м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23286/13 06.02.14

За позовом Київської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
воєнній

сфері в інтересах держави
в особі 1) Міністерства оборони України
та

2) Концерну
«Техвоєнсервіс» Міністерства оборони
України

До Фізичної особи -
підприємця Бойка Сергія Миколайовича

Про стягнення 31 031,00 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

Від прокуратури Пантюхов О.В. -
посвідчення № 011863 від 28.10.2012

Від позивача-1 не з'явився

Від позивача-2 Бедрій О.І. - по дов. №
2 від 08.01.2014

Від відповідача не з'явився

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Київської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері в інтересах
держави в особі Міністерства оборони
України та 2) Концерну «Техвоєнсервіс»
Міністерства оборони України до
Фізичної особи - підприємця Бойка
Сергія Миколайовича про стягнення 31
031,00 грн., з яких: 29 640,00 грн. боргу за
зберігання майна та 1 391,00 грн. - 3% річних
за неналежне виконання взятих на себе
останнім зобов'язань згідно договору
відповідального зберігання № 1 від
28.12.2010.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.12.2013 порушено провадження у
справі № 910/23286/13 та призначено справу
до розгляду на 17.12.2013.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/23286/13 від 17.12.2013, у зв'язку з
неявкою представників сторін в судове
засідання та невиконанням сторонами
вимог ухвали про порушення провадження
у справі від 03.12.2013, розгляд справи був
відкладений на 16.01.2014.

Прокуратурою в судовому засіданні
16.01.2014 було подано клопотання про
продовження строку вирішення спору у
справі № 910/23286/13 на 15 днів.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/23286/13 від 16.01.2014 продовжено
строк вирішення спору у справі №
910/23286/13 на 15 днів.

В судовому засіданні 16.01.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 06.02.2014.

Прокуратура в судовому засіданні 06.02.2014
позовні вимоги підтримала повністю.

Позивач-1 в судове засідання 06.02.2014 не
з'явився.

Позивач-1 належним чином повідомлений
про призначення справи до розгляду в
засіданні господарського суду, про час
і місце його проведення, з огляду на
наступне

Згідно абз. 2 п. 3.9.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у разі присутності
сторони або іншого учасника судового
процесу в судовому засіданні протокол
судового засідання, в якому
відображені відомості про явку сторін
(пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання.

Протокол судового засідання від 16.01.2014
свідчить про те, що представник
позивача-1 Загуменний В.В. згідно
довіреності № 220/512/д від 29.10.2013 був
присутній в цьому засіданні та
повідомлений про те, що наступне судове
засідання відбудеться 06.02.2014.

Більше того в матеріалах справи наявна
розписка від 16.01.2014 представника
позивача-1 Загуменного В.В. про те, що
останньому повідомлено судом про дату
та місце проведення наступного
засідання у справі № 910/23286/13.

Позивач-2 в судовому засіданні 06.02.2014
позовні вимоги прокуратури підтримав
повністю.

Відповідач в судове засідання 06.02.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог ухвали суду про порушення
провадження у справі від 03.12.2013 та ухвал
від 17.12.2013, від 16.01.2014 не виконав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення, з
огляду на наступне

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвали
суду було надіслано відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві, а саме :
м. Київ, пр. Гагаріна, 13-Б, кв. 35, яка
згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців станом на 10.12.2013 є
місцем проживання відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 16.01.2014,
надіслану за вказаною вище адресою,
отримав 23.01.2014, що підтверджується
наявним в матеріалах справи
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Про поважні причини неявки в судове
засідання повноважного представника
відповідача суд не повідомлений.
Клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

Суд приходить до висновку, що наявних в
матеріалах справи документів
достатньо для вирішення справи по суті
без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 06.02.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

28.12.2010 між Концерном «Техвоєнсервіс» в
особі філії Концерну «Техвоєнсервіс»
«Логістик-Центр» (зберігач) та Фізичною
особою - підприємцем Бойко Сергієм
Миколайовичем (поклажодавець) було
укладено договір відповідального
зберігання № 1 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору в порядку
та на умова, визначених цим договором,
поклажодавець передає, а зберігач
приймає на відповідальне зберігання
протягом строку дії цього договору
окремі партії товарів (далі - майно)
згідно актів приймання-передачі майна
та накладних. Зберігач зобов'язується
зберігати майно та повернути його
поклажодавцю неушкодженим.

Спір виник в зв'язку з тим, що
прокуратурою встановлено про
порушення відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором в частині
своєчасної сплати наданих послуг
зберігання майна за період з липня по
вересень 2011 року, в зв'язку з чим
виникла заборгованість перед
позивачем-2 в розмірі 29 640,00 грн., а також
за несвоєчасне виконання зобов'язань
нараховані 3% річних в сумі 1 391,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
прокуратури підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Стаття 936 Цивільного кодексу України
встановлює, що за договором зберігання
одна сторона (зберігач) зобов'язується
зберігати річ, яка передана їй другою
стороною (поклажодавцем), і повернути
її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до п. 3.1.1. договору зберігач
зобов'язаний зберігати майно у термін з
01.01.2011 по 31.12.2011.

Згідно з п. 1 ст. 946 Цивільного кодексу
України плата за зберігання та строки
її внесення встановлюються договором
зберігання.

Відповідно до п. 2.1. договору плата за
зберігання за домовленістю сторін на
місяць становить 21 600,00 грн.

Додатковою угодою № 1 від 01.03.2011 сторони
дійшли згоди про те, що з 01.03.2011 до 31.12.2011
розмір плати за зберігання майна
складає 15 040,00 грн.

Додатковою угодою № 2 від 01.06.2011 сторони
дійшли згоди про те, що з 01.06.2011 до 31.12.2011
розмір плати за зберігання майна
складає 9 980,00 грн.

Згідно з п. 2.5. договору зберігач
щомісяця до 15 числа надає поклажодавцю
рахунки на оплату місячної плати за
зберігання та витрати зберігача майна
на наступний місяць.

Пунктом. 2.6. договору визначено, що
оплата за зберігання та витрати
здійснюється поклажодавцем у гривнях
на підставі оригіналів рахунків шляхом
банківського перерахування
безготівкових коштів на поточний
рахунок зберігача щомісячно до 20 числа
місяця, на який надаються послуги за
цим договором.

Доказів виставлення відповідачу
рахунків на оплату не подано.

Проте, враховуючи те, що розмір плати за
зберігання майна є фіксованим суд
вважає, що ніщо не перешкоджало
відповідачу здійснювати оплату
наданих послуг.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до п. 4.2.2. договору
поклажодавець зобов'язався сплатити
послуги зберігача згідно п.п. 2.1., 2.3., 2.6.
цього договору.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, матеріали справи свідчать про
порушення відповідачем зобов'язання
щодо сплати в повному обсязі вартості
наданих послуг зберігання у період з
серпня 2011 року по вересень 2011 року, в
результаті чого виникла
заборгованість, яка згідно підписаного
та скріпленого печатками обох сторін,
складає 29 640,00 грн. (9 880,00 грн. х 3 місяці).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

З урахуванням викладеного суд дійшов
висновку що позовні вимоги прокуратури
про стягнення з відповідача 29 640,00 грн.
боргу обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач у визначений строк
оплату за надані послуги зберігання не
здійснив, а отже є таким, що прострочив
виконання зобов'язання.

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по сплаті
платежів за надані послуги зберігання,
прокуратура на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути 3% річних в розмірі 1 391,00 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3 % річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника.

Умовами договору не визначено інший
розмір процентів.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про задоволення вимог
прокуратури щодо стягнення з
відповідача 3% річних в розмірі 1 391,00
грн. (за обґрунтованими розрахунками).

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених прокуратурою,
не надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Київської прокуратури з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
в інтересах держави в особі
Міністерства оборони України та 2)
Концерну «Техвоєнсервіс» Міністерства
оборони України є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню
повністю.

Судового збір, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, підлягає стягненню з
відповідача в дохід Державного бюджету
України.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця Бойка Сергія Миколайовича
(м. Київ, пр. Гагаріна, 13-Б, кв. 35,
ідентифікаційний номер ) на
користь Концерну «Техвоєнсервіс»
Міністерства оборони України (м. Київ,
пр. Повітрофлотський, 6, )
29 640 (двадцять дев'ять тисяч шістсот
сорок) грн. 00 коп. боргу за зберігання
майна, 1 391 (одну тисячу триста
дев'яносто одну) грн. 00 коп. - 3% річних.

3. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця Бойка Сергія Миколайовича
(м. Київ, пр. Гагаріна, 13-Б, кв. 35,
ідентифікаційний номер ) в дохід
Державного бюджету України (за
реквізитами отримувач: ГУ ДКСУ у м.
Києві, , банк отримувача:
ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок
3001, код платежу: 22030001, символ
звітності банку: 206) 1 720 (одну тисячу
сімсот двадцять) грн. 50 коп. судового
збору.

Повне рішення складено 10.02.2014.

СуддяВ.В.Сівакова