник, б/н від 17.01.2014;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

на рішення Господарського суду
Черкаської області від 12.11.2013

у справі № 925/1535/13 (суддя Шумко В.В.)

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Перше Травня
Комбікормовий завод"

про стягнення 133 160,66 грн.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК
України ухвалою Київського
апеляційного господарського суду від
20.01.2014 відкладено розгляд апеляційної
скаргу у справі № 925/1535/13 на 10.02.2014.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 12.11.2013 у справі
№ 925/1535/13 у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що, враховуючи
норми чинного законодавства України,
встановлена в п.8.1 договору поставки №
05/05/09-01 штрафна санкція є пенею; при
зверненні позивача до господарського
суду з позовом 08.11.2012 (справа №
18/5026/1676/2012), позивач не заявляв вимоги
про стягнення з відповідача штрафних
санкцій за період прострочення
виконання зобов'язання з 07.12.2009 по
12.10.2010, тому підстави для переривання
перебігу позовної давності, у зв'язку
із пред'явленням позивачем вказаного
позову до відповідача, не відбулось;
підстави для зупинення перебігу
позовної давності за цим позовом також
відсутні; відповідач подав суду заяву
про застосування позовної давності до
вирішення спору судом; позов
задоволенню не підлягає, у зв'язку із
спливом позовної давності звернення до
суду із зазначеною у позовній заяві
вимогою.

В апеляційній скарзі позивач просить
рішення Господарського суду
Черкаської області від 12.11.2013 у справі
№ 925/1535/13 скасувати з підстав неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеності обставин, що
мають значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, невідповідності
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права
та прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити повністю.

Підстави апеляційної скарги
обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вважає, що пред'явленням
позову про стягнення частини штрафу
08.11.2012 позивачем було перервано строк
позовної давності для стягнення штрафу
за весь період прострочення виконання
зобов'язання, в тому числі і за
нарахований з 07.12.2009 по 12.10.2010; відмова в
задоволенні позову не є підставою для
незастосування переривання строку
позовної давності.

Також скаржник не погоджується із
позицією суду відносно того
твердження, що штраф, передбачений в
п.8.1 договору поставки № 05/05/09-01 від
05.05.2009, є пенею, посилаючись на те, що у
даному пункті договору сторони
реалізували надане їм право,
передбачене ст. 231 ГК України та
встановили, що у разі прострочення
виконання зобов'язання щодо оплати
поставленого товару за даним договором
більше двох років, покупець сплачує
постачальнику штраф в розмірі 0,5% від
суми поставленого, але не оплаченого
товару, за кожен день прострочення
виконання зобов'язання.

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач заперечує проти доводів
скарги, посилаючись, зокрема, на те, що,
вирішуючи спір між сторонами у іншій
справі, місцевий господарський суд
встановив, що штраф, визначений пунктом
8.1 договору № 05/05/09-01, за своєю правовою
природою є пенею, що є фактом та не
доводиться знову відповідно до ст.35 ГПК
України; підстави для зупинення
перебігу позовної давності за цим
позовом відсутні.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши представника відповідача,
враховуючи доводи відзиву на
апеляційну скаргу, колегія суддів
встановила наступне.

Позивач звернувся до суду першої
інстанції з позовом про стягнення з
відповідача 133 160,66 грн. штрафу, 2 670,00 грн.
витрат по сплаті судового збору.

У порядку ст.22 ГПК України 08.10.2013
позивачем подано до суду першої
інстанції заяву про уточнення до
позовної заяви, у якій позивач зазначив
наступні періоди нарахування штрафу:
відповідно до видаткових накладних №№
РН-: 0000015 - з 07.12.2009 по 06.06.2010, 0000017 - з 19.12.2009
по 18.06.2010, 0000018 - з 23.12.2009 по 22.06.2010, 00030/1 - з
14.04.2010 по 12.10.2010.

11.11.2013 відповідачем подано до суду
першої інстанції заяву про
застосування судом позовної давності у
порядку ч.3 ст.267 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи,
05.05.2009 між Приватним підприємством
"Астарта М" та відповідачем укладено
договір поставки № 05/05/09-01, відповідно
до п.1.1 якого в порядку та на умовах,
визначених цим договором, Приватне
підприємство "Астарта М", за договором
постачальник, зобов'язується передати
у власність відповідачу, за договором
покупцю, а відповідач зобов'язується
прийняти та оплатити на умовах даного
договору пшеницю із кількісними та
якісними показниками, що визначаються
умовами цього договору.

В п.п.5.1, 5.2 договору № 05/05/09-01 сторони
погодили умови про те, що поставка
товару здійснюється протягом 2009р.;
передача товару від постачальника
покупцю здійснюється за
видатково-прибутковою накладною; у
видатково-прибутковій накладній
сторони зазначають найменування
товару, що постачається, кількість в
одиницях вимірювання, загальну
вартість з ПДВ товару, що постачається;
дата, вказана покупцем у
видатково-прибутковій накладній про
прийняття товару, є датою поставки
товару постачальником.

Згідно із п.7.1 договору № 05/05/09-01 оплата
за даним договором здійснюється шляхом
перерахування на розрахунковий
рахунок продавця грошових коштів, що
становлять 100% від вартості
поставленого товару протягом 7 місяців
з дати поставки.

Відповідно до п.8.1 договору № 05/05/09-01 в
разі прострочення виконання
зобов'язання щодо оплати поставленого
товару по даному договору більше двох
років, покупець сплачує постачальнику
штраф в розмірі 0,5% від суми
поставленого, але не оплаченого товару
за кожен день прострочення виконання
зобов'язання.

12.03.2012 укладено договір № 8 про
відступлення права вимоги, згідно із
п.1.2 якого в порядку та на умовах,
визначених цим договором, Приватне
підприємство "Астарта М", за договором
первісний кредитор, відступає
позивачу, за договором новому
кредитору, а останній набуває
відступлене право і стає кредитором в
зобов'язаннях, які спрямовані на
забезпечення виконання зобов'язання
відповідача, за договором боржника, на
підставі договору № 05/05/09-01, за
договором основного договору; від
первісного кредитора до нового
кредитора відступлене право
переходить у повному обсязі і на
умовах, що передбачені договором, на
підставі якого виникло відступлене
право, зокрема, до відступленого права
включається право на отримання 146 330,40
грн., які боржник повинен сплатити
відповідно до основного договору за
отриманий товар, а також отримання
штрафних санкцій за несвоєчасне
виконання зобов'язань боржником
відповідно до вимог чинного
законодавства України.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 07.12.2012 у справі
№ 18/5026/1676/2012 за позовом позивача до
відповідача про стягнення
заборгованості, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем умов договору
поставки № 05/05/09-01, а також договору про
відступлення права вимоги № 8, в
розмірі 304 454,87 грн., в тому числі: 146 330,40
грн. заборгованості за поставлений
товар, 133 160,66 грн. штрафу, 20 573,90 грн.
інфляційних втрат, 4 389,91 грн.3% річних,
позов задоволено частково, стягнуто з
відповідача на користь позивача 146 330,40
грн. основного боргу, 4 389,91 грн.3% річних,
20 573,90 грн. інфляційних втрат, 3 425,73 грн.
витрат на сплату судового збору; в
решті вимог в позові відмовлено.

Зазначеним рішенням у справі №
18/5026/1676/2012 встановлено наступне:

- на виконання умов договору № 05/05//09-01
Приватним підприємством "Астарта М"
було поставлено відповідачу пшеницю на
загальну суму 191 330,40 грн., що
підтверджується копіями видаткових
накладних: №№ РН-0000014, РН-000015, РН-000017,
РН-000018, РН-00030/1; водночас, обов'язок щодо
оплати поставленого товару відповідач
виконав частково, сплативши Приватному
підприємству "Астарта М" 01.06.2009 - 5 000,00
грн. та 40 000,00 грн. - 24.06.2009;

- з урахуванням п.7.1 договору поставки
відповідач повинен був повністю
розрахуватись з Приватним
підприємством "Астарта М" за товар,
поставлений згідно із неоплаченими
видатковими накладними: за № РН-0000015
від 06.05.2009 не пізніше 06.12.2009, за № РН-0000017
від 18.05.2009 не пізніше 18.12.2009, за № 0000018
від 22.05.2009 не пізніше 22.12.2009, за № РН-00030/1
від 13.09.2009 не пізніше 13.04.2010;

- з позовною заявою Фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 звернувся 08
листопада 2012р.;

- штраф, визначений пунктом 8.1 договору
поставки, за своєю правовою природою є
пенею, оскільки згідно із статтею 549 ЦК
України саме пеня обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання;

- пункт 8.1 договору не змінює загальні
правила початку нарахування штрафних
санкцій, передбачені ст.232 ГК України та
ст.253 ЦК України, а лише встановлює за
яких умов дані штрафні санкції взагалі
можуть бути застосовані стороною;

- нарахування пені здійснено позивачем
поза межами встановленими ч.6 ст.232 ГК
України, тому вимога позивача щодо
стягнення з відповідача 133 160,66 грн.
неустойки не підлягає задоволенню.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 13.02.2013 рішення
Господарського суду Черкаської
області від 07.12.2012 у справі № 18/5026/1676/2012
залишено без змін та постановою Вищого
господарського суду України від 25.04.2013
постанову від 13.02.2013 Київського
апеляційного господарського суду у
справі № 18/5026/1676/2012 та рішення
Господарського суду Черкаської
області залишено без змін.

Відповідно до ст.35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Отже, факт прострочення відповідачем
зобов'язання за договором № 05/05/09-01
оплатити товари, одержані за
видатковими накладними: № РН-0000015 від
06.05.2009 не пізніше 06.12.2009, № РН-000017 від
18.05.2009 не пізніше 18.12.2009, № РН-000018 від
22.05.2009 не пізніше 22.12.2009, РН-00030/1 від
13.09.2009 не пізніше 13.04.2010, встановлений
судом у справі № 18/5026/1676/2012 та не
потребує доказування.

Згідно із ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться; до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Таким чином, за змістом правової
природи, визначеною нормою
законодавства, штрафна санкція,
передбачена сторонами за договором №
05/05/09-01 у пункті 8.1 цього договору, є
пенею.

Факт, що штраф, визначений пунктом 8.1
договору № 05/05/09-01, за своєю правовою
природою є пенею, встановлений у
судовому рішенні у справі № 18/5026/1676/2012 і
відповідно до ст.35 ГПК України не
потребує доказування.

Згідно із ст.ст.1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996 № 543/96-ВР із змінами, платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін;
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Отже, позовні вимоги позивача є
обґрунтованими, правомірними, такими,
що відповідають нормам законодавства
та матеріалам справи у розмірі
штрафної санкції, нарахованої із
застосуванням подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у періоди, зазначені позивачем у
розрахунку, та становить загальну суму
пені у розмірі 14 777,67 грн.

Однак, в ч.4 ст.267 ЦК України передбачено,
що сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно із ч.2 ст.258 ЦК України позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Статтею 262 ЦК України встановлено, що
заміна сторін у зобов'язанні не змінює
порядку обчислення та перебігу
позовної давності.

Як вбачається із позовної заяви та
заяви про уточнення до позовної заяви,
позивачем пред'явлено вимоги про
стягнення штрафної санкції за періоди,
першим днем яких є 18.05.2009, а останнім -
12.10.2010. Отже, позовна давність за
вимогами про стягнення штрафної
санкції, навіть за останній день
нарахування санкції, спливла 12.10.2011.
Відповідно до вхідного штампу суду
першої інстанції позивач звернувся із
позовом до суду 23.09.2013, тобто після
спливу позовної давності.

В ч.5 ст.267 ЦК України передбачено, якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Однак, матеріали справи № 925/1535/13 не
свідчать про наявність поважних причин
пропущення позовної давності.

Таким чином, у позові про стягнення 14
777,67 грн. штрафної санкції - пені
належить відмовити, у зв'язку із
спливом позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі.

Позовні вимоги у решті частини
стягнення штрафної санкції у розмірі 118
382,99 грн. нараховані позивачем
безпідставно, без врахування обмеження
розміру, встановленого вищезазначеним
Законом, тому вимоги у цій частині є
неправомірними, такими, що не
відповідають нормам законодавства,
тому підстави для їх задоволення
відсутні.

Доводи апеляційної скарги є такими, що
не ґрунтуються на нормах законодавства
та матеріалах справи, враховуючи
викладене та наступні обставини.

В ч.2 ст.264 ЦК України передбачено, що
позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач.

Проте, як установлено у рішенні суду в
справі № 18/5026/1676/2012, у цій справі з
позовною заявою позивач звернувся
08.11.2012, отже, на день пред'явлення
позивачем позову у справі № 18/5026/1676/2012,
позовна давність за позовними вимогами
про стягнення штрафної санкції за
період, вказаний позивачем у справі №
925/1535/13, вже спливла, тому підстави для
застосування норми ч.2 ст.264 ЦК України
відсутні.

У дослідженні обставин, пов'язаних із
вчиненням зобов'язаною особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку (частина перша
статті 264 ЦК України), господарському
суду необхідно у кожному випадку
встановлювати, коли конкретно вчинені
боржником відповідні дії, маючи на
увазі, що переривання перебігу
позовної давності може мати місце лише
в межах строку давності, а не після його
спливу (п.4.4.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№ 10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів".

Також наявності інших підстав
переривання перебігу позовної
давності, передбачених статтею 264 ЦК
України, а також підстав зупинення
перебігу позовної давності згідно із
ст.263 ЦК України, із матеріалів справи
не вбачається.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав, встановлених нормами
законодавства та відповідно до
матеріалів справи, для задоволення
апеляційної скарги та скасування або
зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду
Черкаської області від 12.11.2013 у справі
№ 925/1535/13 залишити без змін, апеляційну
скаргу Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 без задоволення.

2. Справу № 925/1535/13 повернути до
Господарського суду Черкаської
області.

Головуючий суддя
Л.М. Ропій

Судді
Л.О. Кондес

В.І. Рябуха