ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2014 р.
Справа № 914/4606/13

За позовом: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Львів

до відповідача-1: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кріс», м.
Львів

до відповідача-2: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м.

Львів

про: визнання права власності

Суддя Деркач Ю.Б.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3 - представник
(свідоцтво на право на заняття
адвокатською діяльністю НОМЕР_2,
договір №4/12/13)

від відповідача-1 : Ганусин А.М. -
представник (довіреність в матеріалах
справи)

від відповідача-2: ОСОБА_2

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України. Заяв про відвід судді не
подавалось, клопотання про здійснення
технічної фіксації судового процесу не
надходили. У судовому засіданні 04.02.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1, м. Львів до
відповідачів: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кріс», м. Львів та
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.
Львів про визнання права власності на
об'єкт нерухомого майна (будівлю).

Ухвалою суду від 09.12.2013р. за даним
позовом порушено провадження у справі
та призначено її до розгляду на 24.12.2013р.
У судовому засіданні 23.12.2013 року
оголошено перерву до 04.02.2014 року.

У судовому засіданні 04.02.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримала, просила їх задоволити
повністю та визнати за її довірителем -
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
право власності на будівлю головного
адміністративного корпусу, позначену
на плані земельної ділянки літерою
«А-2», загальною площею 2356,0 кв. м., за
адресою: АДРЕСА_1. Крім того,
представником позивача подано
клопотання за вх. №4701/14 від 04.02.2014 року,
в якому останній просить суд судові
витрати, понесенні у зв'язку з
розглядом даної справи покласти на
позивача.

Представник відповідача-1 та
відповідача-2 в судове засідання 04.02.2014
року з'явився, проти задоволення
позовних вимог у встановленому законом
порядку не заперечив.

Враховуючи те, що норми статті 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а пункт 4
частини 3 статті 129 Конституції України
визначає одним з принципів
судочинства - свободу в наданні
сторонами суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом створені належні
умови для надання сторонами доказів в
обґрунтування своєї правової позиції.

У зв'язку з тим, що відповідач не
використав наданого законом права на
подання відзиву на позов та доказів, а
матеріали справи в достатній мірі
характеризують взаємовідносини
сторін, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку статті 75
Господарського процесуального кодексу
України - за наявними у ній
матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали,
подані до суду, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, сукупно
оцінивши докази, які мають значення для
справи, суд встановив наступне:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1,
уклавши 05 листопада 2004 року на Товарній
Біржі «Український центр
спеціалізованих аукціонів» договір
купівлі-продажу приміщення №22-БК,
набула у власність будівлю головного
адміністративного корпусу, позначену
на плані земельної ділянки літерою
«А-2», площею 2108,4 кв. м. за адресою
АДРЕСА_1.

З метою здійснення господарської
діяльної, позивачем 13 травня 2011 року
укладено договір оренди приміщень
першого поверху придбаного корпусу,
площа яких становила 720 кв.м. торгового
залу, 720 кв.м. складського приміщення та
260 кв.м. для розміщення офісних
приміщень, терміном на 2 роки 11 місяців.
орендарем таких виступило Товариство з
обмеженою відповідальністю «Кріс»
(Відповідач-1).

Додатково, позивачем 12 червня 2012 року
передано в оренду Фізичній особі -
підприємцю - ОСОБА_2 приміщення першого
поверху загальною площею 105 кв. м.,
терміном на 2 роки та 11 місяців.

Відповідно до технічного паспорта
будівлі загальна площа будівлі
головного адміністративного корпусу
літ. «А-2» становила 2108,4 кв.м., однак така
не включала площу технічного поверху
(горища) в розмірі 247, 6 кв.м.

В порушення вимог Договорів оренди,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кріс» та фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 , з метою
збільшення площі орендованого
приміщення, без повідомлення
орендодавця - позивача та без отримання
від такого дозволу на проведення
ремонтних робіт, реконструкції чи
переобладнання орендованого
приміщення, шляхом проведення
незначних ремонтних робіт, облаштували
технічний поверх корпусу (горище)
площею 247, 6 кв.м. під офісні приміщення,
чим фактично змінили корисну площу
корпусу з 2108, 4 кв.м. на 2 356,0 кв.м. без
зміни техніко - архітектурних
характеристик об'єкту, його
конструктивних елементів, без
встановлення та демонтажу несучих
стін.

11 вересня 2013 р. та 09 жовтня 2013р.
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кріс» та фізична
особа - підприємець ОСОБА_2 відповідно,
звернулися до ФОП ОСОБА_1 (Орендодавця)
з вимогою відшкодувати вартість
проведених ними поліпшень, шляхом
виділення в натурі відремонтованого
приміщення та передачі такого у
власність Орендарів.

Зазначене стало підставою для
звернення Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до суду.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного:

Відповідно до норм чинного
законодавства, а саме ст.ст. 316, 317, 319 ЦК
України правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб. Власнику
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном. Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом. Власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності (ст. 392
ЦК України). З аналізу вказаної норми
вбачається, що відповідачем у даному
позові може бути будь-яка особа, яка
сумнівається у приналежності майна
позивачу, або не визнає за позивачем
права здійснювати правомочності
володіння, користування і
розпорядження таким майном, або має
власний інтерес у межах існуючих
правовідносин до такого майна.
Зазначена норма узгоджується з
положеннями ст. 20 ГК України, згідно
якої права та законні інтереси суб'єкта
господарювання у разі їх порушення
можуть бути захищені шляхом визнання
наявності права.

Відповідно до ст. 778 Цивільного кодексу
України, наймач (орендар) може
поліпшити річ, яка є предметом договору
найму, лише за згодою наймодавця. Якщо
поліпшення можуть бути відокремлені
від речі без її пошкодження, наймач
має право на їх вилучення.

Якщо поліпшення речі зроблено за
згодою наймодавця, наймач має право на
відшкодування вартості необхідних
витрат або на зарахування їх вартості
в рахунок плати за користування річчю.

Якщо в результаті поліпшення,
зробленого за згодою наймодавця,
створена нова річ, наймач стає її
співвласником. Частка наймача у праві
власності відповідає вартості його
витрат на поліпшення речі, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Якщо наймач без згоди наймодавця
зробив поліпшення, які не можна
відокремити без шкоди для речі, він
не має права на відшкодування їх
вартості.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи та пояснень представників
сторін, дозволу на проведення
ремонтних робіт технічного поверху
(горища) фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 ні товариству з обмеженою
відповідальністю «Кріс», ні фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2 не надавала.
Відповідачі ж в свою чергу не
спростували доводів позивача про
відсутність такого дозволу, а відтак не
змогли довести належними і допустимими
доказами підставності проведення ними
ремонтних робіт технічного поверху
(горища) як передумови набуття такого у
власність.

Зважаючи на те, що відповідачами по
даній справі безпідставно вчинено дії,
які свідчать про оспорення та
невизнання права власності позивача на
будівлю головного адміністративного
корпусу з врахуванням площ технічного
поверху, що становить 2 356,0 кв.м. з
підстав порушення інтересу позивача
кожним з відповідачів, суд приходить до
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, належними та
допустимими доказами (ст. 34 ГПК
України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що в судовому засіданні позивачем
доведено факт самовільності
проведення ремонтних робіт
відповідачем-1 та відповідачем-2, та
факт порушення такими її права
власності на переданий в оренду об'єкт.
Заперечень щодо підставності позовних
вимог жодним із відповідачів суду не
надано.

Таким чином, дослідивши матеріали
справи та оцінивши представлені
докази, суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, документально
підтвердженими і такими, що підлягають
задоволенню.

Судові витрати покласти на позивача за
його клопотанням.

Керуючись вимогами ст. 20 ГК України,
ст.ст. 11, 316, 317, 319, 328, 392, 778 ЦК України,
ст.ст.1, 2, 4, 32, 33, 35, 43, 49, 75, 82, 84, 85, 116
ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задоволити.

2. Визнати за фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право
власності на будівлю головного
адміністративного корпусу, позначену
на плані земельної ділянки літерою
«А-2», загальною площею 2356,0 (Дві тисячі
триста п'ятдесят шість) кв. м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК
України.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 05.02.2014р.

Суддя
Деркач Ю.Б.