донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

04.02.2014 справа №9/5014/3201/2012

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:Діброви Г.І.суддівБойченка
К.І., Стойки О.В.при секретарі
Романовій А.О. від позивача:ОСОБА_4 -
за дов. №467 від 26.05.13р.від
відповідача:Дзюба І.Г. - за дов. №69 від
12.12.13р. розглянув у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_6, м. Стаханов
Луганської області на рішення
господарського суду Луганської
областівід25.12.2013 рокуу справі№
9/5014/3201/2012 (головуючий суддя Якушенко
Р.Є., судді Секірський А.В., Фонова О.С.)за
позовомФізичної особи - підприємця
ОСОБА_6, м. Стаханов Луганської
областідо відповідача Приватного
підприємства «БПФ», м. Стаханов
Луганської областіпростягнення 35 423
грн. 23 коп. ВСТАНОВИВ:

У 2012 році Фізична особа - підприємець
ОСОБА_6, м. Стаханов Луганської області
звернулася до господарського суду
Луганської області з позовною заявою
до Приватного підприємства «БПФ», м.
Стаханов Луганської області про
стягнення збитків у розмірі 35 423 грн. 23
коп.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 17.01.13 р. у
задоволенні позовних вимог Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_6, м. Стаханов
Луганської області до Приватного
підприємства «БПФ», м. Стаханов
Луганської області про стягнення
збитків у розмірі 35 423 грн. 23 коп. було
відмовлено у повному обсязі в зв»язку з
недоведеністю.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 19.02.13 р. рішення
господарського суду Луганської
області від 17.01.13 р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 15.04.13 р. постанову
Донецького апеляційного
господарського суду від 19.02.13 р. та
рішення господарського суду
Луганської області від 17.01.13 р.
скасовано, а справу передано на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 10.06.13 р. по
справі №9/5014/3201/2012 призначено
проведення судової будівельно -
технічної експертизи, а провадження у
справі зупинено до отримання висновку
експерта.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 08.11.13 р.
поновлено провадження у справі
№9/5014/3201/2012 у зв»язку з отриманням
висновку експерта судової будівельно -
технічної експертизи.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 25.12.13 р. у
задоволенні позовних вимог Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_6, м. Стаханов
Луганської області до Приватного
підприємства «БПФ», м. Стаханов
Луганської області про стягнення
збитків у розмірі 35 423 грн. 23 коп. було
відмовлено у повному обсязі в зв»язку з
недоведеністю.

Позивач, Фізична особа - підприємець
ОСОБА_6, м. Стаханов Луганської області,
з прийнятим рішенням не згоден, вважає
його прийнятим із порушенням норм
матеріального та процесуального права
України й з неповним з»ясуванням
обставин справи. Тому він звернувся з
апеляційною скаргою, якою просить
Донецький апеляційний господарський
суд рішення господарського суду
Луганської області від 25.12.13 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, м.
Стаханов Луганської області до
Приватного підприємства «БПФ», м.
Стаханов Луганської області про
стягнення 35 423 грн. 23 коп. у повному
обсязі.

Відповідач надав відзив на апеляційну
скаргу, яким просив залишити рішення
суду першої інстанції без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні представники
сторін підтримали свої вимоги та
заперечення щодо апеляційної скарги.

Судова колегія Донецького
апеляційного господарського суду
вважає за необхідне розглянути
апеляційну скаргу, оскільки для
з'ясування фактичних обставин справи
достатньо матеріалів, що знаходяться в
матеріалах справи № 9/5014/3201/2012 та
наданих представниками сторін
пояснень.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі встановлених фактичних
обставин, переглядає справу та
викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді справи
норм матеріального та процесуального
права, що мають значення для справи.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення суду відповідає
вимогам чинного законодавства України,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням виконавчого комітету
Стахановської міської ради № 146 від
22.03.2000 р. затверджено генеральний план
території ринку "Північний" Спільного
підприємства "БПФ" (на перспективну
забудову) по вул. Карбишева, 1 у м.
Стаханов.

15.12.2004 року між територіальною громадою
Стахановської міської ради
(орендодавець) та Спільним
підприємством "БПФ" (орендар),
правонаступником якого є Приватне
підприємство "БПФ", було укладено
договір оренди землі б/н, відповідно до
умов якого орендодавець на підставі
п.1.2.1 рішення 33-ої сесії Стахановської
міської ради 4 скликання від 12.11.2004
№706/44, надав, а орендар прийняв в
строкове платне користування земельну
ділянку, загальною площею 1,9399 га, для
обслуговування території ринку
"Північний" за рахунок земель міської
ради. Земельна ділянка знаходиться за
адресою: м. Стаханов, вул.
Карбишева, 1, Луганської області, згідно
доданого плану (кадастровий номер
земельної ділянки :04:001:0001).

Відповідно до п. 7 договору, строк
оренди землі укладено на термін десять
років.

Факт передачі орендодавцем земельної
ділянки площею 1,9399 га, за адресою:
м. Стаханов, вул. Карбишева, 1, в оренду
для обслуговування території ринку
"Північний" орендарю - СП "БПФ",
підтверджується актом приймання -
передачі орендованої земельної
ділянки від 10.01.2005 року.

10.01.2003 року між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_6 та Приватним
підприємством «БПФ» було укладено
договір № 69 на відшкодування частини
загальноринкових витрат, відповідно до
умов якого відповідач надав позивачу
територію ринку для розміщення кіоску
№ 102"а" загальною площею (3*4) 12 кв.м. з
метою здійснення торгової діяльності,
а відповідач зобов»язався
відшкодовувати частину загально
ринкових витрат.

Відповідно до п. 5 договору, він був
укладений до 31.12.2003 р., договір
вважається щорічно продовженим, якщо
за місяць до закінчення строку його дії
однією з сторін не буде заявлено про
відмову або перегляд умов.

01.01.2005 року сторони уклали договір № 60
на відшкодування частини
загальноринкових витрат, відповідно до
умов якого позивачу було надано
територію ринку на розташування
кіосків НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_1,
загальною площею 38,4 м2.

Пунктом 5 вказаного договору
встановлено, що він діє до 31.12.2005 р. та
вважається щорічно продовженим, якщо
за місяць до закінчення строку його дії
однією з сторін не буде заявлено про
відмову або перегляд умов.

01.07.2010 року між сторонами був укладений
договір № 181 на відшкодування частини
загальноринкових витрат, відповідно до
умов якого відповідач надав позивачу
територію ринку під розміщення
торговельних кіосків НОМЕР_2, НОМЕР_3,
НОМЕР_1, загальною площею 38,4 м2, а
позивач зобов'язався відшкодовувати
частину загальноринкових затрат в сумі
768 грн. 00 коп. на місяць.

Відповідно до п. 3 договору, у випадку
утворення заборгованості по платежам,
передбаченим пунктами 1.2 і 1.3, за період
понад одного місяця адміністрація
ринку має право демонтувати кіоск, при
цьому відповідач не несе
відповідальності за збереження самого
кіоску та майна, що в ньому знаходиться.

Пунктом 5 договору передбачено, що він
діє з 01.07.2010 р. по 31.12.2010 р.

Протягом 2011 - 2012 років позивач
продовжував сплачувати орендну плату
на адресу відповідача щомісячно у
розмірі 768 грн. 00 коп., що
підтверджується копіями квитанцій до
прибуткових ордерів за період з січня
2011 року по квітень 2012 року включно,
проте договір на відшкодування частини
загальноринкових витрат між сторонами
укладений не був.

За твердженнями позивача, на вимогу
відповідача, в липні 2012 року позивач за
власні кошти здійснила реконструкцію
кіоску НОМЕР_1, при цьому з відповідачем
були узгоджені межі та розмір кіоску, у
зв»язку з чим 16.07.2012 року між Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_6 та ТОВ
«Будівельна фірма «Сивана» був
укладений договір підряду щодо
влаштування м'якої покрівлі на
торгівельному модулі на суму 2 700 грн.
00 коп., що підтверджується актом
здачі-приймання виконаних робіт від
30.07.2012 р., актами приймання виконаних
будівельних робіт за липень 2012 р. за
формою № КБ-2в.

Крім того, як зазначає позивач у своєму
позові, придбання та доставка
будівельних матеріалів для
реконструкції вартувало 17 343 грн. 23 коп.,
оплата будівельних робіт за договором
підряду - 2 700 грн. 00 коп., оплата послуг
автокрану - 380 грн. 00 коп.

20.09.2012 р. відповідач надіслав на адресу
позивача повідомлення за вих. №59, з
якого вбачається, що позивачем
порушуються умови п.п.1.1, 2.2, 2.3 договору
№ 181 на відшкодування частини
загальноринкових витрат від 01.07.2010
року, а тому адміністрація ринку
«Північний» розриває вказаний договір
згідно пункту 3.

15.10.2012 року відповідач надіслав на
адресу позивача припис директора ПП
"БПФ" за вих. №63 про необхідність
демонтажу кіоску НОМЕР_1 упродовж 10
календарних днів, оскільки позивачем
самовільно зайнята земельна ділянка на
ринку «Північний» при проведенні
реконструкції кіоску НОМЕР_1, незаконно
збільшена його площа, будівельні
роботи проведені без проекту
реконструкції та згоди з
адміністрацією ринку.

25.10.2012 року відповідач надіслав на
адресу позивача лист за вих. № 64 з
вимогою звільнити територію ринку, на
якій розташовані торгові кіоски
НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_1.

Протягом 14-15 листопада 2012 року
працівниками відповідача було
демонтовано торговельний кіоск НОМЕР_1,
про що складений відповідний акт.

Позивач, вважає, що відповідач,
здійснивши демонтаж торговельного
кіоску НОМЕР_1, завдав йому матеріальні
збитки, які складаються з суми витрат,
пов»язаних з придбанням кіоску за
договором купівлі - продажу від 06.01.2003 р.
у розмірі 15 000 грн. 00 коп., витрат на
реконструкцію торговельного кіоску у
розмірі 17 343 грн. 23 коп., оплати вартості
будівельних робіт на суму 2700 грн. 00 коп.
та оплатою послуг автокрану на суму 380
грн. 00 коп., що загалом складає 35 423 грн.
23 коп.

Враховуючи наведене, позивач звернувся
із позовом до господарського суду
Луганської області про стягнення з
відповідача збитків у розмірі 35 423 грн.
23 коп.

Дослідивши фактичні обставини справи,
оцінивши докази на їх підтвердження,
надавши правову кваліфікацію
відносинам сторін і виходячи з фактів,
встановлених у процесі розгляду
справи, правових норм, які підлягають
застосуванню, та матеріалів справи,
судова колегія дійшла висновку, що:

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу
України встановлено, що збитками
визначаються втрати, яких особа
зазнала у зв'язку із знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права, а
також доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є
склад правопорушення, який включає
наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв'язок між діями або
бездіяльністю винної особи та
збитками.

Збитки - це витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною у
відповідності до ст. 224 Господарського
кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу
України визначений вичерпний перелік
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, зокрема:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково втрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною;
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною; матеріальна
компенсація моральної шкоди у
випадках, передбачених законом,
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду
факт заподіяння йому збитків, розмір
зазначених збитків та докази
невиконання зобов'язань та
причинно-наслідковий зв'язок між
невиконанням зобов'язань та
заподіяними збитками. При визначенні
розміру збитків, заподіяних порушенням
господарських договорів, береться до
уваги вид (склад) збитків та наслідки
порушення договірних зобов'язань для
підприємства. Тоді як відповідачу
потрібно довести відсутність його вини
у спричиненні збитків позивачу.

Позивач при зверненні до суду із
позовом зазначав, що нібито поніс
збитки через здійснення відповідачем
незаконного демонтажу торговельного
кіоску НОМЕР_1.

Відповідно до норми ст. 623 Цивільного
кодексу України, сторона, яка порушила
зобов'язання повинна відшкодувати
заподіяні в результаті цього збитки.
При цьому розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується
кредитором.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.07.2010 року між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_6 та Приватним
підприємством «БПФ» був укладений
договір № 181 на відшкодування частини
загальноринкових витрат, відповідно до
умов якого відповідач надав позивачу
територію ринку під розміщення
торговельних кіосків НОМЕР_2, НОМЕР_3,
НОМЕР_1, загальною площею 38,4 м2, а
позивач зобов'язався відшкодовувати
частину загальноринкових затрат в сумі
768 грн. 00 коп. на місяць.

Відповідно до п. 3 договору, у випадку
утворення заборгованості по платежам,
передбаченим пунктами 1.2 і 1.3, за період
понад одного місяця адміністрація
ринку має право демонтувати кіоск, при
цьому відповідач не несе
відповідальності за збереження самого
кіоску та майна, що в ньому знаходиться.

Пунктом 5 договору передбачено, що він
діє з 01.07.2010 р. по 31.12.2010 р., проте позивач
продовжував здійснювати оплату
загальноринкових витрат на користь
відповідача з січня 2011 року по квітень
2012 року без достатньої правової
підстави, без укладання відповідного
договору оренди торговельного місця,
як того вимагає п. 16 Правил торгівлі на
ринку, затверджених наказом
Міністерства економіки та з питань
європейської інтеграції України
№57/188/84/105 від 26.02.2002 р. Крім того, як
вірно зазначив суд першої інстанції,
договір № 181 на відшкодування частини
загальноринкових витрат не є договором
оренди в розумінні діючого
законодавства України та не має
обов»язкових умов договору оренди,
передбачених п.20 Правил торгівлі на
ринку та Типовим договором оренди
торговельного місця, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№278 від 05.03.2009 р. з відповідними змінами.

15.10.2012 року відповідач надіслав на
адресу позивача припис директора ПП
"БПФ" за вих. №63 про необхідність
демонтажу кіоску НОМЕР_1 упродовж 10
календарних днів, оскільки позивачем
самовільно зайнята земельна ділянка на
ринку «Північний» при проведенні
реконструкції кіоску НОМЕР_1, незаконно
збільшена його площа, будівельні
роботи проведені без проекту
реконструкції та згоди з
адміністрацією ринку. У зв»язку з
невиконанням вказаного припису,
протягом 14-15 листопада 2012 року
працівниками відповідача було
демонтовано торговельний кіоск НОМЕР_1,
про що складений відповідний акт.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
неправомірних дій саме позивача по
реконструкції торговельного кіоску
НОМЕР_1 на ринку «Північний», що
призвели до збільшення його площі
згідно акту обстеження торгового місця
від 15.10.2012 р. всупереч наказу №67
директора ПП «БПФ» «Про розмір
торгових місць, обладнаних металевими
кіосками, належних приватним
підприємцям» від 01.07.2010 р., за
відсутності відповідного проекту та
узгодження з ПП «БПФ», якому належить
на праві оренди земельна ділянка для
обслуговування території ринку
«Північний». Тому, з огляду на
вищезазначене, а також з огляду на
норми статті 27 Закону України «Про
оренду землі», якими передбачено право
орендаря на захист його права на
орендовану земельну ділянку, та те, що
позивач був попереджений про
можливість демонтажу торговельного
кіоску, дії відповідача по відношенню
до позивача у даній справі є
правомірними.

Позивач при зверненні до суду зазначив,
що у зв»язку з неправомірними діями
відповідача по демонтажу
торговельного кіоску НОМЕР_1, він
нібито поніс збитки, які складаються з
витрат на реконструкцію торговельного
кіоску у розмірі 17 343 грн. 23 коп., оплати
вартості будівельних робіт на суму 2700
грн. 00 коп. та оплатою послуг автокрану
на суму 380 грн. 00 коп., що загалом складає
20 423 грн. 23 коп., а також витрат,
пов»язаних з придбанням кіоску за
договором купівлі - продажу від 06.01.2003 р.
у розмірі 15 000 грн. 00 коп.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 10.06.13 р. по
справі №9/5014/3201/2012 для з»ясування суми
збитків, понесених позивачем в
результаті демонтажу кіоску НОМЕР_1, що
розташований за адресою: Луганська
область, м. Стаханов, територія ринку
«Північний» було призначено
проведення судової будівельно -
технічної експертизи, а провадження у
справі було зупинено до отримання
висновку експерта. Згідно з висновком
експерта Луганського відділення
Донецького науково - дослідного
інституту судових експертиз №997/23
будівельно - технічної експертизи від
01.10.2013 р. вартість будівельних робіт,
зазначених у акті приймання - здачі
виконаних робіт форма КБ-2в за липень 2012
року на суму 2 700 грн. 00 коп. на момент
проведення експертизи складає 2 065
грн. 20 коп., вартість будівельних робіт
зазначених у акті приймання - здачі
виконаних робіт форма КБ-2в за липень 2012
року на суму 2 700 грн. 00 коп. станом на
липень 2012 року складає 1 954 грн. 80 коп. У
зв'язку з тим, що на момент проведення
експертизи торговельний кіоск НОМЕР_1
за адресою: Луганська область, м.
Стаханов, територія ринка "Північний"
демонтовано, тому визначити візуальним
обстеженням чи були виконані
будівельні роботи, зазначені в актах
приймання виконаних робіт форма КБ-2в
від 30.07.2012р. та від 20.07.2012р. не є можливим.
Крім того, вирішення питання щодо
вартості будівельних матеріалів, які
утворилися в результаті демонтажу
конструкції, в яку перетворився кіоск
НОМЕР_1 та знаходяться на
відповідальному зберіганні у ПП "БПФ",
відповідача у справі, не входить до
компетенції судового експерта -
будівельника та відноситься до судової
товарознавчої експертизи, клопотання
про призначення якої позивачем до суду
не надавалося.

Судова колегія не приймає до уваги
висновок експерта Луганського
відділення Донецького науково -
дослідного інституту судових
експертиз №997/23 будівельно - технічної
експертизи від 01.10.2013 р. на
підтвердження нібито понесених
збитків, оскільки вказаним висновком
не встановлена дійсна вартість
виконаних робіт, її об»єм та види
виконаних будівельних робіт за всіма
актами приймання виконаних
будівельних робіт за липень 2012 р. за
формою №КБ-2в.

Крім того, позивачем в якості доказів
розміру завданих збитків саме на суму 35
423 грн. 23 коп. надано звіт про визначення
оціночної вартості будівельних
товарів, матеріалів та виробів, що
знаходяться за адресою: Луганська
область, ринок Сєвєрний, торгівельний
кіоск НОМЕР_1, складеного експертом -
оцінювачем ОСОБА_7, згідно якого
ринкова вартість будівельних товарів,
матеріалів та виробів станом на
листопад 2012 року складає 41 879 грн. 00 коп.
Проте судова колегія не приймає до
уваги вказаний звіт, оскільки він не є
належним та допустимим доказом по
справі відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36
Господарського процесуального кодексу
України, так як питання щодо визначення
вартості будівельних матеріалів
можливо визначити лише шляхом
призначення по справі судової
товарознавчої експертизи, однак в
матеріалах справи відсутнє клопотання
позивача саме з цього приводу і
належними засобами доказування не
встановлено вартість будівельних
матеріалів, які утворилися в
результаті демонтажу торговельного
кіоску НОМЕР_1.

Таким чином, судова колегія дійшла
висновку, що позивач не довів суду
належними засобами доказування згідно
норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського
процесуального кодексу України розмір
завданих збитків саме у розмірі 35 423
грн. 23 коп., оскільки витрати позивача у
розмірі 20 423 грн. 23 коп., пов»язані
нібито з реконструкцією торговельного
кіоску НОМЕР_1 здійснені ним самостійно
без відповідного проекту та узгодження
з ПП «БПФ». Крім того, позивачем не
підтверджені належними засобами
доказування нібито понесені витрати,
які пов»язані з придбанням кіоску у
розмірі 15 000 грн. 00 коп., оскільки
договір купівлі - продажу від 06.01.2003 р.,
укладений між ПП ОСОБА_8 та ПП ОСОБА_6 та
розписка ПП ОСОБА_8 від 07.06.2013 р. не
підтверджує факту продажу саме
торговельного кіоску НОМЕР_1, демонтаж
якого є підставою розгляду вказаної
справи.

Враховуючи наведене, судова колегія
вважає, що позивачем не доведено
об»єктивну та суб»єктивну сторони
спричинених відповідачем збитків,
зокрема, причинно-наслідковий зв»язок
між протиправними діями відповідача по
демонтажу торговельного кіоску та
спричиненими позивачу збитками саме у
розмірі 35 423 грн. 23 грн., тоді як
відповідачем доведено відсутність
його вини.

Таким чином, судова колегія вважає, що
господарським судом правомірно було
відмовлено Фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_6, м. Стаханов Луганської області
у задоволенні позовних вимог про
стягнення з Приватного підприємства
«БПФ», м. Стаханов Луганської
області збитків у розмірі 35 423 грн. 23
коп.

Доводи апеляційної скарги не прийняті
судовою колегією до уваги, оскільки не
підтверджені матеріалами справи та не
впливають на правомірність висновку
прийнятого господарським судом
рішення.

Отже, відповідно до статті 47
Господарського процесуального кодексу
України, судове рішення прийняте
суддею за результатами дослідження
усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова
колегія Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що відповідно до вимог ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
Луганської області від 25.12.2013 р. у
справі № 9/5014/3201/2012 ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи, які
мають суттєве значення для вирішення
спору, відповідає нормам матеріального
та процесуального права України, а
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку суду.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору по
апеляційній скарзі покладаються на
скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_6, м. Стаханов
Луганської області на рішення
господарського суду Луганської
області від 25.12.2013 р. у справі №
9/5014/3201/2012 залишити без задоволення,
рішення господарського суду
Луганської області від 25.12.2013 р. у
справі № 9/5014/3201/2012 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття, направляється сторонам
по справі в триденний строк та може
бути оскаржена до Вищого
господарського суду України через
Донецький апеляційний господарський
суд у двадцятиденний строк.

Головуючий
Г.І. Діброва

Судді
К.І. Бойченко

О.В. Стойка

Надр. 5 прим:

1 - у справу;

2 - позивачу;

3 - відповідачу;

4 - ДАГС;

5- ГС Луг. обл.

Довгалюк К.Г.