м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
УХВАЛА

Справа № 5011-2/16821-2012 28.01.14

За скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
"АІС-Лізинг"

на дії ВДВС
Ірпінського МУЮ

у справі 5011-2/16821-2012

За заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю
"АІС-Лізинг"

про видачу виконавчого
документа на виконання рішення

третейського суду

За позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"АІС-Лізинг"

До Фізичної
особи-підприємця Надточій Віктора
Григоровича

Про стягнення
заборгованості

Суддя: Домнічева І.О.

Представники:

Від заявника: - Фінагіна В.Б. - за дов.

Від відповідача: не з'явився

Від ВДВС: - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

16.11.2012 р. Постійно діючим Третейським
судом при Асоціації "Бізнес центр
"Правозахист"п рийнято рішення у справі
№ 5/10-12 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"АІС-ЛІЗИНГ" до Фізичної особи -
підприємця Надточій Віктора
Григоровича про стягнення 91 943,02 грн.

Ухвалою 25.12.12 р. Господарський суд міста
Києва задовольнив заяву позивача про
видачу виконавчого документа на
виконання вказаного рішення
третейського суду.

На виконання ухвали суду, що набрала
законної сили, судом було видано
відповідний наказ.

22.11.2013 р. судом отримано скаргу на дії
ВДВС Ірпінського МУЮ..

Ухвалою від 25.11.13 р. розгляд скарги
призначено на 10.12.13 р.

Ухвалою від 10.12.13 р. розгляд скарги
відкладено на 13.01.14 р.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва Князькова В.В. від
13.01.14р. у зв'язку з перебуванням судді
Домнічевої І.О. на лікарняному справу
передано для розгляду скарги на дії
ВДВС судді Літвіновій М.Є.

Ухвалою від 13.01.14р. суддя Літвінова М.Є.
прийняла справу до свого провадження
та призначила до розгляду на 28.01.14р.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду міста Києва Бойка
Р.В. від 27.01.14 р. у зв'язку з виходом судді
Домнічевої І.О. з лікарняного та з метою
дотримання процесуальних строків,
справу передано для розгляду судді
Домнічевій І.О.

В судовому засіданні представник
заявника підтримав подану скаргу,
представник відповідача та державний
виконавець в судове засідання не
з'явились про дату час та місце
проведення судового засідання
повідомлені належним чином.

До повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи. Особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.
Примірники повідомлень про вручення
рекомендованої кореспонденції,
повернуті органами зв'язку з
позначками "адресат вибув", "адресат
відсутній" і т. п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій (п. 4
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 02.06.2006
№ 01-8/1228 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році",
п. 11 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 15.03.2007
№ 01-8/123 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році",
п. 3.6. роз'яснення Вищого арбітражного
суду України від 18.09.1997 № 02-5/289 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України").

В поданій скарзі, скаржник просить:

Визнати незаконною та скасувати
постанову ВДВС Ірпінського МУЮ від
13.11.2013р. (ВП № 36092939) про повернення
виконавчого документа Стягувачеві;

Визнати незаконною та скасувати
постанову ВДВС Ірпінського МУЮ від
12.11.2013р. (ВП № 36092027) про повернення
виконавчого документа Стягувачеві;

Зобов'язати ВДВС Ірпінського МУЮ
поновити ВП № 36092939, 36092027.

В силу положень ч. 2 ст. 121-2 ГПК України
скарги на дії органів Державної
виконавчої служби розглядаються
господарським судом, про час і місце
якого повідомляються ухвалою стягувач,
боржник чи прокурор та орган виконання
судових рішень.

Розглянувши отримані документи,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою ВДВС Ірпінського МУЮ від
13.11.2013р. (ВП № 36092939) наказ
Господарського суду м. Києва від
25.12.2012р. про примусове виконання
рішення у справі № 5011-2/16821-2012 повернуто
Стягувачеві.

Постановою ВДВС Ірпінського МУЮ від
12.11.2013р. (ВП № 36092027) наказ
Господарського суду м. Києва від
25.12.2012р. про примусове виконання ухвали
у справі № 5011-2/16821-2012 повернуто
Стягувачеві.

У якості підстави для повернення
зазначених наказів державний
виконавець зазначив п. 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про
виконавче провадження», а саме: «Згідно
відповіді ДПС України інформація про
джерело отримання доходів боржника в
базі ДРФО відсутня. Згідно відповіді з
банківських установ гроші кошти на
рахунках боржника відсутні. За
інформацією Державної реєстраційної
служби за боржником нерухоме майно на
праві власності не зареєстровано.
Згідно відповіді УПФУу м. Ірпені
боржник на обліку в ПФУ не перебуває. До
Ірпінського MB ГУ МВС України в К/о
направлено подання про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності за невиконання
рішення суду. 13.08.2013р. за виx. № 2043
Стягувачу направлено лист щодо
авансування витрат на організацію та
проведення виконавчих дій. Станом на
13.11.201Зр стягувач відповідь на лист № 2043
не надав та авансування витрат не
здійснив».

Заявник свою скаргу обґрунтовує тим, що
державний виконавець відповідно до
ст.52 ЦК України, п.1 ст.63 ЗУ «Про
виконавче провадження», не вчинив
жодних дій, направлених на примусове
виконання наказів щодо можливого
звернення стягнення як до фізичної
особи Надточія В.Г.

Відповідно до ч. 5 ст. 52 Закону України
"Про виконавче провадження"у разі
відсутності у боржника коштів та інших
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
також на належне боржнику інше майно,
за винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем.

Відповідно до п. 6 ст. 52 Закону України
"Про виконавче провадження" стягнення
на майно боржника звертається в
розмірі і обсязі, необхідних для
виконання за виконавчим документом, з
урахуванням стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Частиною 7 ст. 319 ЦК України встановлено,
що діяльність власника може бути
обмежена чи припинена або власника
може бути зобов'язано допустити до
користування його майном інших осіб
лише у випадках і в порядку,
встановлених законом

Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЦК України
фізична особа здійснює своє право на
підприємницьку діяльність за умови її
державної реєстрації в порядку,
встановленому законом.

Згідно з ст. 51 ЦК України до
підприємницької діяльності фізичних
осіб застосовуються
нормативно-правові акти, що регулюють
підприємницьку діяльність юридичних
осіб, якщо інше не встановлено законом
або не випливає із суті відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 52 ЦК України фізична
особа - підприємець відповідає за
зобов'язаннями, пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
майном, крім майна, на яке згідно із
законом не може бути звернено
стягнення.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про
виконавче провадження" не допускається
звернення стягнення на майно,
зазначене в переліку видів майна
громадян, на яке не може бути звернуто
стягнення за виконавчими документами,
згідно з додатком до цього Закону
(Додаток до Закону України "Про
виконавче провадження"від 21 квітня 1999
року N 606-XIV "Перелік видів майна
громадян, на яке не може бути звернено
стягнення за виконавчими документами).

Згідно з ст. 63 Закону України "Про
виконавче провадження", стягнення на
нерухоме майно (будинок, квартиру,
приміщення, земельну ділянку)
звертається за відсутності у боржника
достатніх коштів чи рухомого майна з
додержанням правил ст. 62 Закону.

Далі, відповідно до ст. 63 Закону у разі
відсутності в боржника - фізичної особи
достатніх коштів чи рухомого майна
проводиться звернення стягнення на
будинок, квартиру, земельну ділянку,
інше нерухоме майно. При цьому в першу
чергу звертається стягнення на окрему
від будинку земельну ділянку, інше
приміщення, що належать боржнику. В
останню чергу звертається стягнення на
житловий будинок чи квартиру, в якому
фактично проживає боржник. Разом з
житловим будинком стягнення
звертається також на прилеглу земельну
ділянку, що належить боржнику.

У разі звернення стягнення на будинок,
квартиру, інше приміщення чи земельну
ділянку державний виконавець подає
запит до відповідних місцевих органів,
що здійснюють реєстрацію та облік
майна, про належність такого майна
боржнику на праві власності, а також
перевіряє, чи не перебуває це майно під
арештом.

Після надходження документального
підтвердження належності боржнику на
праві власності будинку чи іншого
нерухомого майна державний виконавець
накладає на них арешт та вносить
відомості про такий арешт до
відповідних реєстрів в установленому
законодавством порядку. Про накладення
арешту на будинок чи інше нерухоме
майно, заставлене третім особам,
державний виконавець невідкладно
повідомляє таким особам.

Однак, під час розгляду скарги
державним виконавцем не були надані
суду докази виконання вимог
вищевказаних норм та з'ясування
наявності у боржника майна, і на яке
можливо звернути стягнення в рахунок
погашення боргу, у тому числі такого
майна, яке не підлягає реєстрації в БТІ,
УДАІ, тощо (побутова техніка, цінні
папери, частки в статутних капіталах
інших суб'єктів господарювання).

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України»
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон в т.ч.
якщо він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, - до виконання цих
зобов'язань. П. 8 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених Постановою КМУ №
57 від 27.01.1995р., також передбачено, що
громадянину може бути тимчасово
відмовлено у виїзді з України, якщо він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням.

Згідно з роз'ясненням Міністерства
юстиції України та Адміністрації
Державної прикордонної служби України
від 27.05.2008р. № 25/32/463, наявність в особи
невиконаних зобов'язань, є підставою
для обмеження її у праві виїзду за межі
України. Питання щодо такого обмеження
вирішується судом.

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України питання
про тимчасове обмеження боржника, в
тому числі фізичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Враховуючи те, що Боржник ухиляється
від виконання рішення суду, що набрало
чинності, а вже здійснені державним
виконавцем заходи примусового
виконання результату не дали,
державний виконавець зобов'язаний був
застосувати захід примусового
виконання у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України Надточія В.Г. до виконання
рішення суду. Однак, зазначені дії
державним виконавцем також вчинені не
були.

Стягувач вважає, що дії Боржника
спрямовані не на виконання рішення
суду, як того вимагає закон, а навпаки,
на ухилення від виконання своїх
зобов'язань. Це підтверджується
обставинами справи, а також
безпосередньо тим, що станом на
сьогоднішній день накази по справі
залишаються невиконаними.

Відповідно до п. 18 ч. З ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження», п.
11.1. Інструкції з організації
примусового виконання рішень у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, державний виконавець може
звернутись з поданням до суду за
місцезнаходженням органну ДВС щодо
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
за межі України до виконання
зобов'язань за рішенням.

В матеріалах справи відсутні звернення
державного виконавця до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду керівника боржника -
юридичної особи за межі України.

У відповідності до ст. 115 ГПК України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом
України «Про виконавче провадження».

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено Законом України «Про
виконавче провадження».

В силу ч. 2 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Згідно з п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" № 9 від 17.10.2012 року за
результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною,
визнає дії чи бездіяльність органу ДВС
незаконними, визнає недійсними
наслідки виконавчих дій та
зобов'язує орган державної виконавчої
служби здійснити певні виконавчі дії,
якщо він ухиляється від їх виконання
без достатніх підстав, або визнає
доводи скаржника неправомірними і
скаргу відхиляє.

За наявності викладених обставин, суд
дійшов висновку, що скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю
"АІС-Лізинг" на дії відділу державної
виконавчої служби Ірпінського
міського управління юстиції підлягає
задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 86, 121-2 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва,-

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу подану Товариством з
обмеженою відповідальністю
"АІС-Лізинг" задовольнити.

2. Визнати незаконною та скасувати
постанову ВДВС Ірпінського МУЮ від
13.11.2013р. (ВП № 36092939) про повернення
виконавчого документа Стягувачеві;

3. Визнати незаконною та скасувати
постанову ВДВС Ірпінського МУЮ від
12.11.2013р. (ВП № 36092027) про повернення
виконавчого документа Стягувачеві;

4. Зобов'язати ВДВС Ірпінського МУЮ
поновити ВП № 36092939, 36092027.

Ухвала набирає законної сили з моменту
винесення та може бути оскаржена в
порядку, передбаченому ст. 106
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
І.О. Домнічева