СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року Справа № 901/3163/13

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді
Черткової І.В.,

суддів
Голика В.С.,

Гоголя Ю.М.,

за участю представників сторін:

представник позивача, не з'явився,
дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України";

представник відповідача, не з'явився,
комунальне підприємство Ялтинської
міської ради "Ялтинські теплові
мережі";

розглянувши апеляційну скаргу
комунального підприємства Ялтинської
міської ради "Ялтинські теплові мережі"
на рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим (суддя
Радвановська Ю.А.) від 11 листопада 2013
року у справі № 901/3163/13

за позовом дочірньої компанії "Газ
України" національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (вул.
Шолуденка, 1,Київ 116,04116)

до комунального підприємства
Ялтинської міської ради "Ялтинські
теплові мережі" (вул. Дзержинського,
4,Ялта,98612)

про стягнення 238758,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» звернулася до
господарського суду АР Крим з позовною
заявою про стягнення з комунального
підприємства Ялтинської міської ради
«Ялтинські теплові мережі»
заборгованісті у розмірі 0,02 грн., пені у
розмірі 147 430,27 грн., інфляційних втрат
у розмірі 22 474,42 грн. та 3% річних у
розмірі 68 854,28 грн.

Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 11
листопада 2013 року у справі № 901/3163/13
позов задоволено. Стягнуто з
комунального підприємства Ялтинської
міської ради «Ялтинські теплові мережі
на користь дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» 0,02 грн. -
заборгованості, 147 430,27 грн. пені, 68
854,28 грн. - 3% річних, 22 474,42 грн.
інфляційних втрат та 4 776,00 грн.
судового збору.

Визнано недійсним пункт 9.3 договору про
закупівлю природного газу за державні
кошти № 06/10-3342ТЕ19 від 31 грудня 2010 року,
укладеного між КП Ялтинської міської
ради «Ялтинські теплові мережі» та
дочірньою компанією «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України», в частині
нарахування неустойки за шість
місяців, що передують моменту
звернення за шість місяців з
претензією або позовом

Не погодившись з зазначеним рішенням,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції в
частині нарахування пені.

Підставою для скасування рішення суду
першої інстанції відповідач вважає
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не
застосована позовна давність до
нарахування пені.

Представник відповідача у судовому
засіданні 14 січня 2014 року підтримав
вимоги апеляційної скарги, наполягав
на її задоволенні.

Представник позивача у судові
засідання не з'явився. Від позивача
надійшло клопотання про розгляд справи
за відсутності його представника за
наявними у справі матеріалами.

Згідно зі статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України явка у
судове засідання представників сторін
- це право, а не обов'язок, справа може
розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи в
достатній мірі характеризують
взаємовідносини сторін, а явку
представника позивача не було визнано
обов'язковою судом апеляційної
інстанції, судова колегія вважає за
можливе задовольнити заявлене
клопотання.

За розпорядженням суду від 14 січня 2014
суддю Сотула В.В. замінено на суддю
Гоголя Ю.М.

При повторному розгляді справи в
порядку статті 101 Господарського
процесуального кодексу України судова
колегія встановила наступне.

31 грудня 2010 року між дочірньою
компанією «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (постачальник) та комунальним
підприємством Ялтинської міської ради
«Ялтинські теплові мережі» (покупець)
укладений договір № 06/10-3342ТЕ-19 про
закупівлю природного газу за державні
кошти, відповідно до пункту 1.1 якого
постачальник зобов'язався поставити
покупцеві імпортований природний газ,
а покупець зобов'язався прийняти і
оплатити природний газ в обсязі,
зазначеному у пункті 1.2 цього договору
(т.1 а.с. 13-17).

Відповідно до пункту 1.2 договору
постачальник передає покупцю в період
з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року
природний газ з урахуванням вартості
його транспортування в обсязі до 5356,630
тис. куб. м із розбивкою по місяцях.

Обсяги закупівлі газу можуть бути
зменшені залежно від реального
фінансування видатків та рівня оплат
(пункт 1.3 договору).

Підпунктом 4 пункту 3.1 договору
загальна вартість цього договору на
дату його укладання становить 5 844 083,33
грн., з ПДВ - 7 012 900,00 грн.

Відповідно до пункту 4.1 договору
розрахунки проводяться шляхом
поетапної оплати у такому порядку:
перша оплата в розмірі 34 відсотки від
вартості запланованих місячних
обсягів постачання газу проводиться не
пізніше 10 числа місяця поставки;
подальші оплати проводяться плановими
платежами по 33 відсотки від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу до 20 та 30 (31) числа
місяця поставки. Остаточний розрахунок
за фактично спожиті обсяги газу
здійснюється на підставі акта
приймання - передачі газу до 20 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Пунктом 6.1.1 договору передбачений
обов'язок покупця своєчасно та в
повному обсязі сплачувати за
поставлений газ.

Відповідно до пункту 7.3.1 договору у
разі порушення покупцем умов пункту 4.1
цього договору покупець зобов'язується
(крім суми заборгованості) сплатити
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Пунктом 9.3 встановлений строк позовної
давності до вимог про стягнення
неустойки 3 роки. Неустойка
нараховується за шість місяців, що
передують моменту звернення з
претензією або позовом.

Згідно з пунктом 10.1 цей договір набирає
чинності з дати підписання та
скріплення печатками сторін, і діє у
частині поставки газу до 31 грудня 2011
року включно, а у частині розрахунків
за газ - до їх повного здійснення.

Позивачем на виконання умов договору
протягом січня - квітня 2011 року було
поставлено відповідачу природний газ
на загальну суму 3 224 151.13 грн., що
підтверджується підписаними та
завіреними печаткою відповідача
актами передачі - приймання природного
газу за період з січня по квітень 2011
року (т.1 а.с 21-24).

Відповідач розраховувався із
порушенням умов договору в частині
своєчасного та повного внесення
платежів за отриманий газ.

У зв'язку з порушенням відповідачем
умов договору Дочірня компанія «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»
звернулась до господарського суду
Автономної Республіки Крим з позовною
заявою про стягнення з відповідача
основної заборгованості у сумі 0,02 грн,
пені у сумі 147 430,27 грн., інфляційних
витрат у сумі 22 474,42 грн. та 68 854,28 грн. 3
% річних.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши
представника відповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права та відповідність
висновків суду обставинам справи,
судова колегія дійшла висновку про
відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи з
наступного.

Предметом спору у даній справі є
правовідносини сторін, що виникли з
приводу виконання договору поставки,
які регулюються главою 54 Цивільного
кодексу України, загальними
положеннями про зобов'язання,
визначеними Цивільним та
Господарським кодексами України, а
також умовами самого договору.

Відповідно до частини першої статті
712 Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), зобов'язується передати
у встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або іншим
подібним використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття, або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
мають виконуватися належним чином та у
встановлений строк відповідно до вимог
закону та умов договору. Одностороння
відмова від виконання зобов'язань не
допускається.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, та воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до вимог договору №
06/10-3342ТЕ-19 про закупівлю природного
газу за державні кошти позивачем було
передано природний газ на загальну
суму 3 224 151,13 грн. (а.с. 10-11), що
підтверджується підписаними та
завіреними печаткою відповідача
актами передачі - приймання природного
газу за період з січня по квітень 2011
року № 67 від 31.01.2011 на суму 1 108 082,00
грн., № 66 від 28.02.2011 на суму 983 419,98 грн.,
№67 від 31.03.2011 на суму 1 098 680,64 грн. (а.с
21-24).

Проте заборгованість була сплачена
частково, що підтверджується
платіжними дорученнями №212 від 21.02.2011,
№ 218 від 22.02.2011, № 224 від 23.02.2011, №232 від
24.02.2011, №240 від 28.02.2011, №264 від 02.03.2011, №270
від 03.03.2011, №278 від 09.03.2011, №282 від 10.03.2011,
№294 від 11.03.2011, №335 від 21.03.2011, №343 від
22.03.2011, №335 від 23.03.2011, №360 від 24.03.2011, №364
від 25.03.2011, №378 від 29.03.2011, №383 від 30.03.2011,
№395 від 05.04.2011, №401 від 06.04.2011, №404 від
08.04.2011, №418 від 11.04.2011, №421 від 12.04.2011, №429
від 13.04.2011, №436 від 14.04.2011, №442від 15.04.2011,
№467 від 19.04.2011, №473 від 20.04.2011, №498 від
29.04.2011, №570 від 04.05.2011, №575 від 05.05.2011, №580
від 06.05.2011, №589 від 10.05.2011, №592 від 11.05.2011,
№607 від 12.05.2011, №608 від 13.05.2011, №614 від
16.05.2011, №621 від 17.05.2011, №624 від 18.05.2011, №633
від 19.05.2011, №635 від 20.05.2011, №636 від 23.05.2011,
№638 від 24.05.2011, №647 від 26.05.2011, №650 від
27.05.2011, №710 від 02.06.2011, №722 від 03.06.2011, №725
від 06.06.2011, №728 від 07.06.2011, №735 від 09.06.2011,
№730 від 09.06.2011, №739 від 14.06.2011, №752 від
17.06.2011, №754 від 17.06.2011, №765 від 21.06.2011, №673
від 21.06.2011, №767 від 22.06.2011, №768 від 23.06.2011,
№838 від 24.06.2011, №840 від 25.06.2011, №842 від
29.06.2011, №844 від 30.06.2011, №846 від 01.07.2011, № 854
від 04.07.2011, №857 від 05.07.2011, №863 від 06.07.2011,
№869 від 07.07.2011, №875 від 08.07.2011, №886 від
11.07.2011, №889 від 13.07.2011, №890 від 13.07.2011, №896
від 19.07.2011, №912 від 21.07.2011, №913 від 25.07.2011,
№939 від 08.08.2011, №940 від 09.08.2011, №967 від
16.08.2011, №972 від 17.08.2011, №991 від 18.08.2011, №998
від 22.08.2011, № 1004 від 23.08.2011, №1008 від
23.08.2011, №1041 від 30.08.2011, №1077 від 01.09.2011,
№1102 від 06.09.2011, №1109 від 07.09.2011, №1120 від
08.09.2011, № 1170 від 13.09.2011, №1174 від 19.09.2011,
№1191 від 20.09.2011, №1196 від 21.09.2011, №1200 від
22.09.2011, №1208 від 26.09.2011, №1214 від 27.09.2011,
№1224 від 28.09.2011, №1227 від 29.09.2011, №1240 від
04.10.2011, №1245 від 05.10.2011, №1250 від 06.10.2011,
№1252 від 10.10.2011, №1257 від 11.10.2011, №1268 від
2011, №1272 від 13.10.2011, №1281 від 17.10.2011, №1314
від 26.10.2011, №2 від 12.03.2011, №3 від 06.05.2011, №4
від 06.05.2011, №4 від 16.05.2011, №5 від 30.06.2011, №6
від 11.07.2011, №7 від 11.07.2011, №7 від 12.07.2011, №8
від 21.07.2011, №9 від 08.08.2011 (т.1 а.с. 88-201).

На підставі наведеного, враховуючи те,
що відповідачем визнається сума
основної заборгованості у розмірі 0,02
грн., судова колегія дійшла висновку, що
позовні вимоги про стягнення 0,02 грн.
основного боргу за договором
підлягають задоволенню.

Позивач заявив позовні вимоги про
стягнення інфляційних втрат у
розмірі 22 474,42 грн. та 3% річних у
розмірі 68 854,28 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідач своєчасно не виконав
зобов'язання щодо сплати за природний
газ.

Перевіривши розрахунок інфляційних
втрат суд вважає його законим та
обгрунтованим, у зв'язку з чим позовні
вимоги про стягнення з відповідача
інфляційних витрат у сумі 22 474,42 грн.
підлягають задоволенню.

Суд погоджується з проведеним
позивачем розрахунком 3% річних, тому
вимоги про стягнення 3 % річних у
розмірі 68 854,28 грн. підлягають
задоволенню.

Позивач просив стягнути з відповідача
пеню в розмірі 147 430,27 грн.

Відповідно до пункту 4.1 договору
розрахунки проводяться шляхом
поетапної оплати у такому порядку:
перша оплата в розмірі 34 відсотки від
вартості запланованих місячних
обсягів постачання газу проводиться не
пізніше 10 числа місяця поставки;
подальші оплати проводяться плановими
платежами по 33 відсотки від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу до 20 та 30 (31) числа
місяця поставки. Остаточний розрахунок
за фактично спожиті обсяги газу
здійснюється на підставі акта
приймання - передачі газу до 20 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Пунктом 6.1.1 договору передбачений
обов'язок покупця своєчасно та в
повному обсязі сплачувати за
поставлений газ.

Відповідно до пункту 7.3.1 договору у
разі порушення покупцем умов пункту 4.1
цього договору покупець зобов'язується
(крім суми заборгованості) сплатити
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Як зазначено в статті 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки. Відповідно до статті 612
Цивільного кодексу України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Судом встановлено, що у позивача
заявляється право на нарахування пені
з 21 числа наступного за місяцем
поставки, який неоплачений, тобто від
дня коли позивач дізнався про
порушення свого права (з початку
перебігу позовної давності), а відтак,
саме з 21 числа місяця + 6 місяців повинна
обчислюватися пеня.

Розмір нарахованої пені відповідає
вимогам Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
відповідно до умов договору відповідач
у справі повинен був провести
остаточний розрахунок до 20 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу, тому позовні вимоги про
стягнення пені у сумі 147 430,27 грн.
підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги щодо
неправомірного застосування
господарським судом першої інстанціі
ст.261 Цивільного кодексу України, ст. 250
Господарського кодексу України не
приймаються судовою колегією.
Відповідач зазначає, що позивач
звернувся після спливу позовної
давності для стягнення пені та правила
нарахування пені, встановлені
договором, суперечать нормам діючего
законодавства.

Пунктом 9.3 договору встановлено, що
строк позовної давності за цим
договором та до вимог про стягнення
неустойки встановлюються тривалістю у
3 роки. Неустойка нараховується за
шість місяців, що передують моменту
звернення з претензією або позовом.

Згідно із ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
зазначена норма надає сторонам за
договором право змінити лише строк,
протягом якого управнена сторона може
нараховувати штрафні санкції, тоді як
момент виникнення права на нарахування
відповідних штрафних санкцій є
незмінним та пов'язується законом з
днем, коли зобов'язання мало бути
виконане, що, відповідно,
кореспондується з положенням ст.ст. 260,
261 ЦК України щодо початку перебігу
позовної давності за вказаними
вимогами з урахуванням імперативу,
встановленого ч. 2 ст. 260 ЦК України щодо
заборони зміни порядку обчислення
позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що
зобов'язання з оплати отриманого газу
мало виконуватись відповідачем до 20
числа, наступного за місяцем поставки
газу, а отже прострочення платежу за
кожний неоплачений місяць починається
з 21 числа відповідного місяця.

Згідно з ст. 627 ЦК України, відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Так, стаття 259 ЦК України надає сторонам
право за взаємною домовленістю
збільшувати позовну давність, яка
встановлена законом, а не визначати
початок перебігу позовної давності, що
врегульовано ст. 261 ЦК України.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

При цьому, ч. 2 ст. 260 ЦК України
закріплено імперативну норму,
відповідно до якої порядок обчислення
позовної давності не може бути
змінений за домовленістю сторін.

Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України
сторони в договорі не можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства, якщо в цих
актах прямо вказано про це, а також у
разі, якщо обов'язковість для сторін
положень актів цивільного
законодавства випливає з їх змісту або
із суті відносин між сторонами.

Слід зазначити, що в даному випадку,
виходячи із змісту договору, початок
перебігу позовної давності за
вимогами, що випливають з даного
договору починається з 21 числа
наступного за місяцем поставки, який
неоплачений, тобто від дня, коли
позивач дізнався про порушення свого
права, а відтак, з урахуванням положень
ч. 6 ст. 232 ГК України, саме з 21 числа
місяця + 6 місяців.

Пунктом 9.3 договору сторони фактично
змінили порядок обчислення позовної
давності за вимогами про стягнення
неустойки (штрафу, пені) на прострочену
суму, оскільки вказаним пунктом
договору сторони фактично
визначили, що строк позовної давності
за вимогами про стягнення неустойки
починає свій перебіг не з моменту
прострочення платежу, а з дати, що
визначається шляхом зворотнього
відрахунку шести місяців від дати
звернення постачальника з претензією
або позовом, що не відповідає
положенням ч. 2 ст. 260 ЦК України.

Таким чином, умови пункту 9.3. у частині
стосовно того, що неустойка
нараховується продавцем протягом
шести місяців, що передують моменту
звернення з вимогою, претензією
суперечать нормам ст. ст. 260, 261 ЦК
України та положенням ч. 6 ст. 232 ГК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 217 ЦК України встановлено, що
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Відповідно до п. 1 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право визнати недійсним повністю
чи у певній частині пов'язаний з
предметом спору договір, який
суперечить законодавству.

На підставі викладеного, враховуючи, що
пункт 9.3. у частині стосовно того, що
неустойка нараховується продавцем
протягом шести місяців, що передують
моменту звернення з вимогою,
суперечить нормам ст. 260 ЦК України, ст.
261 ЦК України та ч. 6 ст. 232 ГК України цей
пункт у частині стосовно того, що
неустойка нараховується продавцем
протягом шести місяців, що передують
моменту звернення з вимогою,
претензією, позовом підлягає визнанню
судом недійсним згідно з ч.1 ст. 203 та ч.1
ст. 215 ЦК України.

Така ж сама позиція викладена у
постанові Верховного суду України від
11 грудня 2012 року у справі № 15/046-11.

Проте, позивач застосував правила
нарахування пені не на підставі
вказаного пункту договору 9.3, а на
підставі діючего законодавства,
законно та обґрунтовано, тому доводи
апеляційної скарги необгрунтовані.

Стосовно спливу позовної давності
слід зазначити наступне. Відповідач
зазначає, що вимоги статті 259
Цивільного кодексу України не
розповсюджується на спеціальну
позовну давність для стягнення пені.
Судова колегія не погоджується з даним
твердженням у зв'язку з наступним.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 258
Цивільного кодексу України позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

За правилами частини першої статті 259
ЦК України сторонам дозволено за
домовленістю збільшувати встановлену
законом як загальну, так і спеціальну
позовну давність. Умова про збільшення
позовної давності може бути вміщена як
в укладеному сторонами договорі
купівлі-продажу, поставки, надання
послуг тощо, так і в окремому документі
або в листах, телеграмах,
телефонограмах та інших документах,
якими обмінювалися сторони і які
повинні однозначно свідчити про
досягнення згоди сторін щодо
збільшення строку позовної давності
(постанова пленуму Вищого
господарського суду України №10 від
29.05.2013 „Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів").

Пунктом 9.3 договору визначено, що строк
позовної давності за цим договором та
до вимог про стягнення неустойки
встановлюються тривалістю 3 роки.

Таким чином сторони збільшили позовну
давність до вимог про стягнення пені.

Позивач подав позов до господарського
суду Автономної Республіки Крим 20
вересня 2013 року, що підтверджується
штампом поштового відділення на
конверті. На підставі викладеного,
позовна давність позивачем для
стягнення пені не пропущена, а тому цей
довод апеляційної скарги не
приймається судом.

В апеляційній скарзі відповідач
зазначає, що прострочка оплати
відбулася не з його вини, а через
відсутність бюджетних коштів, що
виключає можливість нарахування
штрафних санкцій.

Статтею 617 Цивільного кодексу України
встановлено, що особа, яка порушила
зобов'язання, звільняється від
відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили. Не вважається
випадком, зокрема, недодержання своїх
обов'язків контрагентом боржника,
відсутність на ринку товарів,
потрібних для виконання зобов'язання,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Враховуючи, що чинне законодавство
України не містить будь-яких особливих
вимог до договорів, які укладаються
суб'єктами підприємницької діяльності
з бюджетними установами, виконання
договору повинно здійснюватись на
загальних підставах.

Наявність чи відсутність бюджетного
фінансування не залежить від волі та
дій позивача, що порушує його право на
отримання коштів за поставлений товар
за договором.

Таким чином, відповідач як бюджетна
установа, не звільняється від
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання,
зумовленого відсутнісю коштів у
бюджеті.

Враховуючи викладене, оскаржене
рішення господарського суду першої
інстанції прийнято при правильному
застосуванні норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Керуючись статтею 101, пунктом 1 статті
103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу комунального
підприємства Ялтинської міської ради
"Ялтинські теплові мережі" залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 11
листопада 2013 року у справі № 901/3163/13
залишити без змін.

Головуючий суддя
І.В. Черткова

Судді
В.С. Голик

Ю.М. Гоголь

Розсилка:

1. Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (вул. Шолуденка,
1,Київ 116,04116)

2. Комунальне підприємство Ялтинської
міської ради "Ялтинські теплові мережі"
(вул. Дзержинського, 4,Ялта,98612)