донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

28.01.2014 р. справа №905/7274/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:Сгара Е.В.,суддівМ'ясищева
А.М., Москальової І.В., при секретарі
Задорожної А.Г.за участю
представників сторін: від позивача: від
відповідача: не прибув Базикіна Я.О.
-довір. розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Готель"Донбас Палас",
м.Донецьк на рішення господарського
судуДонецької областівід24.12.2013р.у
справі№ 905/7274/13 (суддя Говорун О.В.) за
позовом до відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Готель"Донбас Палас", м.Донецьк
Виконавчого комітету Донецької
міської ради, м.Донецьк провизнання
договору (частково) недійсним В С Т А Н О
В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Готель "Донбас Палас"
звернулось до господарського суду
Донецької області з позовом до
Виконавчого комітету Донецької
міської ради про визнання договору
(частково) недійсним.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 24.12.2013р. по справі
№905/7274/13 відмовлено в задоволенні
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю "Готель"Донбас Палас",
м. Донецьк про визнання договору
(частково) недійсним.

Не погодившись з вищевказаним рішенням
місцевого господарського суду,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Готель "Донбас Палас"
звернулось до Донецького апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду Донецької
області від 24.12.2013р. по справі №905/7274/13
та постановити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги та визнати
недійсною окрему частину правочину -
договору оренди земельних ділянок від
21.04.2004р., укладеного між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Готель
«Донбас Палас» та Виконавчим комітетом
Донецької міської ради, а саме визнати
недійсним положення пункту 11 Договору.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, скаржник зазначає, що місцевим
господарським судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для справи
та порушено норми матеріального права.

Розпорядженням в.о. голови Донецького
апеляційного господарського суду від
28.01.2014р. змінено склад колегії суддів у
зв'язку із черговою відпусткою судді
Будко Н.В. та сформовано її у складі:
головуючий - суддя Сгара Е.В., члени
колегії: суддя Москальова І.В. та суддя
М'ясищев А.М.

Позивач у судове засідання не прибув,
через канцелярію суду надав клопотання
про відкладення розгляду справи, яке
мотивовано тим, що його представник
знаходиться у службовому відрядженні.

Клопотання про відкладення розгляду
справи було розглянуто судом та
залишено без задоволення, з огляду на
відсутність документального
підтвердження вказаних у клопотанні
обставин, тобто недоведеність
поважності причини неявки у судове
засідання. Крім того, суд не визнавав
явку сторін у судове засідання
обов'язковою, а наявних у справі
документів достатньо для її перегляду.

Представник відповідача заперечив
проти задоволення апеляційної скарги,
надав клопотання, яким просив не
здійснювати фіксацію судового процесу
технічними засобами. Клопотання було
розглянуто та задоволено судом.

Перевіривши матеріали справи та
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права України, колегія суддів
Донецького апеляційного
господарського суду вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст.106 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду розглядаються в
порядку, передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду.

Як вбачається з матеріалів справи, між
Виконавчим комітетом Донецької
міської ради (далі - Орендодавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Готель "Донбас Палас"
(далі - Орендар) був укладений договір
оренди земельних ділянок від 21.04.2004р.
(далі - Договір), відповідно до умов
якого, в редакції договору про внесення
змін та доповнень в договір оренди
земельних ділянок від 07.07.2006р.,
Орендодавець надає, а Орендар приймає в
строкове платне користування дві
земельні ділянки загальною площею 0,1562
га, в т.ч.: ділянка 1 - 0,1280 га (кадастровий
номер :00:009:0109), ділянка 2 - 0,0282 га
(кадастровий номер :00:009:0110) для
реконструкції будівлі готелю "Донбас"
по вулиці Артема, 80 в Ворошиловському
районі м. Донецька.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст.627 Цивільного
кодексу України).

Аналогічні приписи містяться в статті
67 Господарського кодексу України.

У пункті 11 Договору сторони
передбачили, що розмір орендної плати
переглядається щорічно у разі: зміни
умов господарювання, передбачених
договором; зміни розмірів земельного
податку, підвищення цін, тарифів, у тому
числі внаслідок інфляції; погіршення
стану орендованих земельних ділянок не
з вини орендаря, що підтверджено
документами; в інших випадках,
передбачених законом.

Згідно пункту 29 Договору усі зміни
(крім: зміни реквізитів для сплати
орендної плати) та доповнення до
договору здійснюються тільки у
письмовій формі, оформлюються у
вигляді додаткової угоди, яка стає
невід'ємною частиною цього договору з
наступним посвідченням таких змін в
органах нотаріату та перереєстрацією
договору. У разі недосягнення згоди
щодо зміни умов договору спір
розв'язується у судовому порядку.

Позивач, вважаючи, що пункт 11 Договору
суперечить актам цивільного
законодавства, просить визнати цей
пункт Договору недійсним в судовому
порядку.

Вирішуючи спір про визнання договору
(частини договору) недійсним, суд
повинен встановити наявність тих
обставин, з якими закон пов'язує
визнання договорів недійсними:
відповідність договору вимогам закону,
додержання встановленої форми
договору, дієздатність сторін за
договором, у чому конкретно полягає
порушення вільного волевиявлення та не
відповідність його внутрішній волі
учасника правочину, не спрямованість
сторони на реальне настання правових
наслідків правочину та інші обставини,
що мають значення для правильного
вирішення спору.

Крім того, суд звертає увагу на той
факт, що заявляючи позов про визнання
недійсним договору чи його окремої
частини, позивач має довести наявність
тих обставин, з якими закон пов'язує
визнання угод недійсними.

За приписами статті 207 Господарського
кодексу України, господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.
Недійсною може бути визнано також
нікчемну умову господарського
зобов'язання, яка самостійно або в
поєднанні з іншими умовами
зобов'язання порушує права та законні
інтереси другої сторони або третіх
осіб. Нікчемними визнаються, зокрема,
такі умови типових договорів і
договорів приєднання, що: виключають
або обмежують відповідальність
виробника продукції, виконавця робіт
(послуг) або взагалі не покладають на
зобов'язану сторону певних обов'язків;
допускають односторонню відмову від
зобов'язання з боку виконавця або
односторонню зміну виконавцем його
умов; вимагають від одержувача товару
(послуги) сплати непропорційно
великого розміру санкцій у разі
відмови його від договору і не
встановлюють аналогічної санкції для
виконавця. Виконання господарського
зобов'язання, визнаного судом
недійсним повністю або в частині,
припиняється повністю або в частині з
дня набрання рішенням суду законної
сили як таке, що вважається недійсним з
моменту його виникнення. У разі якщо за
змістом зобов'язання воно може бути
припинено лише на майбутнє, таке
зобов'язання визнається недійсним і
припиняється на майбутнє.

Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно статті 203 Цивільного кодексу
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

За своєю правовою природою спірний
договір є договором оренди землі.

У статті 1 Закону України "Про оренду
землі", в редакції чинній на момент
укладання спірного договору (далі -
Закон), зазначено, що оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Статтею 13 Закону передбачено, що
договір оренди землі - це договір, за
яким орендодавець зобов'язаний за
плату передати орендареві земельну
ділянку у володіння і користування на
певний строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 21 Закону орендна плата
за землю - це платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди.

Статтею 30 Закону передбачено, що зміна
умов договору оренди землі
здійснюється за взаємною згодою
сторін. У разі недосягнення згоди щодо
зміни умов договору оренди землі спір
вирішується в судовому порядку.

Питання щодо підстави та розміру
орендної плати за земельну ділянку
регулюється Податковим кодексом
України, згідно зі статтею 288 якого,
підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є договір
оренди такої земельної ділянки. Розмір
орендної плати встановлюється у
договорі оренди, але річна сума платежу
не може бути меншою: для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється цим розділом; для інших
категорій земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
цим розділом; не може перевищувати: а)
для земельних ділянок, наданих для
розміщення, будівництва,
обслуговування та експлуатації
об'єктів енергетики, які виробляють
електричну енергію з відновлюваних
джерел енергії, включаючи технологічну
інфраструктуру таких об'єктів
(виробничі приміщення, бази,
розподільчі пункти (пристрої),
електричні підстанції, електричні
мережі), - 3 відсотки нормативної
грошової оцінки; б) для інших земельних
ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків
нормативної грошової оцінки.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, орендна плата за земельні
ділянки державної та комунальної
власності є регульованою ціною, що
призводить до можливості перегляду
розміру орендної плати. Зміна орендної
плати можлива у випадку досягнення
згоди сторін або за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін у випадках
встановлених договором або законом.

При цьому, колегія судів звертає увагу,
що пунктом 11 Договору визначені лише
умови, при настанні яких розмір
орендної плати переглядається, а не
передбачено внесення змін до договору,
в односторонньому порядку, про що
необґрунтовано було зазначено
позивачем в апеляційній скарзі.

До того ж, пункт 11 Договору відповідає
Типовому договору оренди землі,
затвердженому Постановою Кабінету
Міністрів України від 03.03.2004р. №220 (п.13
Типового договору).

Враховуючи вищевикладене, а також з
огляду на матеріали справи, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що позивач не надав суду будь-яких
доказів, які б підтверджували той факт,
що пункт 11 договору оренди земельних
ділянок від 21.04.2004р. суперечить нормам
Цивільного кодексу України чи іншим
актам цивільного законодавства, не
відповідає вимогам закону, або
укладений з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства та не довів належними
доказами наявності правових підстав
для визнання його недійсним.

Доводи скаржника про неповне
з'ясування обставин, що мали значення
під час прийняття оскаржуваного
рішення не знайшли свого
підтвердження, у зв'язку з чим підстав
для зміни чи скасування законного та
обґрунтованого судового акту колегія
суддів не вбачає.

На підставі вищенаведеного, колегія
суддів апеляційного суду дійшла
висновку що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а рішення
господарського суду Донецької області
від 24.12.2013р. по справі №905/7274/13 є
законним, обґрунтованим, прийнятим із
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права
і підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Готель"Донбас Палас", м.Донецьк -
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 24.12.2013р. по справі №905/7274/13 -
залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено до Вищого
господарського суду України у
касаційному порядку через Донецький
апеляційний господарський суд
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Е.В. Сгара

Судді: А.М. М'ясищев

І.В. Москальова

Надруковано 5
примірників:

1 - позивачу

1 - відповідачу
1 - у
справу

1 - ГСДО

1 - ДАГС