ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р.
Справа № 909/530/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого-судді
Михалюк О.В.

суддів
Орищин Г.І.

Мельник Г.І.

розглянув апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Біопаливо-Волинь»

на ухвалу господарського суду
Івано-Франківської області від 19.11.2013р.

у справі № 909/530/13

за заявою товариства з обмеженою
відповідальністю «Мітлайт»

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Консерварторія»,
м.Коломия

про визнання банкрутом,

з участю представників :

від скаржника - Лавриновчи Р.М.

від ініціюючого кредитора - не з»явився

від боржника - Карбовнічий А.І.

В ході судового засідання відповідачу
права і обов"язки, передбачені ст.22 ГПК
України роз"яснені, заперечень щодо
складу суду не поступало.

Ініціюючий кредитор - товариство з
обмеженою відповідальністю «Мітлайт»
в судове засідання 03.02.2014р. не з'явився,
подав суду клопотання від 31.01.2014р. б/н
(вхідний номер 01-05/529/14 від 03.02.2014р.), в
якому просить розгляд апеляційної
скарги відкласти у зв'язку з
неможливістю забезпечити участь
повноважного представника в судовому
засіданні. Оцінюючи подане скаржником
клопотання, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що згідно з
Постановою Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може не брати до уваги доводи
учасника судового процесу -
підприємства, установи, організації,
іншої юридичної особи, державного чи
іншого органу щодо відкладення
розгляду справи у зв'язку з відсутністю
його представника (з причин, пов'язаних
з відпусткою, хворобою, службовим
відрядженням, участю в іншому судовому
засіданні і т. п.). При цьому
господарський суд виходить з того, що у
відповідних випадках такий учасник
судового процесу не позбавлений права
і можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - четвертою статті 28
ГПК, з числа як своїх працівників, так і
осіб, не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника підлягає доведенню
учасником судового процесу на
загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК). З
огляду на викладене та зважаючи на те,
що відкладення розгляду справи за
обставин, визначених у ч. 1 ст. 77 ГПК
України, є обов'язком лише за умови
неможливості вирішення спору в даному
судовому засіданні, колегія суддів в
задоволенні клопотання апелянта
відмовляє та вважає за можливе,
враховуючи повідомлення всіх сторін
про дане судове засідання, розглянути
апеляційну скаргу за наявними у справі
доказами.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 19.11.2013р.
у справі № 909/530/13 (суддя Кобрин О.М.) про
банкрутство товариства з обмеженою
відповідальністю «Консерваторія»,
м.Коломия відхилено вимоги товариства
з обмеженою відповідальністю
«Біопаливо-Волинь» до боржника на суму
4 500 892,50 грн. тощо.

Не погоджуючись з даною ухвалою в цій
частині скаржник - товариство з
обмеженою відповідальністю
«Біопаливо-Волинь» подав до
Львівського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати згадану
ухвалу, посилаючись, зокрема, на те, що
вона є незаконна, винесена з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, в порушення статті 43 ГПК України
господарський суд не вжив заходів,
спрямованих на всебічне, повне і
об»єктивне встановлення всіх обставин
справи, оскільки, як зазначає скаржник,
при винесенні оскаржуваної ухвали суд
першої інстанції не надав належної
правової оцінки рішенню третейського
суду як доказу наявності кредиторських
вимог. Крім того, судом не взято до
уваги п.3.1.5 Договору про
співробітництво, укладеного між ТзОВ
«Консерварторія» та ТзОВ
«Біопаливо-Волинь», де вказано, що
боржник зобов»язується забезпечити
підведення до приміщення цеху
необхідні комунікації для
використання такого приміщення з метою
досягнення виконання предмету
договору, тобто всі комунікації
загалом, а не лише електроенергія чи
газ. Також, на думку скаржника,
матеріалами справи спростовуєтьтся
відсутність розрахунків упущеної
вигоди та підтвердження їх
відповідними доказами.

Наводить скаржник і інші доводи, що є на
його думку підставою для скасування
оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши наявні матеріали,
проаналізувавши застосування норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення з огляду на
наступне.

Ухвалою господарського суду від 03.06.13
порушено провадження у справі про
банкрутство ТОВ "Консерваторія",
введено процедуру розпорядження
майном боржника, розпорядником майна
призначено арбітражного керуючого
Череватого Л.Б. та зобов'язано
здійснити офіційне оприлюднення
оголошення про порушення справи про
банкрутство ТОВ "Консерваторія".

Офіційне оприлюднення
відповідного оголошення здійснено в
газеті "Урядовий кур'єр" 19.06.13. (том 1
а.с.61).

Впродовж встановленого ст.23 ЗУ
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі - Закон) строку до суду надійшли
заяви наступних кредиторів:

- ТОВ "Мітлайт" на суму 521 473,16 грн.;

- ТОВ"Біопаливо-Волинь" на суму 4 500 892,50
грн.;

- ФОП Карбовнічий Ігор Петрович на суму
709 667,76 грн.

ТОВ "Біопаливо-Волинь" як на підставу
своїх вимог посилався на договір про
співробітництво від 21.01.08. та рішення
постійно діючого третейського суду при
Волинській торгово-промисловій палаті
від 02.05.13. у справі № 01-1/13. Зокрема,
кредитор вказував на те, що боржник,
порушуючи умови вказаного договору, не
забезпечив підведення до приміщення
цеху необхідних комунікацій для
використання такого приміщення з метою
досягнення виконання предмету
договору, внаслідок чого ТОВ
"Біопаливо-Волинь" не зміг приступити
до експлуатації поставленого
обладнання, виконати замовлення згідно
контракту з фірмою "Polirem Export-Import" та не
зміг одержати прибуток у розмірі 4 500
892,50 грн. Вказану суму упущеної вигоди
стягнуто із боржника згідно
зазначеного вище рішення третейського
суду.

При розгляді даної заяви з
грошовими вимогами, суд першої
підставно зазначив, що рішення
третейського суду не підтверджує
безспірність грошових вимог, оскільки
в силу ст.35 ГПК не є підставою для
звільнення від доказування. Так,
відповідно до ст.35 ГПК факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Отже, підтверджені рішенням
третейського суду кредиторські вимоги
мають розглядатися по суті, виходячи з
правового аналізу підстав, за яких
виникли такі вимоги та доказів, що їх
підтверджують. Вказана правова позиція
висловлена в постанові ВГСУ від 25.01.2011
№Б26/18-10-2, а також в інших подібних
справах №19/197-09 від 26.01.2011, №42/52б від
08.02.2011.

Зважаючи на викладене, судом
витребувався для огляду в судовому
засіданні оригінал договору про
співробітництво, укладеного ТОВ
"Консерваторія" та ТОВ
"Біопаливо-Волинь" 21.01.08., копію якого
долучено до матеріалів справи (том 3 а.с.
35-38). Так, відповідно до пункту 1.1.
Договору сторони зобов'язуються шляхом
об'єднання зусиль спільно діяти у сфері
виготовлення паливних гранул (палет) з
відходів деревини шляхом вчинення дій,
спрямованих на організацію
виготовлення продукції, організації її
збуту.

Надаючи оцінку зазначеному
договору, слід звернути увагу на те, що
сторони не вказали, де саме
відбуватиметься таке виробництво, де
здійснюватиметься будівництво
приміщення, куди потрібно підвести
комунікації тощо.

Однак, в судовому засіданні 19.11.13
ТОВ "Біопаливо-Волинь" подало суду
копію додатку до Договору від 28.01.2008,
який судом долучено до матеріалів
справи. Згідно додатку до Договору
сторони домовилися про внесення змін і
доповнень, зокрема доповнили пунктом
1.2 наступного змісту: "Виробництво
паливних гранул (палет) здійснювати за
адресою: м.Коломия, вул.Січинського,
буд.53 на території ТзОВ "Консерваторія".
Також змінено п.3.1.3. та 3.1.5. Договору, що
визначає обов'язки боржника "здійснити
будівництво (реконструкцію) приміщення
цеху, який знаходиться за адресою
м.Коломия, вул.Січинського, буд.53 із
введенням його в експлуатацію" та
"забезпечити підведення до приміщення
цеху, який знаходиться за адресою
м.Коломия, вул.Січинського, буд.53,
необхідних комунікацій для
використання такого приміщення з метою
досягнення виконання предмету
Договору (електроенергію, газу,
водопостачання, лінії телефонного
зв'язку)". Представником ТОВ
"Біопаливо-Волинь" також надано копію
акту приймання-передачі лінії по
виготовленню паливних гранул від
02.02.2009, копію претензії про
відшкодування збитків від 20.03.2013 та том
1 робочого проекту по виробництву
деревних гранул продуктивністю 1,5 т/год
в м.Коломия по вул.Січинського, 53, що
також долучені до матеріалів справи (т.3
а.с. 103-139).

Як встановлено судом, ТОВ
"Консерваторія" здійснило будівництво
об'єкта, а ТОВ "Біопаливо-Волинь" надало
обладнання для виробництва паливних
гранул, однак виробництво на даний час
не здійснюється, оскільки потребує
встановлення додаткових потужностей
по забезпеченню електроенергією.

Досліджуючи робочий проект по
будівництву об'єкта, суд звернув увагу
на те, що згідно п.1.4 "Відомості про
потреби в електричній енергії, воді,
тепловій енергії та заходи по
енергозбереженню" як паливо для
підприємства передбачалось
використовувати газ, а не
електроенергію.

ТОВ "Біопаливо-Волинь" декларує
про упущену вигоду внаслідок не
виконання ним контракту №1-09/02/2009 від
09.02.2009 укладеного з фірмою "Polirem
Export-Import", зокрема вказує, на те, що
внаслідок неможливості ТОВ
"Біопаливо-Волинь" забезпечити
виконання умов контракту через
невиконання боржником зобов'язань за
договором про співробітництво, ТОВ
"Біопаливо-Волинь" не одержав прибуток
в сумі від ціни двох партій товару (5025
тон палет *2= 10050 тон палет * 447,85 грн.), а
саме ТОВ "Біопаливо-Волинь" не отримав
чистий прибуток в розмірі 70% від
реалізації палет 4 500 892,50 грн.

Аналізуючи умови договору, слід
звернути увагу на положення, що
регламентують порядок розподілу
результатів спільної діяльності.
Пунктом 7.3. встановлено, що фактичний
розподіл прибутку здійснюється шляхом
перерахування відповідної частки
прибутку стороні та утримання
відповідної частки прибутку стороною 2
(ТОВ "Біопаливо-Волинь"). Порядок і
терміни розподілу прибутку
визначаються сторонами відповідно до
окремих угод.

Пунктом 7.2. визначено, що усі
доходи, які отримуються в результаті
виконання предмету договору,
використовуються в першу чергу на
відшкодування матеріальних затрат
сторін у відсотковому співвідношенні,
визначеному в окремих додатках до
даного договору. Пункт 8.1. витрати
сторін за цим договором несе кожна
сторона самостійно. Пунктом 8.2.
передбачено, що збитки сторін за цим
договором покриваються за рахунок
отриманого прибутку від виконання
предмету договору, у разі якщо такі
збитки виникли за обставин, незалежних
від жодної із сторін договору, за умов
дотримання обома сторонами усіх умов
договору.

Тобто, навіть у випадку продажу
продукції сторін фірмі "Polirem Export-Import" за
рахунок отриманого доходу мають
відшкодовуватись затрати сторін на
створення такого виробництва і
відсутні підстави стверджувати, що
кошти, які могли би бути отримані від
продажу палет є безпосереднім доходом
кредитора.

ТОВ "Біопаливо-Волинь" не надано
суду жодних доказів на підтвердження
реальності упущеної вигоди, тобто
коштів, які б могли бути реально
отримані при належному виконанні
зобов'язання.

Умовами Договору (розділ 3)
визначено певні зобов'язання боржника
щодо здійснення виробництва палет,
однак строк виконаня даних зобов'язань
не визначено. Загальний термін дії
Договору визначено до 21.01.2015 (пункт 9.1;
т.3 а.с.37). За таких обставин відсутні
підстави стверджувати, що боржник не
виконав свої зобов'язання, оскільки
строк виконання зобов'язання ще не
настав.

За таких обставин, слід
константувати, що ТОВ
"Біопаливо-Волинь" не доведено факту
завдання йому збитків, наявності
неправомірної поведінки боржника та
вини боржника у завданні збитків.

Відповідно до статті 22 Цивільного
кодексу України збитками є втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки), доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Таким чином,
у вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються тільки ті збитки, які б
могли бути реально отримані при
належному виконанні зобов'язання.

Стягнення збитків у вигляді
упущеної вигоди є одним із видів
цивільно-правової відповідальності.
Водночас, обов'язковою передумовою
задоволення вимог щодо відшкодування
збитків є встановлення в діях
відповідача складу цивільного
правопорушення, складовими частинами
якого є: наявність збитків; причинний
зв'язок між діями винної особи та
заподіянням збитків; протиправність
поведінки винної особи як заподіювача
збитків; вина. Відсутність будь-якої з
зазначених ознак виключає настання
цивільно-правової відповідальності
відповідача у вигляді покладення на
нього обов'язку з відшкодування
збитків.

Вимагаючи відшкодування збитків
у вигляді упущеної вигоди, особа
повинна довести, що за звичайних
обставин вона мала реальні підстави
розраховувати на одержання певного
доходу; при цьому протиправні дії
відповідача є причиною, а збитки, які
виникли, - наслідком такої протиправної
поведінки.

Відповідно для прийняття рішення
про повне відшкодування упущеної
вигоди протиправні дії винної особи
мають бути єдиною і достатньою
причиною неотримання позивачем доходу,
на одержання якого позивач мав реальні
підстави розраховувати.

Пред'явлення вимоги про
відшкодування неодержаних доходів
(упущеної вигоди) покладає на кредитора
обов'язок довести, що ці доходи (вигода)
не є абстрактними, а дійсно були б ним
отримані у разі належного виконання
боржником своїх обов'язків. У вигляді
упущеної вигоди відшкодовуються ті
збитки, які б могли бути реально
отримані при належному виконанні
зобов'язання. Крім того,
відповідно до ч. 4 ст. 623 Цивільного
кодексу України, при визначенні
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
враховуються заходи, вжиті кредитором
щодо їх одержання. Проте, з матеріалів
справи не вбачається вжиття ТОВ
"Біопаливо-Волинь" таких заходів.

Звертаючись з заявою про
стягнення збитків у формі упущеної
вигоди, кредитор повинен здійснити
точні розрахунки і підкріпити їх
відповідними доказами, які безспірно
підтверджували б їх розмір, однак цього
зроблено не було.

Вказуючи на доведеність завдання
збитків у вигляді упущеної вигоди
(неодержаних доходів) ТОВ
"Біопаливо-Волинь" не врахував, що
відповідно до приписів ст.142
Господарського кодексу України
прибуток (доход) суб'єкта
господарювання є показником
фінансових результатів його
господарської діяльності, що
визначається шляхом зменшення суми
валового доходу суб'єкта
господарювання за певний період на
суму валових витрат та суму
амортизаційних відрахувань. За таких
обставин, лише наявність теоретичного
обґрунтування можливості отримання
прибутку ще не є підставою для його
стягнення.

З врахуванням наведеного, суд
першої інстанції обгрунтовано
відхилив грошові вимоги ТОВ
"Біопаливо-Волинь", оскільки такі
вимоги кредитора щодо стягнення
збитків в формі упущеної вигоди є
безпідставними та документально не
підтвердженими, а обґрунтування
кредитора не містить фактів
протиправних дій відповідача та
понесення позивачем у зв'язку з цим
збитків.

Окрім того, суд також вважає за
необхідне вказати на те, що за
визначенням грошового зобов'язання
(відповідно до ст.1 Закону) це
зобов'язання боржника сплатити
кредитору певну грошову суму
відповідно до цивільно-правового
правочину (договору) та на інших
підставах, передбачених
законодавством України. До них також
відносяться зобов'язання, що виникають
внаслідок неможливості виконання
зобов'язань за договорами зберігання,
підряду, найму (оренди), ренти тощо та
які мають бути виражені у грошових
одиницях. Склад і розмір грошових
зобов'язань, у тому числі розмір
заборгованості за передані товари,
виконані роботи і надані послуги,
визначаються на день подання до
господарського суду заяви про
порушення справи про банкрутство, якщо
інше не встановлено цим Законом.

Відтак, вимога кредитора про
визнання грошових вимог по стягненню
збитків за відсутності рішення суду
про стягнення таких збитків не є
можливим, оскільки обов'язок боржника
сплатити суму збитків виникає не з
зобов'язання (правочину), а з часу
встановлення складу цивільного
правопорушення та прийняття
відповідного рішення судом.

За таких обставин, доводи скаржника
зазначені в апеляційній скарзі,
апеляційним судом не визнаються
такими, що можуть бути підставою згідно
ст.104 ГПК України для скасування чи
зміни оскаржуваної ухвали.

На підставі наведеного та відповідно
до вимог ст.ст.91,101-106 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду
Івано-Франківської області від 19.11.2013р.
у справі № 909/530/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати покласти на скаржника.

Повний текст постанови складено « 05»
лютого 2013р.

Головуючий суддя
Михалюк О.В.

суддя
Орищин Г.В.

суддя
Мельник Г.І.