ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

10.02.2014р.
Справа № 25/155

Господарський суд Донецької області у
складі судді Зекунова Е.В. при
секретарі судового засідання Павленко
М.С.

за участю представників

від позивача (стягувача): Подшебякіна
М.О. - за довірен.

від відповідача (боржника): Антоній М.О.
- за довірен.

від ВДВС - Кормильцев А.В..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

скаргу Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України", м.Київ

про визнання неправомірними дій
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
щодо винесення постанови від 16.12.2013р. ВП
№ 41223988 про відмову у відкритті
виконавчого провадження та визнання
незаконною цієї постанови

стягувач: Дочірня компанія "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м.Київ

боржник: Обласне комунальне
підприємство
«Донецьктеплокомуненерго», м.Донецьк

про: стягнення 110 949 364, 74 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду від 26
жовтня 2010 року у складі судді Бойко І.А.
по справі № 25/155 позовні вимоги
Дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Газ України» (далі - ДК «Газ України»)
до відповідача Обласного комунального
підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» про
стягнення заборгованості 110 949 364, 74 грн.
задоволені та на підставі статті ст.116
Господарського процесуального кодексу
України був виданий відповідний наказ.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 04.07.2012р. затверджено мирову
угоду укладену між Дочірньою компанією
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» та Обласним комунальним
підприємством
«Донецьктеплокомуненерго» у справі №
25/155.

13 січня 2014 року до господарського суду
Донецької області надійшла скарга
Дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Газ України» на дії відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
(далі - ВДВС).

Обґрунтовуючи свою скаргу вимогами
статей 18, 19, 21, 25, 26 Закону України "Про
виконавче провадження", скаржник
просить:

- Визнати неправомірними дії
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
які полягають у винесенні постанови
від 16.12.2013р. ВП № 41223988 про відмову у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання ухвали
господарського суду Донецької області
від 04.07.12 у справі № 25/155.

- Визнати незаконною постанову
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 16.12.2013р. ВП № 41223988 про відмову у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання ухвали
господарського суду Донецької області
від 04.07.2012р. у справі № 25/155.

- Зобов'язати державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
прийняти до виконання ухвалу
господарського суду Донецької області
від 04.07.2012р. у справі № 25/155 (винести
постанову про відкриття виконавчого
провадження) та вжити всі заходи для
повного виконання рішення суду.

У судовому засіданні представник
позивача (скаржника) надав пояснення
аналогічні викладеним у скарзі та
просив її задовольнити у повному
обсязі.

Представник ВДВС у судовому засіданні
проти задоволення скарги заперечував,
вважає, що спірна постанова винесена
ВДВС на підставі, в межах повноважень
та у спосіб визначений Конституцією та
Законами України.

Представник боржника у судовому
засіданні проти задоволення скарги
заперечував, вважає, що ВДВС правомірно
виніс спірну постанову, обґрунтовано, з
урахуванням усіх обставин справи.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням господарського суду від 26
жовтня 2010 року у складі судді Бойко І.А.
по справі № 25/155 позовні вимоги
Дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Газ України» (далі - ДК «Газ України»)
до відповідача Обласного комунального
підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» про
стягнення заборгованості 110 949 364, 74 грн.
задоволені та на підставі ст.116
Господарського процесуального кодексу
України був виданий відповідний наказ.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 04.07.2012р. затверджено мирову
угоду укладену між Дочірньою компанією
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» та Обласним комунальним
підприємством
«Донецьктеплокомуненерго» у справі №
25/155.

Умовами цієї мирової угоди передбачено
зобов'язання ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» погасити
суму боргу в розмірі 90 227 246,09 грн. шляхом
сплати зобов'язання частинами
відповідно до графіку погашення
заборгованості.

05 грудня 2013р. ДК «Газ України»
звернувся до відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України (далі - ВПВР ДВС України)
із заявою про примусове виконання
ухвалу господарського суду Донецької
області від 04.07.12 у справі № 25/155. У своїй
заяві стягувач зазначив, що ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» порушив
графік погашення заборгованості та
станом на 30.10.2013р. має заборгованість
2910335,24 грн.(а.с.171)

19 грудня 2013р. (про що свідчить штамп та
вхідний номер № 10548/1 на листі ВПВР ДВС
України від 16.12.13 № 13-0-34-6093/5-9) на адресу
ДК «Газ України» надійшла постанова
ВПВР ДВС України від 16.12.2013р. ВП № 41223988
про відмову у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
вищезазначеної ухвали на підставі п. 3
ст.18, ч.1 ст.22 пунктів 4 та 8 частини 1 ст.
26 Закону України «Про виконавче
провадження» у зв'язку з тим, що у
виконавчому документі невірно
зазначено строк пред'явлення документу
до виконання, ідентифікаційний код не
належить боржнику та виконавчий
документ пред'явлений не за
підвідомчістю виконання, оскільки в
заяві про відкриття виконавчого
провадження зазначена суму у розмірі
2910335,24 грн.

Не погодившись з рішенням прийнятим
ВДВС, стягувач звернувся до суду із
зазначеною скаргою.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Статтею 115 ГПК України унормовано, що
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження". Виконання
рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом.
Наказ видається стягувачеві або
надсилається йому після набрання
судовим рішенням законної сили (ст. 116
ГПК України).

В силу ч. 2 ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

У відповідності до ст.ст. 19, 22, 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим Законом і пред'явлений до
виконання до відділу державної
виконавчої служби за належним місцем
виконання рішення.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України, ст. 115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
«Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 вказаного
Закону до рішень, що підлягають
примусовому виконанню державною
виконавчою службою, зокрема, віднесені
ухвали та постанови господарських
судів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 цього Закону
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Отже, ухвала господарського суду
Донецької області від 04.07.2012р. у справі
№ 25/155 про затвердження мирової угоди
від 18.06.2012р. у даному випадку є
одночасно і виконавчим документом,
який підлягає виконанню у порядку,
встановленому Законом України «Про
виконавче провадження».

За цією ухвалою стягувачем є Дочірня
компанія «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України», боржником - Обласне
комунальне підприємство
«Донецьктеплокомуненерго».

В ухвалі зазначені реквізити сторін
виконавчого провадження; суми, що
підлягають стягненню; строки, в які
мали бути виконані зобов'язання.

Умовами мирової угоди, укладеної між
сторонами та затвердженої судом
ухвалою від 04.07.2012р., передбачено
зобов'язання Обласного комунального
підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» погасити
суму боргу в розмірі 90 227 246,09 грн. шляхом
сплати зобов'язання частинами
відповідно до графіку погашення
заборгованості.

Таким чином, при укладенні мирової
угоди у даній справі, сторони фактично
передбачили виконання зобов'язань
частинами та в межах відповідних
строків.

Після закінчення строку для виконання
частини зобов'язання наявними є
підстави для примусового виконання
розстроченого платежу в порядку
виконавчого провадження за ухвалою
суду, яка є виконавчим документом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України
«Про виконавче провадження» виконання
рішень, за якими стягненню підлягає
сума боргу десять та більше мільйонів
гривень або еквівалентна сума в
іноземній валюті покладається на
відділ примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби.

За вищезазначеною ухвалою, що підлягає
виконанню та є виконавчим документом,
пред'явленим до ВПВР ДВС України, сума
боргу складає 90 227 246,09 грн., тобто
більше десяти мільйонів гривень.

Посилання державного виконавця на те,
що згідно заяви про відкриття
виконавчого провадження станом на
31.10.2013р. сума боргу, що підлягає
стягненню з боржника в примусовому
порядку внаслідок порушення ним умов
угоди щодо строку сплати, складає 2 910
335,24 грн., не спростовує факту
пред'явлення до виконання виконавчого
документа, згідно з яким підлягає
стягненню сума боргу, що становить
більше 10 мільйонів.

В даному випадку критерієм
розмежування є саме рішення, за яким
стягненню підлягає відповідна сума
боргу, а не стягнення відповідної суми
боргу по виконанню рішення суду.

Окрім того, при настанні строків сплати
за ухвалою суду від 04.07.2012р. сума, що
фактично підлягає стягненню, буде
збільшуватись.

Отже, державний виконавець приймає до
виконання не заяву стягувача, а
виконавчий документ, яким є ухвала
господарського суду Донецької області
від 04.07.12 у справі № 25/155, за якою розмір
заборгованості становить 90 227 246,09 грн.,
а тому зазначений виконавчий документ
підлягає виконанню саме відділом
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби України, що цілком відповідає
вимогам Закону України «Про виконавче
провадження» та не порушує вимоги щодо
підвідомчості. Це підтверджується
висновками Вищого господарського суд
України, викладеними у постановах від
23.02.11 у справі № 22/122 та від 04.10.11 у
справі № 7/221

В оскаржуваній постанові державний
виконавець зазначає, що виконавчий
документ не відповідає вимогам,
викладеним в ч. 3 ст. 18 Закону України
«Про виконавче провадження», оскільки
у ньому зазначено ідентифікаційний код
суб'єкта господарської діяльності, що
не належить боржнику.

З цим твердженням не можна погодитися з
наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
18 Закону України «Про виконавче
провадження» у виконавчому документі
зазначається повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по батькові за наявності)
(для фізичних осіб) стягувача і
боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника за наявності (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника за
наявності (для фізичних осіб -
платників податків), а також інші дані,
якщо вони відомі суду чи іншому органу,
що видав виконавчий документ, які
ідентифікують стягувача та боржника чи
можуть сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

В ухвалі господарського суду
Донецької області від 04.07.12 у справі №
25/155 вказано семизначний
ідентифікаційний код боржника - 3337119.

Код ЄДРПОУ (Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України) -
унікальний ідентифікаційний номер
юридичної особи в Єдиному державному
реєстрі підприємств та організацій
України, створеному 1996 року. Структура
коду ЄДРПОУ восьмирозрядна,
серійно-порядкова.

Присвоєння кодів ЄДРПОУ проводиться
державними реєстраторами, органами
державної статистики, центральними
органами виконавчої влади України.

Код ЄДРПОУ зберігається за суб'єктом,
якому він присвоєний, протягом усього
періоду його існування і є єдиним. Він є
обов'язковим для використання в усіх
видах звітних та облікових документів
суб'єкта господарювання і зазначається
на його печатках та штампах. У всіх
документах - адміністративних,
фінансових чи інших, де фігурує
підприємство (організація), обов'язково
вказується ідентифікаційний код
згідно з ЄДРПОУ.

Кінцева мета присвоєння кодів ЄДРПОУ -
проведення спостережень за
структурними змінами в економіці щодо
видів діяльності, створення,
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) та ліквідації
суб'єктів господарювання.

За кодом ЄДРПОУ облік юридичних осіб
ведеться також в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, Єдиному банку даних
про платників податків-юридичних осіб
і т. д.

Згідно довідки з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України (а.с.59) ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» присвоєно
ідентифікаційний код 03337119

За загальним правилом, якщо
ідентифікаційний код містить менше
восьми знаків, то він на початку
доповнюється цифрою « 0».

З огляду на те, що в ухвалі
господарського суду Донецької області
від 04.07.2012р. у справі № 25/155 вказано
семизначний ідентифікаційний код
боржника - 3337119, який відповідає
відомостям Єдиного державного реєстру
підприємств, суд вважає, що цей
виконавчий документ містить всі
передбачені ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження» реквізити, а
отже, відповідно до ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
повинен бути прийнятим до виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого
видано виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа
до органу державної виконавчої служби
не за місцем або не за підвідомчістю
виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів;

8) наявності інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження.

Суд вважає, що помилкове зазначення у
виконавчому документів
ідентифікаційного коду боржника
відповідно до ст. 26 Закону України «Про
виконавче провадження» не є правовою
підставою для відмови у відкритті
виконавчого провадження. Аналогічна
правова позиція викладена в постановах
Вищого господарського суд України від
04.10.11 у справах № 52/28 та від 04.10.11 № 7/221.

Щодо доводів ВДВС про невідповідність
у виконавчому документі (ухвалі
господарського суду Донецької області
від 04.07.2012р. у справі № 25/155 ) строку
пред'явлення документу, то суд зазначає
наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 22 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчі документи можуть бути
пред'явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових
спорах, постанови судів у справах про
адміністративні правопорушення та
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення, -
протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом
року, якщо інше не передбачено законом.

Державний виконавець ВДВС в
мотивувальній частині спірної
постанови, обгрунтовуючи
невідповідність виконавчого документу
вимогам ст. 22 Закону України «Про
виконавче провадження» зазначив, що у
пред'явленому до виконання документі
зазначено строк пред'явлення - 21 рік.

Проте, це твердження ВДВС є помилковим,
оскільки пунктом 14 ухвали суду від
04.07.2012р. у справі № 25/155від встановлено,
що ухвала про затвердження мирової
угоди підлягає пред'явленню до органу
державної виконавчої служби протягом
дії мирової угоди та з врахуванням
однорічного строку пред'явлення
виконавчих документів до виконання,
встановленого ст. 22 Закону України «Про
виконавче провадження», а саме: з 30.06.2012
року по 31.05.2033 року включно.

Таким чином, винесення постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження з посиланням на пунктів 4
та 8 частини 1 статті 26 Закону України
«Про виконавче провадження» не
підтверджується вищевикладеними
обставинами та свідчить про порушення
державним виконавцем вимог ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
відповідно до якої державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документу виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Однак, державним виконавцем не
прийнято до виконання ухвалу
господарського суду Донецької області
від 04.07.2012 у справі № 25/155 та не вжито
заходів примусового виконання рішення
суду.

Щодо вимоги скаржника зобов'язати
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
прийняти до виконання ухвалу
господарського суду Донецької області
від 04.07.12 у справі № 25/155 (винести
постанову про відкриття виконавчого
провадження) та вжити всі заходи для
повного виконання рішення суду то
залишає її без задоволення, зважаючи на
те, що, відповідно до ч.2 ст.17 вказаного
Закону, накази господарських судів
підлягають виконанню державною
виконавчою службою, суд не вправі
зобов'язувати органи ВДВС до вчинення
тих дій, які, згідно із Законом України
"Про виконавче провадження", є
обов'язковими та мають здійснюватись
тільки державним виконавцем або
відповідною посадовою особою
державної виконавчої служби.

Вказана правова позиція відповідає
положенням постанови Пленуму
Верховного Суду України від 26.12.2003р. № 14
"Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження".

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України» від 17.10.2012р. № 9 встановлено, що
за результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

З огляду на зазначене, суд вважає, що
скарга Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Газ України» на дії відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" про визнання
неправомірними дій відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
щодо винесення постанови від 16.12.2013р. ВП
№ 41223988 про відмову у відкритті
виконавчого провадження та визнання
незаконною цієї постанови -
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України, які полягають у
винесенні постанови від 16.12.2013р. ВП №
41223988 про відмову у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання ухвали господарського суду
Донецької області від 04.07.12 у справі №
25/155.

Визнати незаконною постанову
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 16.12.2013р. ВП № 41223988 про відмову у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання ухвали
господарського суду Донецької області
від 04.07.12 у справі № 25/155.

У задоволенні решти вимог скарги
відмовити.

Ухвала господарського суду Донецької
області може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
господарського суду в порядку,
передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов