ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року Справа № 903/713/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Головуючого судді:Шевчук
С.Р.,суддів:Запорощенка М.Д. - доповідач,
Акулової Н.В.,перевіривши матеріали
касаційної скарги відкритого
акціонерного товариства "Горохівський
цукровий завод"на
постановуРівненського апеляційного
господарського суду від 22.10.2013у
справі№ 903/713/13 господарського суду
Волинської областіза заявоюпублічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" від імені якого
діє філія - Волинське обласне
управління АТ "Ощадбанк"довідкритого
акціонерного товариства "Горохівський
цукровий завод"провизнання банкрутом, -

за участю представників сторін:від
скаржника:не з'явились;від
заявника:Бакуменко О.О., за
довіреністю;ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 28.08.2013 у справі
№ 903/713/13 (суддя Кравчук А.М.) відмовлено
публічному акціонерному товариству
"Державний ощадний банк України" від
імені якого діє філія - Волинське
обласне управління АТ "Ощадбанк" у
порушенні провадження по справі про
банкрутство відкритого акціонерного
товариства "Горохівський цукровий
завод".

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 22.10.2013
апеляційну скаргу арбітражного
керуючого Томашука Миколи
Савелійовича задоволено, ухвалу
господарського суду Волинської
області від 28.08.2013 у справі № 903/713/13
скасовано, справу передано на розгляд
місцевому господарському суду.

Не погодившись з означеною постановою
апеляційної інстанції, відкрите
акціонерне товариство "Горохівський
цукровий завод" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою про скасування
постанови Рівненського апеляційного
господарського суду від 22.10.2013 та
залишення в силі ухвали господарського
суду Волинської області від 28.08.2013.

В обґрунтування заявлених вимог,
скаржник посилається на порушення
судом апеляційної інстанції ст. 11, ч.8
ст.16, ч.1 ст.22 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
ст. ст. 91, 106, п.1 ч.1 ст.62 Господарського
процесуального кодексу України. При
цьому, касаційну скаргу мотивовано тим,
що арбітражний керуючий не мав право на
звернення до суду з апеляційною
скаргою, оскільки не є учасником
провадження у справі про банкрутство.
Також зазначено, що ініціюючим
кредитором не доведено належними та
допустимими доказами недостатність
майна боржника для погашення вимог
кредитора.

В судовому засіданні 04.02.2014 представник
заявника, публічного акціонерного
товариства "Державний ощадний банк
України", з'явився, проти вимог та
доводів скаржника заперечив, вважає їх
необґрунтованими та недоведеними,
такими, що не підлягають задоволенню.
Представники скаржника не з'явились,
поважних причин нез'явлення суду не
повідомлено. Про час та дату судового
засідання сторони були сповіщені
належним чином.

Розглянувши матеріали справи,
касаційну скаргу, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів касаційної інстанції
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, в липні 2013 року публічне
акціонерне товариство "Державний
ощадний банк України" від імені якого
діє філія - Волинське обласне
управління АТ "Ощадбанк" звернулось до
господарського суду Волинської
області з заявою про визнання
банкрутом відкритого акціонерного
товариства "Горохівський цукровий
завод", оскільки останнє неспроможне
погасити безспірні грошові вимоги у
сумі 15 307 918,27 грн. (з урахуванням заяви
про уточнення розміру грошових вимог).

Публічне акціонерне товариство
"Державний ощадний банк України" від
імені якого діє філія - Волинське
обласне управління АТ "Ощадбанк" в
заяві про порушення провадження у
справі про банкрутство відкритого
акціонерного товариства "Горохівський
цукровий завод", обґрунтовуючи свої
безспірні вимоги до боржника
посилається на рішення господарського
суду Волинської області від 15.04.2010 у
справі № 2/150-38, наказ господарського
суду Волинської області № 2/150-38 від
27.10.2010 та постанову про відкриття
виконавчого провадження від 05.11.2010.

Водночас, у заяві про порушення справи
про банкрутство заявником вказано, що в
забезпечення виконання зобов'язань, що
випливають з договору невідновлюваної
кредитної лінії від 30.01.2006 №121/31/1, 29.09.2006
між ВАТ "Державний ощадний банк
України" та ВАТ "Горохівський цукровий
завод" укладено договір застави майна
№121/31/3-15.

Згідно п. 1.4. договору застави незалежна
оцінка вартості предмета застави
згідно звіту експертної оцінки від
30.04.2006 становить 17 172 783,22 грн.

У висновку з незалежної оцінки майна
рухомих речей, ринкова вартість майна
станом на 23.05.2013 становить 12 109 012,91 грн.

Ініціюючий кредитор зазначає, що сума
боргу 15 307 918,27 грн. не забезпечена
заставою, оскільки вартість заставного
майна згідно експертного висновку
становить 12 109 012,91 грн.

Ухвалою місцевого господарського суду
від 28.08.2013 відмовлено публічному
акціонерному товариству "Державний
ощадний банк України" від імені якого
діє філія - Волинське обласне
управління АТ "Ощадбанк" у порушенні
провадження по справі про банкрутство
відкритого акціонерного товариства
"Горохівський цукровий завод".

Судове рішення першої інстанції
мотивовано тим, що висновок з
незалежної оцінки майна станом на
23.05.2013 не може бути належним доказом у
справі, оскільки з нього неможливо
встановити, чи він стосується саме
заставного майна, яке майно, його
перелік, кількість оцінено. Поряд з цим
судом вказано, що при встановленні
розміру грошових вимог ініціюючого
кредитора-заставодержателя, які не
забезпечені заставою, слід керуватися
оцінкою вартості предмета застави,
визначеною договором застави № 121/21/3-15
від 29.09.2006.

Постановою суду апеляційної інстанції
від 22.10.2013 скасовано ухвалу місцевого
господарського суду від 28.08.2013, справу
передано на розгляд суду першої
інстанції.

Приймаючи оскаржений судовий акт, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що судом першої інстанції було
передчасно зроблено висновок про
відмову в порушенні провадження у
справі про банкрутство ВАТ
"Горохівський цукровий завод" з тих
підстав, що безспірні вимоги
ініціюючого кредитора повністю
забезпечені заставою майна боржника
виходячи з договірної вартості
предмета застави, оскільки на момент
подання кредитором заяви про порушення
провадження у справі про банкрутство
вказана вартість предмета застави, за
згодою сторін не вважається дійсною.

Колегія суддів, з урахуванням
вищенаведеного, обставин та матеріалів
справи, погоджується з висновком та
рішенням суду апеляційної інстанції з
оглядом на наступне.

Провадження у справах про банкрутство
регулюється ГПК у випадках, коли його
норми безпосередньо визначають
правила даного провадження (статті 2, 41,
12 та 15) або мають універсальний
характер для будь-якої стадії судового
процесу, або процесуальної дії (статті,
вміщені в розділах I, V, VI, VII, XII, XIII), з
урахуванням встановлених Законом
особливостей.

Відповідно до частини 2 ст. 41 ГПК
України провадження у справах про
банкрутство здійснюється у порядку,
передбаченому цим кодексом з
врахуванням вимог Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі Закон), норми якого, як спеціальні
норми права, превалюють у застосуванні
над загальними нормами Господарського
процесуального кодексу України.

Згідно ст. 2 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
провадження у справах про банкрутство
регулюється цим Законом, Господарським
процесуальним кодексом України, іншими
законодавчими актами України. Цей
Закон має пріоритет перед іншими
законодавчими актами України у
регулюванні відносин, пов'язаних з
банкрутством суб'єктів
підприємницької діяльності, за
винятком випадків, передбачених цим
Законом.

За приписами ст. 11 Закону про
банкрутство заява про порушення
провадження у справі про банкрутство
подається боржником або кредитором у
письмовій формі та повинна містити
найменування господарського суду, до
якого подається заява; ім'я або
найменування боржника, його
місцезнаходження або місце проживання,
ідентифікаційний код юридичної особи
та реєстраційний номер облікової
картки платника податків (за
наявності); ім'я або найменування
кредитора, його місцезнаходження або
місце проживання, ідентифікаційний код
юридичної особи та реєстраційний номер
облікової картки платника податків (за
наявності); виклад обставин, що є
підставою для звернення до суду;
перелік документів, які додаються до
заяви. До заяви про порушення справи
про банкрутство додаються докази
сплати судового збору, крім випадків,
коли згідно із законом він не підлягає
сплаті; довіреність чи інший документ,
що засвідчує повноваження
представника, якщо заяву підписано
представником; докази того, що сума
безспірних вимог кредитора
(кредиторів) сукупно становить не менше
трьохсот мінімальних розмірів
заробітної плати, якщо інше не
передбачено цим Законом; рішення суду
про задоволення вимог кредитора, що
набрало законної сили; відповідна
постанова органу державної виконавчої
служби про відкриття виконавчого
провадження з виконання вимог
кредитора; докази того, що сума вимог
кредитора (кредиторів) не забезпечена
повністю заставою майна боржника (за
наявності застави).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону про
банкрутство справа про банкрутство
порушується господарським судом, якщо
безспірні вимоги кредитора
(кредиторів) до боржника сукупно
становлять не менше трьохсот
мінімальних розмірів заробітної плати,
які не були задоволені боржником
протягом трьох місяців після
встановленого для їх погашення строку,
якщо інше не передбачено цим Законом.

Безспірні вимоги кредиторів - грошові
вимоги кредиторів, підтверджені
судовим рішенням, що набрало законної
сили, і постановою про відкриття
виконавчого провадження, згідно з яким
відповідно до законодавства
здійснюється списання коштів з
рахунків боржника. До складу цих вимог,
у тому числі щодо сплати податків,
зборів (обов'язкових платежів), не
включаються неустойка (штраф, пеня) та
інші фінансові санкції.

За змістом приписів статей 12 - 16 Закону
прийняття заяви про порушення справи
про банкрутство і порушення
провадження у справі про банкрутство є
відокремленими одна від одної
процесуальними діями.

Питання про порушення провадження у
справі про банкрутство вирішується
господарським судом виключно у
підготовчому засіданні.

Завдання підготовчого засідання
господарського суду у справі про
банкрутство полягає у перевірці
обґрунтованості заяви кредитора або
боржника щодо наявності ознак
неплатоспроможності, а заяви боржника -
також і загрози його
неплатоспроможності.

Крім того, господарський суд перевіряє
правовий статус боржника та
відсутність перешкод для порушення
провадження у справі про банкрутство.
Перелік підстав для відмови в
порушенні провадження у справі,
зазначений у частині сьомій статті 16
Закону, є вичерпним.

Як вірно встановлено судом апеляційної
інстанції та про це вже було вище,
сторони у договорі погодили, що
договірна вартість предмета застави в
розмірі 17 172 783,22 грн. є дійсною лише на
момент передачі майна в заставу, а його
реальна вартість визначається на
момент реалізації. Відтак, на момент
подання кредитором заяви про порушення
провадження у справі про банкрутство
відкритого акціонерного товариства
"Горохівський цукровий завод" вказана
вартість предмета застави, за згодою
сторін, не вважається дійсною.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає обґрунтованим
висновок суду апеляційної інстанції,
що при винесенні оскаржуваної ухвали
судом першої інстанції не було
належним чином з'ясовано обставини
щодо проведення оцінки майна у
виконавчому провадженні. Так, з
наданого кредитором висновку з
незалежної оцінки майна рухомих речей
вбачається, що станом на 23.05.2013 ринкова
вартість майна становить 12 109 012,91 грн.,
що є меншою вартістю в порівнянні з
безспірними вимогами кредитора - 15 307
918,27 грн.

Доводи заявника касаційної скарги щодо
відсутності повноважень арбітражного
керуючого на апеляційне оскарження
ухвали місцевого господарського суду
колегією суддів касаційної інстанції
відхиляються з огляду на те, що
арбітражний керуючий набув статусу
учасника провадження у справі про
банкрутство за ухвалою про прийняття
заяви про порушення справи про
банкрутство, а відтак мав право на
подання апеляційної скарги.

Твердження скаржника про порушення і
неправильне застосування
господарським судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваної постанови не знайшли
свого підтвердження. Інші доводи
скаржника, викладені у касаційній
скарзі, не спростовують висновків суду
апеляційної інстанції та зводяться до
переоцінки доказів, що виходить за межі
повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що під час розгляду справи
апеляційним господарським судом
фактичні обставини справи встановлені
на основі повного і об'єктивного
дослідження поданих доказів, висновки
відповідають цим обставинам і їм
надана належна правова оцінка з
правильним застосуванням норм права, а
підстав для скасування або зміни
постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу відкритого
акціонерного товариства "Горохівський
цукровий завод" залишити без
задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 22.10.2013 у справі
№ 903/713/13 господарського суду
Волинської області залишити без змін.

Головуючий суддя:С.Р. Шевчук Судді: М.Д.
Запорощенко Н.В. Акулова