ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2014 р.
Справа № 921/920/13-г/10

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Костів
Т.С.

суддів
Кузь В.Л.

Желік М.Б.

при секретарі Зошій М.Р.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альваро",
м.Тернопіль, за №43 від 05.12.13 року

на рішення господарського суду
Тернопільської області від 22.11.2013 року

у справі №921/920/13-г/10

за позовом: Приватного підприємства
"Авентин", с. Щасливе, Бориспільского
району Київської області

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альваро", м.
Тернопіль

про: стягнення 63 435,71 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Арнаутов Я.Б.- представник
на підставі довіреності № б/н від 12.04.13
року;

від відповідача: не з'явився;

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду
Тернопільської області від 22.11.2013 року
у справі № 921/920/13-г/10 (суддя Півторак
М.Є.) позов Приватного підприємства
"Авентин" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альваро" про
стягнення боргу в сумі 63435,71 грн.
задоволено.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Тернопільської
області від 22.11.2013 року у справі
№921/920/13-г/10, відповідач - Товариство з
обмеженою відповідальністю "Альваро" -
подав апеляційну скаргу.

Зокрема, у своїй апеляційній
скарзі апелянт наголошує на тому, що
під час винесення судом першої
інстанції рішення, останнім не
з'ясовано в повному обсязі всіх
фактичних обставин справи, , що
спричинило на думку апелянта прийняття
незаконного рішення.

На підставі наведеного скаржник
просить рішення господарського суду
Тернопільської області від 22.11.2013 р.
скасувати повністю та прийняти нове
яким відмовити в задоволенні позову.

Автоматизованою системою
документообігу суду справу № 921/920/13-г/10
розподілено для розгляду головуючому -
судді Костів Т.С..

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
17.12.2013 року у склад колегії для розгляду
вищезазначеної справи введено суддів
Малех І.Б. та Желіка М.Б..

Ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду від
18.12.13 р. подані скаржником матеріали
визнано достатніми для прийняття їх до
провадження в апеляційній інстанції,
розгляд справи призначено на 28.01.14 р.

Згідно розпорядження в.о. голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 27.01.2014 року, у
зв'язку із тимчасовою непрацездатністю
судді Малех І.Б., у склад колегії для
розгляду справи № 921/920/13-г/10 замість
судді Малех І.Б. введено суддю Кузя В.Л..

Представнику роз'яснено його
права згідно зі ст. 22 ГПК України.

В судове засідання 28.01.14 року
представник позивача з'явився, проти
апеляційної скарги заперечив, надав
усні пояснення по суті спору.

Представник скаржника в судове
засідання 28.01.14 року не з'явився, причин
неявки суду не довів, хоч був належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду спору, що підтверджується
наявним в матеріалах справи
повідомленням про вручення поштового
відправлення. Окрім того, враховуючи,
що явка представників сторін у судове
засідання не була визнана судом
обов'язковою, а також достатність
матеріалів справи для розгляду
апеляційної скарги по суті та з метою
забезпечення дотримання вимог
законодавства в частині додержання
процесуальних строків відповідно до
вимог ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи та наявні
в них докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів встановила
наступне:

як вбачається з матеріалів справи
та правильно встановлено судом першої
інстанції, між Приватним підприємством
,,Авентин''-постачальник та Товариством
з обмеженою відповідальністю
,,Альваро'' - замовник, 22.02.2013р. укладено
договір №AV-73-13 (надалі в тексті -
Договір поставки продукції), згідно
п.2.1. якого постачальник зобов'язався
виготовити та передати (поставити) в
узгодженні строки замовнику продукцію,
визначену в порядку, зазначеному п.2.2.
даного договору, а замовник
зобов'язався прийняти вказану
продукцію і сплатити за неї
встановлену грошову суму. Сторони
безумовно домовились, що остаточна
ціна за одиницю продукції визначена у
відповідній специфікації, зміні не
підлягає (п.2.3 договору).

Розділом 8 вищезазченого договору
сторони встановили умови щодо вартості
продукції та порядку розрахунків. Так,
згідно п.8.2.1. замовник перераховує
грошові кошти на поточний рахунок
постачальника у розмірі 30 % від
вартості партії товару, що вказана у
відповідній специфікації, протягом 3
(трьох) банківських днів з моменту
підписання специфікації. Решту від
вартості продукції-протягом 30
(тридцяти) календарних днів з моменту
отримання повідомлення, визначеного
п.6.4 даного договору, про виготовлення
та надходження продукції в місце
(пункт) передачі (одержання) продукції,
що визначене п.6.3 даного договору, якщо
інші умови та порядок розрахунків не
передбачені Специфікацією.(п.8.2.2.
договору)

Пунктом 2.2. договору передбачено,
що асортимент продукції, що
поставляється, кількість ціна за
одиницю, терміни та умови поставки
визначаються сторонами в
специфікаціях, які оформляються на
кожну партію продукції, яка
поставляється, окремо і є невід'ємною
частиною договору.

На виконання вимог договору
№AV-73-13 від 22.02.2013 р., сторони уклали
специфікації № 1, № 2, № 3, № 4 від 26.02.2013
року. Згідно п.п.2.1. та 2.2. зазначених
специфікацій, замовник перераховує
грошові кошти на поточний рахунок
постачальника у розмірі 30 % від
вартості партії товару, що вказана у
даній специфікації , протягом 3 (трьох)
банківських днів з моменту підписання
специфікації. Залишкову частину суми,
вказаної у специфікації, замовник
зобов'язується оплатити шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок постачальника
протягом 30 календарних днів з дати
виписки видаткової накладної.

Наявними в матеріалах справи
видатковими накладними
підтверджується факт поставки
позивачем товару, а саме
поліетиленового пакування.
Видатковими накладними № АВ-0600, №
АВ-0603, № АВ-0602, № АВ-0601 від 27.03.13 року,
позивачем відвантажено товар на
загальну суму 105 638,14 грн.

Як правильно встановлено судом
першої інстанції та вбачається із
матеріалів справи, відповідачем
здійснено розрахунок за поставлений
йому товар частково, а саме згідно
банківської виписки станом на 26.09.13
року, заборгованість складає 59 598,14 грн.

Проаналізувавши вищенаведене,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
стягнення вищезазначеної
заборгованості та зазначає наступне:

як вбачається із матеріалами
справи дії сторін, зокрема, передача
Приватним підприємством "Авентин"
товару відповідачу за видатковими
накладними, прийняття товару
відповідачем, свідчать про виникнення
між ними правовідносин поставки.

Згідно частини 2 статті 712 ЦК
України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено,
що за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Отже, загальні положення ч. 2 ст. 530
даного Кодексу не можуть бути
застосовані до спірних правовідносин
сторін, оскільки термін виконання
зобов'язання, що випливає з
правовідносин поставки
(купівлі-продажу), чітко встановлений
зазначеною спеціальною нормою права
-покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 222
ГК України учасники господарських
відносин, що порушили майнові права або
законні інтереси інших суб'єктів,
зобов'язані поновити їх, не чекаючи
пред'явлення їм претензії чи звернення
до суду.

За таких обставин, факт отримання
товару відповідачем і видаткові
накладні, надані позивачем на
підтвердження своїх вимог, є
самостійними підставами для
виникнення обов'язку у відповідача
здійснити розрахунки за отриманий
товар, а отже посилання відповідача на
п.8.2.2. договору де вказано, що строк
виконання зобов'язання за договором не
настав, оскільки повідомлення як це
передбачено п.6.4 договору останній не
отримав, підставно судом не взято до
уваги. Також, як правильно зазначив суд
першої інстанції вищезазначені
твердження відповідача спростовуються
п.п.2.1. та 2.2. специфікацій № 1, № 2, № 3, № 4
від 26.02.2013 року, якими сторони
передбачили, що замовник перераховує
грошові кошти на поточний рахунок
постачальника у розмірі 30% від вартості
партії товару, що вказана у
специфікаціях, протягом 3 (трьох)
банківських днів з моменту підписання
специфікації. Залишкову частину суми,
вказаної у специфікації, замовник
зобов'язується оплатити шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок постачальника
протягом 30 календарних днів з дати
виписки видаткової накладної.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 625
ЦК України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3 % річних,
а також пені, стягнення якої
передбачено п.11.5 договору, колегія
суддів погоджується із висновком суду
першої інстанції щодо правомірності
стягнення з відповідача 489,62 грн. - 3 %
річних, а також 3347,95 грн. пені.
У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обгрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.
Відповідач додаткових доказів не подав
і суду апеляційної інстанції, не
обґрунтовував неможливості подання
таких доказів суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили. Однак, у
встановленому законом порядку
підстави, передбачені у ст. 104 ГПК
України для скасування або зміни
судового рішення не були доведені суду
належними доказами.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи, наявні в
них докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а рішення
господарського суду Тернопільської
області від 22.11.2013 р. у справі №
921/920/13-г/10 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101,
103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд, -

П О С Т А
Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Альваро" -
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Тернопільської
області від 22.11.2013 р. у справі №
921/920/13-г/10 - без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

3.Матеріали справи скерувати до
господарського суду Тернопільської
області.

Повний текст постанови суду оформлено
і підписано відповідно до вимог статті
105 ГПК України 30.01.2014 року.

Головуючий-суддя
Костів Т.С.

Суддя
Кузь В.Л.

Суддя
Желік М.Б.