ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

11.02.2014Справа № 901/2314/13Господарський суд
Автономної Республіки Крим у складі
судді Гризодубової А.М.

розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Будмеханізація"

до відповідача Приватного
підприємства "Південний Берег Криму 2012"

про стягнення 76963,86 грн.

За участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Рудюк І.В.,
довіреність 2/від 03.01.2014 року.

Суть спору: Публічне акціонерне
товариствог "Будмеханізація"
звернулось до господарського суду
Автономної Республіки Крим з позовною
заявою до Приватного підприємства
"Південний Берег Криму 2012" про
стягнення заборгованості за надані
послуги в розмірі 57 414,00 грн., штрафу в
розмірі 19 233,69 грн., суми річних у
розмірі 316,17 грн.

Ухвалою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 12.09.2013
року по справі було призначено судову
економічну експертизу, проведення якої
доручено Кримському науково -
дослідному інституту судових
експертиз, та провадження у справі було
зупинено.

У зв'язку з надходженням клопотання
експерта про надання додаткових
документів, провадження у справі
поновлялось. Ухвалою від 22.10.2013 року
додаткові документи, витребувані
експертом були направлені разом із
матеріалами справи до експертної
установи, у зв'язку з чим провадження у
справі було зупинено.

За розпорядженням в.о. голови суду № 949
від 24.12.2013 року справа № 901/2314/13 була
передана до провадження судді
господарського суду Автономної
Республіки Крим Гризодубової А.М.

Ухвалою від 24.12.2013 року справа прийнята
до провадження суддею А.М.
Гризодубовою.

Позовні вимоги мотивовані порушенням
відповідачем обов'язків за договором
про надання послуг в частині повної та
своєчасної оплати.

Відповідач прти позову заперечував на
підставі того, що акт надання послуг №
ПМК-000035 не містить підпису та печатки
відповідача. Більш того, на акт надання
послуг №ПМК-000035 відповідач
направив заперечення про завищення
об'ємів вивезеного грунту, яке було
спрямовано позивачеві 30.04.2013, тобто
протягом трьох робочих днів з моменту
його отримання. Отже, акт є не
підписаним, тому не є належним доказом
виконання послуг у вказаних об'ємах та
визначеної вартості.

10.01.2014 року до суду надійшов висновок
експерта, та 11.01.2014 року провадження у
справі було поновлено.

Дослідивши представлені докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

02.11.2012 між Публічним акціонерним
товариством "Будмеханізація" та
Приватним підприємством "Південний
Берег Криму 2012" був укладений договір
надання послуг № 122У (а.с. 9-10).

У Додатку № 1 до договору сторони
визначили вартість послуг з
урахуванням відстані та об'єму кузову
самоскида (а.с. 11).

Додатковою угодою № 1 від 06.12.2012 сторони
змінили вартість послуг (а.с. 12).

Згідно частини 1 статті 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903
Цивільного кодексу України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного
кодексу України, яка кореспондується з
частиною 1 статті 173 Господарського
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Поняття "зобов'язання" необхідно
розглядати як правовідношення, зміст
якого можуть складати декілька
обов'язків разом з кореспондуючими ним
повноваженнями, метою яких є товарне
переміщення соціальних благ з майнової
сфери боржника в майнову сферу
кредитора.

Підпунктом 3 пункту 1 статті 174
Господарського кодексу України
встановлено, що господарські
зобов'язання можуть виникати з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

При цьому, майново-господарськими,
згідно з частиною 1 статті 175
Господарського кодексу України,
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Аналогічне
положення стосовно господарських
зобов'язань міститься в частині 1
статті 193 Господарського кодексу
України.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином (частина 7
статті 193 Господарського кодексу
України).

Згідно статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до пункту 1 статті 4 -3
Господарського процесуального кодексу
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності.

Так, в обґрунтування позовних вимог
щодо наявності заборгованості позивач
в якості доказу покладає акт № ПМК-000035
від 19.04.2013 року ( а.с. 15 т.1).

Проте, вказаний документ з боку
замовника підписаний не був, отже не є
безперечним доказом факту прийняття
послуг.

Представник відповідача пояснив, що
різниця у розмірі 57414,00 грн. пояснюється
тим, що позивач обчислював об'єми
вивезеного ґрунту виходячи з
припущення, що кожна автомашина
перевозила 22 куб.м., тоді як за даними
відповідача, машина приймала не більше
18 куб.м. Тому вартість послуг за квітень
2013 рік сплачена відповідачем частково.

Отже, відповідач вважає, що машини не
були повністю завантажені.

Також відповідач зазначив, що у нього
відсутні усі первинні документи, тому
він не має можливості розрахувати об'єм
перевезеного ґрунту, відстань, на яку
він перевезений та вартість послуг.

З метою перевірки вказаних обставин,
судом було призначено експертизу, на
вирішення якої поставлені наступні
питання:

На підставі первинних документів та
згідно з умовами договору надання
послуг № 122У встановити, який об'єм
грунту був перевезений самоскидами
позивача Volvo FM у квітні 2013 року та на які
відстані.

На підставі первинних документів та
згідно з умовами договору надання
послуг № 122У встановити, яка загальна
сума вартості послуг позивача по
вивозу грунту, наданих відповідачеві у
квітні місяці 2013 року.

На підставі первинних документів та
згідно з умовами договору надання
послуг № 122У встановити, чи існує
заборгованість відповідача перед
позивачем за надані послуги у квітні 2013
року. Якщо є, то у якому розмірі.

У відповідності до висновку експерта
заборгованість ПП «Південний берег
Криму 2012» за надані у квітні послуги
ПАТ «Будмеханізація» відсутня.

Стаття 42 Господарського
процесуального кодексу України
твердить, що висновок судового
експерта для господарського суду не є
обов'язковим і оцінюється
господарським судом за правилами,
встановленими статтею 43 цього Кодексу.

В даному випадку у суду відсутні
підстави ставити під сумнів
компетенцію експерта, та жодних
обставин, що могли б спричинити
відхилення висновку, не вбачається.

Таким чином, враховуючи відсутність
прямих доказів прийняття відповідачем
послуг на суму 57 414, 00 грн. та
встановлення під час експертного
дослідження відсутності
заборгованості за послуги за квітень
2013 року, у суду відсутні підстави
вважати позовні вимоги обґрунтованими,
що тягне за собою відмову в їх
задоволенні.

Оскільки наявність основного боргу
позивачем не доведена, у суду відсутні
підстави й для задоволення позовних
вимог в частині стягнення штрафу та
річних.

Крім того, судові витрати покладаються
на позивача в порядку статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, включаючи при цьому витрати й
на проведення судової експертизи.

У судовому засіданні 11.02.2014р. оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.
Повне рішення складене 11.02.2014 р.

З урахуванням викладеного, керуючись
статями 32-34, 49, статтями 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

2. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства
«Будмеханізація» на користь
Приватного підприємства «Південний
Берег Криму 2012» 5 875, 20 грн. витрат
пов'язаних із проведенням судової
експертизи.

3. Наказ видати в порядку статтей
116, 117 Господарського процесуального
кодексу України.

Суддя А.М.
Гризодубова