м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/15961/13 20.01.14

За позовом Київської міжрайонної
екологічної прокуратури в інтересах
держави в особі

позивача Київської міської ради

до Фізичної особи-підприємця Петрової
Т.А.

про звільнення земельної ділянки

Головуючий суддя Балац С.В.

суддя Сівакова В.В.

суддя Мудрий С.М.

Представники:

прокурор у справі: Доценко Т.О. -
посвідчення від 26.09.2013 № 020771;

позивача: не з'явилися;

відповідача: Штоюнда В.І. - за
довіреністю від 09.10.2013 (зареєстровано у
Єдиному реєстрі довіреностей за № 9369);
Григорян Г.П. - за довіреністю від 08.07.2013
(зареєстровано у Єдиному реєстрі
довіреностей за № 2680).

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И :

Київська міжрайонна екологічна
прокуратура в інтересах держави в
особі Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) звернулася до
Господарського суду міста Києва із
позовом до фізичної особи-підприємця
Петрової Т.А. про звільнення останньою
самовільно зайнятої земельної ділянки
площею 0,12 га, розташованої на території
острову р. Дніпро Венеціанський, в
межах міста Києва та привести її в
попередній стан.

Суть спору: прокурор позовні вимоги
мотивував тим, що проведеною
прокуратурою перевіркою встановлено,
що станом на 08.07.2013 на території острову
Венеціанський фізична
особа-підприємець Петрова Т.А.
використовує земельну ділянку (код
63:397:020) орієнтовною площею 0,12 га для
розміщення на ній кафе та літнього
майданчику, при цьому вказана ділянка
за даними Департаменту земельних
ресурсів Київської міської державної
адміністрації знаходиться у власності
Київської міської ради та в оренду чи
користування не передавалася. Крім
того, самовільно зайнята відповідачем
земельна ділянка відноситься до земель
водного фонду в межах об'єкту
природно-заповідного фонду, а саме
регіонального ландшафтного парку
«Дніпровські острови», тому згідно
Закону України «Про
природно-заповідний фонд України»
здійснення господарської діяльності
на такій землі суперечить статусу і
завданням регіональних ландшафтних
парків. Також прокурором у позові
вказано, що розташована на спірній
земельній ділянці будівля в якості
закладу громадського харчування
збудована відповідачем самовільно, із
порушенням норм Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності».

Зважаючи на вказані обставини,
прокурором заявлено позовну вимогу, з
урахуванням поданих останнім уточнень
від 17.12.2013 № 41-3663 вих.-13, про зобов'язання
відповідача звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку та повернути
її Київської міської ради, привівши у
придатний для використання стан,
шляхом знесення будівель та споруд.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.08.2013 прийнято позов
прокурора до розгляду та порушено
провадження у справі № 910/15961/13.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.10.2013 у зв'язку зі складністю
справи № 910/15961/13, судом призначено
колегіальний її розгляд у складі трьох
суддів.

Розпорядженням голови Господарського
суду міста Києва від 21.10.2013 визначено
такий склад суду для колегіального
розгляду справи № 910/15961/13: головуючий
суддя - Балац С.В., суддя Сівакова В.В.,
суддя Мудрий С.М.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.10.2013 справу прийнято до
провадження колегією суддів у
вказаному вище складі.

Позивач про дату, час та місце розгляду
даної справи повідомлений судом
належним чином, що підтверджується
наявними у матеріалах справи
повідомленнями поштового зв'язку про
вручення відповідачеві поштових
відправлень суду, якими надсилалася
ухвали винесені у даній справи. Однак,
позивач свого повноважного
представника у судове засідання не
направив, обґрунтованих пояснень з
цього приводу до суду від позивача не
надходило.

Відповідач, скориставшись правом,
наданим ст. 59 Господарського
процесуального кодексу України, надав
суду заперечення, якими позовні вимоги
відхилив повністю.

Свої заперечення на позов відповідач
мотивував таким: відповідач займає
земельну ділянку на підставі дозволу
Виконкому Дарницької районної ради
народних депутатів, свідоцтва про
власність, витягу з протоколу
земельної комісії КМР,
листа-погодження на встановлення малих
архітектурних форм у Дарницькому
районі та Договору купівлі-продажу
споруди; відповідачем оплачено пайові
внески на розвиток інфраструктури
Гідропарку; відповідач перебуває в
процесі оформлення правовстановлюючих
документів на займання спірної
земельної ділянки. Також посилання
прокурора на ст. 61 Земельного кодексу
України є некоректним, оскільки на
землях водного фонду, де розташована
спірна ділянка, перебувають більш ніж 30
споруд, побудовані на підставі
дозволів КМДА, а решта у процесі
отримання дозвільних документів. Крім
того, як вважає відповідач, той факт, що
останній внесений до державного
земельного кадастру, у розумінні ст. 193
Земельного кодексу України, свідчить
про законне займання спірної земельної
ділянки.

16 вересня 2013 року до господарського
суду надійшло клопотання відповідача
про зупинення провадження у справі у
зв'язку із розглядом Київською міською
радою клопотання про погодження місця
розташування об'єкту; скарги на
неправомірні дії та бездіяльність
посадових осіб на ім'я Президента
України, Прем'єр - міністра України,
Голови КМДА, Генеральної прокуратури
України. Також у вказаному клопотанні
відповідач просив суд, у разі
необхідності, призначити судову
експертизу.

Клопотання відповідача про зупинення
провадження у справі судом відхилено,
як необґрунтоване та безпідставне.

Прокурором або представниками
відповідача клопотань щодо фіксації
судового процесу не заявлялося у
зв'язку з чим, розгляд справи
здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

В судовому засіданні 20.01.2014 судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши доводи прокурора та
повноважних представників відповідача
по суті даного спору та дослідивши
наявні докази у матеріалах даної
справи, Господарський суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В :

Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві (далі - Інспекція) проведено
позапланові перевірки щодо дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил
фізичною особо-підприємцем Петровою
Т.А. (далі - відповідач).

За наслідками проведених перевірок
Інспекцією складено акти від 08.07.2013, від
09.07.2013 та від 05.08.2013 (далі - Акти), у яких
зафіксовано, що відповідач займає
земельну ділянку площею орієнтовно 0,12
га, яка розташована за адресою:
Гідропарк у Дніпровському районі міста
Києва під розміщення на неї
триповерхової будівлі - кафе «Фонтан»,
яка відноситься до ІІ категорії
складності згідно ДБН В.1.2-14-2009
«Загальні принципи забезпечення
надійності та конструктивної безпеки
будівель, споруд, будівельних
конструкцій та основ» (далі - об'єкт).

Згідно наданих 30 липня 2013 року
прокурору фізичною особою Григоряном
Г.П. пояснень, який здійснює функції
керівника кафе «Фонтан» та який
перебуває у шлюбі із Петровою Т.А.,
об'єкт було збудовано самовільно, у 2004
році за заявою Петрової Т.А. проведено
інвентаризацію об'єкту у БТІ, проте
будівлю в експлуатацію не введено,
право власності на об'єкт не
зареєстровано. Крім того, на питання
прокурора: «чи направлялися Григоряном
Г.П. чи Петровою Т.А. повідомлення чи
декларації про початок будівельних
робіт, введення в експлуатацію або інші
документи до інспекції державного
архітектурного контролю або інших
державних органів, до повноважень яких
входила фіксація чи надання дозволу на
таку діяльність» опитуваний - Григорян
Г.П. пояснив, що «декларації чи
повідомлень про початок будівельних та
введення об'єкту в експлуатацію робіт
Григоряном Г.П. або Петровою Т.А. не
направлялися». Аналогічні факти
наведені в Актах Інспекції та
зазначено, що вказані обставини,
свідчать про порушення відповідачем
положень норм, встановлених ч. 1 ст. 34,
ст. 36, ст. ч. 8 ст. 39 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності».

Спір між сторонами судового процесу
виник у зв'язку із використанням
відповідачем земельної ділянки,
розташованої на острові р. Дніпро
Венеціанський в Дніпровському районі
міста Києва, загальною площею 0,12 га, за
обліковим кодом 63:397:020 (спірна земельна
ділянка), під розміщення об'єкту без
достатніх на це правових підстав
(самовільне зайняття земельної
ділянки).

Частинами 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу
України визначено, що землі, які
належать на праві власності
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, є комунальною власністю. У
комунальній власності перебувають усі
землі в межах населених пунктів, крім
земельних ділянок приватної та
державної власності.

Як встановлено ст. 9 Земельного кодексу
України до повноважень, зокрема,
Київської міської ради у галузі
земельних відносин на її території
належать, у тому числі, такі
повноваження: розпорядження землями
територіальної громади міста; передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу; надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу.

Отже, з огляду на те, що спірна земельна
ділянка розташована на території
острову р. Дніпро Венеціанський в
Дніпровському районі міста Києва, то
вона належить до комунальної власності
міста Києва і виключно Київська міська
рада має право розпоряджатися землями
територіальної громади міста Києва, у
межах своїх повноважень.

У відповідності до загальних положень,
встановлених п. 1 Положенням про
Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), яке затверджене
рішенням Київської міської ради від
19.12.2002 № 182/342 (далі - Положення),
Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) (далі - Департамент) є
структурним підрозділом виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) та згідно з
законодавством забезпечує виконання
повноважень Київської міської ради та
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) у сфері земельних
відносин, є підзвітним та
підконтрольним Київській міській раді
та виконавчому органу Київської
міської ради (Київській міській
державній адміністрації),
безпосередньо підпорядковується
Київському міському голові, а з питань
управління землями державної
власності, розпорядження якими
здійснює виконавчий орган Київської
міської ради (Київська міська державна
адміністрація) - виконавчому органу
Київської міської ради (Київській
міській державній адміністрації).

Департамент у межах своєї компетенції
здійснює управління землями
комунальної власності територіальної
громади міста Києва, землями державної
власності в межах міста Києва,
розпорядником яких є виконавчий орган
Київської міської ради (Київська
міська державна адміністрація),
забезпечує проведення в місті
земельної реформи, раціональне
використання та охорону цих земель на
території міста.

Крім того, згідно п. 3.11 Положення
основними завданнями Департаменту є
розробка в установленому порядку
проектів рішень Київської міської
ради, виготовлення та подання
розпорядження Київського міського
голови, розпорядження виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації), а також подання своїх
висновків з питань, зокрема, надання
земельних ділянок в користування,
вилучення земельних ділянок.

Як вбачається з листа Департаменту від
18.11.2013 № 05703-24037 (засвідчена копія наявна
у справі), Київською міською радою за
поданням Департаменту не приймалося
жодного рішення відносно передачі
відповідачеві будь-яких земельних
ділянок, а також документи, що
посвідчують право власності або
користування на спірну земельну
ділянку станом на 31.12.2012 у Департаменті
не зареєстровано.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав. Право власності,
користування земельною ділянкою
оформлюється відповідно до Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" (ст. 126 названого Кодексу).

Отже, виходячи з наведеного вище,
спірна земельна ділянка
використовується відповідачем без
правовстановлюючих документів, що
дають право її зайняття та
використання. Вказана обставина дає
суду підстави кваліфікувати таке
використання відповідачем спірної
земельної ділянки як самовільне її
зайняття.

Крім того, суд відзначає, що земельна
ділянка, яка використовується
відповідачем без достатніх правових
підстав, знаходиться на території
природно-заповідного фонду.

Згідно рішення Київської міської ради
від 23.12.2004 № 878/2288 "Про створення
регіонального ландшафтного парку
"Дніпровські острови", зокрема, остров
Венеціанський у Дніпровському районі
міста Києва увійшов до складу
територій, на основі яких створено
регіональний ландшафтний парк.

Положеннями ст. 3 Закону України "Про
природно-заповідний фонд" та ст. 44
Земельного кодексу України унормовано,
що регіональні ландшафтні парки
належать до складу
природно-заповідного фонду України.

Приписом ст. 89 Водного кодексу України
встановлено, що прибережні захисні
смуги є природоохоронною територією з
режимом обмеженої господарської
діяльності. У прибережних захисних
смугах уздовж річок, навколо водойм та
на островах забороняється, зокрема
будівництво будь-яких споруд (крім
гідротехнічних, гідрометричних та
лінійних), у тому числі баз відпочинку,
дач, гаражів та стоянок автомобілів.
Об'єкти, що знаходяться у прибережній
захисній смузі, можуть експлуатуватись
тільки, якщо при цьому не порушується
її режим.

Відповідно до ст. 150 Земельного кодексу
України землі природно-заповідного
фонду відносяться до особливо цінних
земель. Питання про вилучення
земельних ділянок особливо цінних
земель погоджується Верховною радою
України.

Також суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 34
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» замовник
має право виконувати будівельні роботи
після направлення замовником
повідомлення про початок виконання
будівельних робіт центральному органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю
(далі - органи державного
архітектурно-будівельного контролю), -
щодо об'єктів, будівництво яких
здійснюється на підставі будівельного
паспорта, які не потребують реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт або отримання
дозволу на виконання будівельних робіт
згідно з переліком об'єктів
будівництва, затвердженим центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері містобудування. Форма
повідомлення про початок виконання
будівельних робіт та порядок його
подання визначаються центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері містобудування;
реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до I - III
категорій складності; видачі замовнику
органом державного
архітектурно-будівельного контролю
дозволу на виконання будівельних робіт
- щодо об'єктів будівництва, що належать
до IV і V категорій складності.

Замовник - фізична або юридична особа,
яка має намір щодо забудови території
(однієї чи декількох земельних ділянок)
і подала в установленому
законодавством порядку відповідну
заяву (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності»).

Частинами 1, 2 ст. 36 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
встановлено, що право на виконання
підготовчих робіт (якщо вони не були
виконані раніше згідно з повідомленням
або зареєстрованою декларацією про
початок виконання підготовчих робіт) і
будівельних робіт на об'єктах, що
належать до I - III категорій складності,
підключення об'єкта будівництва до
інженерних мереж та споруд надається
замовнику та генеральному підряднику
чи підряднику (у разі якщо будівельні
роботи виконуються без залучення
субпідрядників) після реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт. Реєстрацію
декларації про початок виконання
будівельних робіт проводить орган
державного архітектурно-будівельного
контролю на безоплатній основі
протягом п'яти робочих днів з дня
надходження декларації. Виконувати
будівельні роботи, підключати об'єкт
будівництва до інженерних мереж та
споруд без реєстрації зазначеної
декларації забороняється.

Експлуатація закінчених будівництвом
об'єктів, не прийнятих (якщо таке
прийняття передбачено законодавством)
в експлуатацію, забороняється (ч. 8 ст. 39
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності»).

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 14.09.2006 визнано за
суб'єктом підприємницької діяльності
Петровою Т.А. паво власності на об'єкт,
який розташований на спірній земельній
ділянці.

Проте, виходячи з правил, встановлених
наведеними вище нормами матеріального
права, та беручи до уваги Акти
Інспекції та надані прокурору
пояснення, відповідач прямо порушив
вимоги, передбачені ч. 1 ст. 34, ч. 1, 2 ст. 36
та ч. 8 ст. 39 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», тобто останнім без жодних
повідомлень органів державного
архітектурно-будівельного контролю
про початок виконання будівельних
робіт об'єкту, без реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт та без введення
об'єкту в експлуатацію, розпочав
експлуатування самовільно збудованого
об'єкту.

Обов'язок доказування відповідно до
пункту 4 частини третьої статті 129
Конституції України та статті 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Отже, за підсумками наведених вище
фактів, судом встановлено, що
відповідач:

по-перше: без жодних правових підстав
(самовільно) займає спірну земельну
ділянку;

по-друге: на спірній земельній ділянці
розміщено об'єкт, який збудовано
відповідачем самовільно та
експлуатується без дотримання норм
чинного законодавства України, більш
того, об'єкт збудовано відповідачем на
території, на якій прямо заборонено
вчинення таких дій ст. 89 Водного
кодексу України;

по-третє: відповідач здійснює
господарську діяльність на земельній
ділянці, яка є природоохоронною
територією з режимом обмеженої
господарської діяльності.

За приписами ст. 1 Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель» самовільне зайняття
земельної ділянки - будь-які дії, які
свідчать про фактичне використання
земельної ділянки за відсутності
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування
(оренду) або за відсутності вчиненого
правочину щодо такої земельної
ділянки, за винятком дій, які
відповідно до закону є правомірними.

Пунктом 3.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
р. №6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" передбачено, що
відповідно до вимог чинного
законодавства обов'язковою умовою
фактичного використання земельної
ділянки є наявність у особи, що її
використовує, правовстановлюючих
документів на цю земельну ділянку, а
відсутність таких документів може
свідчити про самовільне зайняття
земельної ділянки.

Також, відповідно до листа-роз'яснення
Держкомзему України № 14-17-4/12991 від
11.11.2008 р. "Щодо застосування терміну
"Самовільне зайняття земельної
ділянки", згідно із вищезазначеним
терміном не вважається самовільним
зайняттям земельної ділянки, якщо
орган виконавчої влади чи орган
місцевого самоврядування прийняв
рішення про її передачу у власність або
надання у користування (оренду). Даний
перелік рішень є вичерпним. У разі
використання земельної ділянки за
наявності будь-яких інших рішень
зазначених органів (наприклад про
надання дозволу на розробку проекту
відведення земельної ділянки, про
погодження місця розташування об'єкту
тощо), дані дії слід кваліфікувати як
самовільне зайняття земельної ділянки.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу
України передбачено, що власник
земельної ділянки може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою і
відшкодування завданих збитків.

Статтею 212 Земельного кодексу України
визначено, що самовільно зайняті
земельні ділянки підлягають
поверненню власникам землі або
землекористувачам без відшкодування
витрат, понесених за час незаконного
користування. Приведення земельних
ділянок у придатний для використання
стан, включаючи знесення будинків,
будівель і споруд, здійснюється за
рахунок громадян або юридичних осіб,
які самовільно зайняли земельні
ділянки. Повернення самовільно
зайнятих земельних ділянок
провадиться за рішенням суду.

Отже, з урахуванням всіх обставин
справи та в їх сукупності, суд вважає
заявлені прокурором позовні вимоги є
правомірними, тому до спірних
правовідносин слід застосувати
положення, встановлені ст. 212
Земельного кодексу України.

Щодо розподілу господарських витрат
суд зазначає таке.

Відповідно до положень встановлених п.
11 ст. 5 Закону України "Про судовий збір"
від сплати судового збору звільняється
органи прокуратури - при здійсненні
своїх повноважень.

Пунктом 2.2.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України визначено,
що судовий збір з позовної заяви про
визнання права власності на майно,
витребування або повернення майна (в
тому числі в зв'язку з вимогами,
заснованими на приписах частини п'ятої
статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу
України тощо) визначається з
урахуванням вартості спірного майна,
тобто як зі спору майнового характеру.
При цьому суд не повинен визначати
вартість майна за відповідними
вимогами, оскільки за змістом пункту 3
частини другої статті 54 і статті 55 ГПК
такий обов'язок покладається на
позивача (в тому числі і в тих випадках,
коли правові наслідки у вигляді
повернення майна застосовуються з
ініціативи господарського суду,
наприклад, при визнанні договору
недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК). На
виняток з цього правила лише у випадках
неправильного зазначення ціни позову
вона визначається суддею (частина
третя статті 55 ГПК); з цією метою суд
вправі витребувати додаткові
документи і матеріали як в учасників
даного судового процесу, так і в інших
підприємств та організацій (стаття 38,
пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі
необхідності призначити відповідну
судову експертизу (проведення
експертної оцінки майна), у випадку ж
відмови позивача від здійснення оплати
такої експертизи - залишити позов без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК.

Таким чином, позовні вимоги прокурора у
даній справі є майновими.

З листа Головного управління
Держземагенства у місті Києві від
16.08.2013 № 2935 (засвідчена копія наявна у
справі) вбачається, що у відповідності
до рішення Київської міської ради від
26.07.2007 № 43/1877 «Про затвердження
технічної документації з нормативної
грошової оцінки земель міста Києва та
Порядку її визначення» величина
нормативної грошвої оцінки спірної
земельної ділянки складає 3.515.055,89 грн.

Статтею 4 Закону України "Про судовий
збір" передбачено, що за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру ставка судового
збору встановлюються у розмірі 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат (підпункт 1 пункту 2
частини 2 ст. 4 названого Закону).

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2013 рік"
станом на 01.01.2012 мінімальна заробітна
плата у місячному розмірі становить
1.147,00 грн.

Отже, виходячи з вищевикладеного,
враховуючи те, що позов майнового
характеру підлягає задоволенню
повністю, то судовий збір в розмірі
68.820,00 грн покладається на відповідача в
порядку, визначеному ст. 49
Господарського кодексу України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст.
80, ст. ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Київського міжрайонного
екологічного прокурора в інтересах
держави в особі Київської міської ради
задовольнити повністю.

2. Зобов'язати фізичну особу-підприємця
Петрову Тетяну Анатоліївну (02147, місто
Київ, бульвар Давидова, будинок 20,
квартира 104; ідентифікаційний номер
) звільнити самовільно зайняту
земельну ділянку, яка розташована у
місті Києві, Дніпровський район,
територія острову р. Дніпро
Венеціанський, площею 0,12 га, за
обліковим кодом 63:397:020 та нормативна
грошова оцінка якої складає 3.515.055,89 грн,
привівши її у попередній стан.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця
Петрової Тетяни Анатоліївни (02147, місто
Київ, бульвар Давидова, будинок 20,
квартира 104; ідентифікаційний номер
) в дохід Державного бюджету
України судовий збір в сумі 68.820,00
(шістдесят вісім тисяч вісімсот
двадцять) грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 25 січня 2013 року.

Головуючий суддя
С.В. Балац

Суддя
В.В. Сівакова

Суддя
С.М. Мудрий