м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного
акціонерного товариства "Страхова
до Публічного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Нова"
про відшкодування шкоди в
порядку регресу в сумі 17 723,70 грн.
Суддя: Домнічева І.О.
Від позивача: не з'явились
Від відповідача: Басараб В.О. - за дов.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Уніка" звернулось
до господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Нова"
про відшкодування шкоди в порядку
регресу в сумі 17 723,70 грн.
Ухвалою від 14.11.13 р. порушено
провадження у справі, розгляд справи
призначено на 03.12.13 р.
26.11.13р. через відділ діловодства суду
відповідачем подано заяву про
відкладення розгляду справи.
Ухвалою від 03.12.13 р. розгляд справи
відкладено на 17.12.13 р.
17.12.13р. через відділ діловодства
суду відповідачем подано відзив на
позовну заяву в якому проти позову
Ухвалою від 17.12.13 р. розгляд справи
відкладено на 13.01.2014 р.
Розпорядженням Голови
господарського суду міста Києва від
13.01.2014 р. у зв'язку з перебуванням судді
Домнічевої І.О. на лікарняному, справу
передано для розгляду судді Літвіновій
Ухвалою від 13.01.14р. суддя
Літвінова М.Є. прийняла справу до свого
провадження та призначила до розгляду
Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
27.01.2014р. в зв'язку з виходом судді
Домнічевої І.О. з лікарняного та з метою
дотримання процесуальних строків, було
вирішено передати дану справу для
розгляду судді Домнічевій І.О.
28.01.14р. через відділ діловодства
суду відповідачем подано відзив на
позовну заяву в якому проти позову
В судовому засіданні 28.01.14 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
заслухавши пояснення представника
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

16.03.2010 року між ТОВ «Імпульс-Миколаїв
Дистриб'юційна компанія»
(Страхувальник) та Позивачем
(Страховик) був укладений Договір
добровільного страхування наземного
транспорту № 015053/401/0000001 (Договір). За
умовами якого Позивач взяв на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку з Застрахованим
автомобілем - «ФИА на шасі ГАЗ 3307 ", д.р.н.
ВЕ 4563 АВ, сплатити на користь
Страхувальника страхове
відшкодування.

29.12.2010 року по Бреславському шоссе в
м.Херсоні, сталася
дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за
участю Застрахованого автомобіля в
якому знаходився Карачинський В.О. та
транспортного засобу "ФАБ" д.р.н. АА 3824
НІ під керуванням водія Кузнецова В.І..

В Довідці ВДАІ Херсонської області
зазначено, що мав місце наїзд
автомобіль "ФАБ" д.р.н. АА 3824 НІ під
керуванням водія Кузнецова В.І. на
автомобіль «ФИА на шасі ГАЗ 3307 ", д.р.н.
ВЕ 4563 АВ під керуванням Карачинський
В.О. В результаті чого водій
Карачинський В.О. отримав тілесні
пошкодження, транспортний засіб
отримав механічні пошкодження.

18.04.2011 року Позивачем, на підставі Заяви
страхувальника, Страхового акту,
наказу на виплату страхового
відшкодування № 00059097 від 13.04.2011 p.,
згідно з умовами Договору було
розраховано та виплачене страхове
відшкодування в сумі 17 723,70 грн. що
підтверджується платіжним дорученням
№ 013195 від 18.04.2011 року.

Відповідно до Договору страхування М
015053/4011/0000001 від 16.03.2010 року укладеного
між Позивачем та Страхувальником,
Вигодонабувачем є Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль».

Відповідно до п. 9.3. договору, за
письмовою згодою вигодонабувача
страхове відшкодування може
виплачуватися безпосередньо
страхувальнику або шляхом
безпосередньої оплати вартості послуг
сторонніх підприємств, які надають ці
послуги страхувальнику і необхідність
яких викликана страховим випадком.

Однак, матеріали справи не містять
письмову згоду вигодонабувача, на
виплату страхового відшкодування - ФОП
Бондаренко О.С.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1191 ЦК України, особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Як стверджує позивач, цивільно-правова
відповідальність особи, яка на
законних підставах керувала
автомобілем "ФАБ" д.р.н. АА 3824 НІ була
застрахована Відповідачем, проте, як
вбачається з матеріалів справи строк
дії полісу ВЕ/4705846 від 05.11.2010 року
розпочався з 06.11.2010 року та закінчився
05.02.2011 року, а тому цивільно-правова
відповідальність водія Кузнецова В.І.
не була застрахована в АТ «СК «НОВА», на
час ДТП (29.12.10р.).

Позивач вважає, що вину Кузнецова В.І.. у
скоєнні ДТП встановлено в Довідці ВДАІ
та Постанові про відмову у порушенні
кримінальної справи Дніпровського РВ
УМВС у Херсонській області, яка
залучена до матеріалів позовної заяви,
а отже Відповідач, як страховик винної
у ДТП особи повинен відшкодувати
Позивачу завдану йому шкоду в розмірі
виплаченого страхового відшкодування
в сумі 17 723,70 грн.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК
України передбачено, що джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 статті 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: 1) шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; 2) за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаної норми,
у відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципу вини.

Відповідно до п. 4 Роз'яснення Вищого
арбітражного (господарського) суду
України від 01.04.1994р. № 02-5/212 "Про деякі
питання практики вирішення спорів
пов'язаних з відшкодуванням шкоди", за
ст. 35 ГПК України, преюдиціальне
значення для господарського суду мають
вирок суду з кримінальної справи, що
набрав законної сили, щодо певних подій
та ким вони вчинені або рішення суду з
цивільної справи, що набрало законної
сили, щодо фактів, які встановлені
судом. В інших випадках питання щодо
вини конкретних осіб вирішується
господарським судом самостійно за
результатами дослідження всіх
обставин та матеріалів справ, у тому
числі матеріалів слідчих органів.
Рішення господарського суду не може
обґрунтовуватись тільки довідкою
органу ДАІ або постановою про відмову у
порушенні кримінальної справи.

Також, відповідно до п. 4 ч. 2 вказаних
Роз'яснень, крім застосування принципу
вини при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди необхідно
виходити з того, що шкода підлягає
відшкодуванню за умови
безпосереднього причинного зв'язку між
неправомірними діями особи, яка
завдала шкоду, і самою шкодою.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 221 КпАП України встановлено, що
постанови по справам про
адміністративні правопорушення у тому
числі щодо порушень правил дорожнього
руху приймаються районними судами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Отже, Позивачем на надано суду доказів
щодо доведення вини Кузнецова В.І. у
скоєнні ДТП, оскільки постанова про
відмову у відкритті кримінальної
справи від 19.01.2011 року не може слугувати
доказом вини Кузнецова В.І.

Відтак, за недоведеності належними та
допустимими доказами протиправної
поведінки і вини водія Кузнецова В.І. у
вчиненні адміністративного
правопорушення у вигляді порушення ПДД
України, що спричинило пошкодження
транспортних засобів, суд не вбачає
можливим встановити вину даної особи у
вчиненні ДТП, протиправність її
поведінки, причинного зв'язку між
шкодою та протиправною поведінкою. З
огляду на дане, відсутні підстави для
застосування деліктної
відповідальності (аналогічної думки
дотримується Вищий господарський суд
України в постанові від 12.11.2012р. по
справі № 10/5005/4725/2012).

Враховуючи все вищенаведене, оцінюючи
подані докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд дійшов висновку, що
заявлені Позивачем позовні вимоги є
необґрунтованими, а тому такими, що не
підлягають задоволенню.

Сплачена Позивачем сума судового збору
відповідно до статті 49 ГПК України
покладається на Позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 16, 33, 34, 49, 64, 82, 83, 84,
85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29.01.2014р.

Суддя
І.О.Домнічева