ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2014 р.
Справа № 922/4165/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя
Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Колосова А.В., дов. б/н від
05.09.2013)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сінтал
Агро Трейд" смт. Золочів, Харківська
область (вх. № 3743 Х/3) на рішення
господарського суду Харківської
області від 20.11.13 р. у справі № 922/4165/13

за позовом Фізичної особи підприємця
Волинець Руслана Миколайовича, с.
артема, Донецька область

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сінтал Агро Трейд"
смт. Золочів

про стягнення 31950,96 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець
Волинець Руслан Миколайович, с. Артема,
Донецька область, звернувся до
господарського суду з позовною заявою,
в якій, з урахуванням наданих уточнень,
просив суд стягнути з відповідача,
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сінтал Агро Трейд"
смт. Золочів, Харківька область, суму
заборгованості у розмірі 26390,00 грн.,
пеню у розмірі 4524,00 грн., інфляційні у
розмірі 132,16 грн. та 3% річних у розмірі
904,80 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 20.11.13 р. по
справі № 922/4165/13 (суддя Ольшанченко В.І.)
в позові відмовлено частково. Стягнуто
з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сінтал Агро Трейд" на
користь Фізичної особи-підприємця
Волинець Руслана Миколайовича
заборгованість за договором про
здійснення механізованих послуг по
збиранню сільськогосподарських
культур від 18.09.2012 р. в сумі 26390,00 грн., 3%
річних за період з 11.10.2012 р. по 18.07.2013 р. в
сумі 607,33 грн., інфляційні за період з
жовтня 2012 р. по липень 2013 р. в сумі 52,67
грн., пеню за період з 11.10.2012 р. по 10.04.2013
р. в сумі 1968,43 грн. та судовий збір в сумі
1655,04 грн.

Відповідач з рішенням господарського
суду Харківської області не погодився,
звернувся до суду апеляційної
інстанції з апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права просить
скасувати рішення господарського суду
Харківської області від 20.11.13 р. по
справі № 922/4165/13 та прийняти нове
рішення, яким частково задовольнити
позовні вимоги ФОП Волинець в частині
стягнення основного боргу в сумі 26390,00
грн., пені у розмірі 1907,31 грн.,
інфляційних витрат у розмірі 52,67 грн. та
3% річних у розмірі 607,33 грн.

В обґрунтування викладених вимог
заявник скарги зазначає про невірне
визначення позивачем періоду
прострочення виконання зобов'язання за
договором, посилаючись на те, що акт
здавання-приймання виконаних робіт
було підписано сторонами 01.10.2012, тому
штрафні санкції повинні
нараховуватись не з 11.10.2012, а з 12.10.2012.
Крім того, відповідач вказує на те, що
судом першої інстанції невірно
застосовані норми ст. 232 ГК України,
оскільки вважає, що пеня повинна
розраховуватись на день подачі позову
до суду з урахуванням шестимісячного
терміну, а саме: з 24.03.2013 по 25.09.2013, і
складати 1907,31 грн.

Позивач в призначене судове засідання
явку свого уповноваженого
представника не забезпечив, але 20 січня
2013 року надіслав до суду апеляційної
інстанції телеграму, в якій просив
розглянути справу за відсутності
представника позивача на підставі
наявних документів, а також зазначив
про те, що з доводами апеляційної
скарги він не згоден.

Оскільки, всі учасники судового
процесу були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
апеляційної скарги, проте позивач не
скористався своїми правами,
передбаченими статтею 22 ГПК України та
виходячи з того, що явка сторін не
визнавалася обов'язковою судом, а
участь в засіданні суду (як і інші
права, передбачені статті 22 ГПК
України) є правом, а не обов'язком
сторони, колегія суддів вважає
можливим розгляд апеляційної скарги по
суті в судовому засіданні 20.01.2014 року за
відсутності представника позивача.

Перевіривши повноту встановлених
судом обставин справи та наданих
сторонами в підтвердження обставин
справи доказів, надану в рішенні суду
їх юридичну оцінку, дослідивши
матеріали справи та правильність
застосування господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
заслухавши уповноваженого
представника відповідача, колегія
суддів дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 18.09.2012 р.
між позивачем та відповідачем був
укладений договір про здійснення
механізованих послуг по збиранню
сільськогосподарських культур (надалі
- договір), за яким виконавець (позивач)
надає, а замовник (відповідач) приймає
та сплачує послуги по збиранню
сільськогосподарських культур (сої)
комбайном на умовах, визначених цим
договором.

Роботи по збиранню здійснюються на
полях замовника, розташованих в
Золочівському районі Харківської
області.

Орієнтований початок робот по збиранню
з 24 вересня 2012 року.

В пункті 3 договору сторони домовилися,
що вартість робіт виконавця по
збиранню сільськогосподарських
культур складає 26390,00 грн.

Пунктом 4.1 договору сторони визначили,
що взаєморозрахунки замовника та
виконавця згідно п. 3 даного договору
здійснюються протягом десяти
календарних днів після підписання акта
виконаних робіт на розрахунковий
рахунок виконавця.

Позивач зазначив про те, що він
повністю виконав свої зобов'язання за
договором, надавши відповідачу послуги
зі збирання сої, що підтверджується
актом здачі-приймання виконаних робіт
(наданих послуг) від 01.10.2012 р. на суму
26390,00 грн., підписаним уповноваженими
представниками сторін без зауважень та
засвідченим відбитками печаток обох
сторін.

Однак, відповідач не сплатив, у
визначений п. 4.1 договору строк, в
зв'язку чим у нього утворилась
заборгованість за надані позивачем
послуги зі збирання сої в сумі 26390,00 грн.

28.05.2013 р. позивач надіслав відповідачу
претензію №1 від 28.05.2013 р. з вимогою
протягом десяти днів сплатити
заборгованість в сумі 26390,00 грн. за
договором від 18.09.2012 р. на підставі акту
виконаних робіт від 01.10.2012 р. та пеню в
сумі 2502,78 грн. згідно п. 5.3 договору, яка
відповідачем залишилась без відповіді
та задоволення.

Вказані обставини стали підставою для
звернення позивача з позовом до
господарського суду про стягнення суми
заборгованості у розмірі 26390,00 грн., а
також нарахованих пені в розмірі 4524,00
грн., відповідно до п. 5.3 договору,
інфляційних у розмірі 132,16 грн. та 3%
річних у розмірі 904,80 грн. в порядку ст.
625 ЦК України за порушення відповідачем
виконання грошового зобов'язання.

Вирішуючи даний господарський спір суд
першої інстанції на підставі наданих
позивачем доказів визнав встановленим
факт виконання позивачем послуг за
договором про здійснення
механізованих послуг по збиранню
сільськогосподарських культур від
18.09.2012 в сумі 26390,00 грн. За таких
обставин, у відповідності з вимогами
ст. 526 Цивільного кодексу України та ст.
193 Господарського кодексу України,
враховуючи, що матеріалами справи
підтверджується факт виконання
позивачем робіт та їх прийняття
відповідачем без жодних зауважень,
останній не надав доказів належного
виконання взятих на себе зобов'язань
щодо повної оплати виконаних позивачем
робіт або обґрунтованих заперечень
проти позовних вимог, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про задоволення позовних
вимог щодо стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 26390,00 грн.

В зв'язку з доведеністю факту
прострочення виконання відповідачем
зобов'язання за договором та на
підставі ст. 625 Цивільного кодексу
України суд першої інстанції частково
задовольнив вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача на користь
позивача інфляційних у розмірі 52,67 грн.
за період з грудня 2012 року по липень 2013
року, при цьому обґрунтовано звернувши
увагу на те, що позивачем нарахована
сума інфляційних за період грудень 2012,
січень 2013 та травень 2013 в загальній
сумі 132, 16 грн., в той час, як
законодавець встановлює право
кредитора на відшкодування знецінення
своїх грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення і не дає право кредитору
вибірково нараховувати інфляційні
втрати за ті місяці, в яких
встановлювався індекс інфляції більше
100%, відкидаючи ті місяці, в яких індекс
інфляції встановлювався менше 100%.
Зважаючи на викладене в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення 79,49
грн. інфляційних судом відмовлено за
безпідставністю.

Крім того, на підставі ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України судом
першої інстанції були задоволені
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача 3% річних за період з 11.10.2012
по 18.07.2013 в сумі 607,33 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення з
відповідача пені за період з 11.10.2012 року
по 18.07.2013 року в розмірі 3036,65 грн.
визнані судом першої інстанції такими,
що підлягають задоволенню частково в
розмірі 1968,43 грн. за період з 11.10.2012 по
10.04.2013, з посиланням на те, що позивач
безпідставно нарахував пеню за період,
який перевищує шість місяців.

Проте, колегія суддів вважає, що
висновки місцевого господарського
суду про визначення дня, з якого
повинні нараховуватись пеня та 3%
річних, не відповідають обставинам
справи, оскільки судом не враховано, що
акт здавання-приймання виконаних робіт
було підписано сторонами 01.10.2012, в той
час, як відповідно до п. 4.1 договору
взаєморозрахунки замовника та
виконавця згідно п. 3 договору
здійснюється впродовж 10 календарних
днів після підписання акта виконаних
робіт.

Згідно ст. 253 Цивільного кодексу
України перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Отже, штрафні санкції повинні
нараховуватись не з 11.10.2012, як помилково
зазначено місцевим господарським
судом, а з 12.10.2012 року.

Відповідно до п. 5.3 договору за
несвоєчасну оплату послуг замовник
сплачує виконавцю пеню за кожний день
прострочки платежу у розмірі подвійної
ставки НБУ, яка діяла на момент
виникнення боргу, до суми боргу.

Як зазначено Вищим господарським судом
в п. 2.5 постанови Пленуму № 14 від 17.12.2013,
щодо пені за порушення грошових
зобов'язань застосовується припис
частини шостої статті 232 ГК України.
Даним приписом передбачено не позовну
давність, а період часу, за який
нараховується пеня і який не повинен
перевищувати шести місяців від дня,
коли відповідне зобов'язання мало бути
виконане; законом або укладеним
сторонами договором може бути
передбачено більшу або меншу
тривалість цього періоду. Його перебіг
починає з дня, наступного за останнім
днем, у який зобов'язання мало бути
виконано, і початок такого перебігу не
може бути змінений за згодою сторін.
Необхідно також мати на увазі, що умова
договору про сплату пені за кожний день
прострочення виконання зобов'язання не
може розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції.

Викладене спростовує наведені
відповідачем доводи стосовно того, що
пеня повинна розраховуватись на день
подачі позову до суду з урахуванням
шестимісячного терміну.

Здійснив аналіз матеріалів справи,
надав правову оцінку наявним в
матеріалах справи документам, у тому
числі розрахунку позивача, перевіривши
правильність обчислення пені та 3%
річних, колегія суддів виходить з того,
що відповідач є таким, що прострочив
виконання зобов'язання з оплати
виконаних позивачем робіт з 12.10.2012 року,
в зв'язку з чим заявлені до стягнення
позовні вимоги про стягнення пені
підлягають задоволенню за період з
12.10.2012 по 10.04.2013 в сумі 1960,58 грн., а
позовні вимоги в частині стягнення 3%
річних - за період з 12.10.2012 по 18.07.2013 р. в
розмірі 606,85 грн.

В зв'язку з чим рішення господарського
суду в частині задоволення позовних
вимог в частині стягнення з
відповідача пені в розмірі 7,85 грн. та 0,48
грн. - 3% річних підлягає скасуванню з
прийняттям в цій частині нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог в зазначеній частині.

В іншій частині рішення господарського
суду є правомірним та обґрунтованим, в
зв'язку з чим підлягає залишенню без
змін.

З огляду на зазначене та керуючись 32-34,
43, 99, 101, 102, п.2 ст. 103, п. 1 ч. 1 ст. 104, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сінтал
Агро Трейд" смт. Золочів, Харківська
область задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Харківської області від 20.11.13 р. у
справі № 922/4165/13 в частині стягнення
пені в розмірі 7,85 грн. та 3% річних в
розмірі 0,48 грн. скасувати та в цій
частині прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог в
зазначеній частині відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
до Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складно та
підписано 25.01.2014

Головуючий суддя
Слободін М.М.

Суддя
Гончар Т. В.

Суддя
Гребенюк Н. В.