КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2014 р. Справа№ 911/3386/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі
Грабінській Г.В.

За участю представників:

від позивача: Куліш О.О.

від відповідача: Талай С.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Завод
декоративної упаковки»

на рішення Господарського суду
Київської області від 13.11.2013р.

у справі №911/3386/13 (суддя Лопатін А.В.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Правекс-Банк»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Завод декоративної
упаковки»

про стягнення 785 411,89 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «Правекс-Банк»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Завод декоративної
упаковки» про стягнення з останнього
суми основної заборгованості в розмірі
785 411,97 грн., з яких 649 587,00 грн. -
прострочена кредитна заборгованість,
135 823,93 грн. - пеня по кредиту, 0,96 грн. -
пеня по процентам.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 13.11.2013р. позовні вимоги
задоволені частково, стягнуто з
відповідача на користь позивача 649 587,00
грн. заборгованості по кредиту грн.
боргу, 97 865,36 грн. пені та 14 949,05 грн.
судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Завод декоративної
упаковки» звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вказане рішення частково та
прийняти нове, яким задовольнити
позовні вимоги в частині стягнення
основного боргу, а в решті позовних
вимог відмовити.

На думку скаржника, суд першої
інстанції не в повному обсязі з'ясував
обставини справи, які мають значення
для правильного вирішення
господарського спору, неправильно та
неповно дослідив докази, що призвело до
невідповідності висновків суду
обставинам справи, а також неправильно
застосував норми як матеріального, так
і процесуального права, що потягло за
собою неправильне вирішення
господарського спору.

Як зазначає апелянт, господарським
судом було визнано факт того, що
договором кредиту збільшення строку
позовної давності щодо стягнення пені
не передбачено, однак, незважаючи на це,
своїм рішенням суд лише частково
відмовив позивачеві в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
пені за кредитним договором.

Позивач - Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«Правекс-Банк», надав апеляційному
суду письмові пояснення, згідно з якими
просить залишити рішення
Господарського суду Київської області
від 13.11.2013р. у справі №911/3386/13 без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.12.2013р. було
прийнято до провадження апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Завод декоративної
упаковки» та призначено розгляд справи
на 20.01.2014р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 20.01.2014р.
розгляд справи було відкладено
відповідно до ст. 77 ГПК України, у
зв'язку з неявкою в судове засідання
представника відповідача та його
клопотанням про відкладення розгляду
справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
Київський апеляційний господарський
суд зазначає наступне.

Правовідносини між Публічним
акціонерним товариством Комерційний
банк «Правекс-Банк» та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Завод
декоративної упаковки» виникли на
підставі Договору №505-001/11 про
відкриття мультивалютної кредитної
лінії, за умовами якого позивач надає
відповідачеві відновлювану
мультивалютну кредитну лінію у валюті,
обумовленій у цьому Договору, у розмірі
100 000,00 доларів США, а відповідач
зобов'язується прийняти кредит,
використати його за цільовим
призначенням, повернути його
позивачеві в повному обсязі в порядку
та строки, обумовлені цим Договором, а
також сплатити відповідну плату за
користування кредитом і виконати всі
інші зобов'язання, передбачені цим
Договором.

Згідно з п. 1.3. Договору кредит
надається відповідачеві для
поповнення обігових коштів.

Статтею 3 Договору сторони визначили,
що процентна ставки за користування
кредитом встановлюється в розмірі 12%
річних. Проценти за користування
кредитом нараховуються щомісячно,
виходячи із фактичної кількості днів
користування кредитом. Проценти за
користування кредитом нараховуються
позивачем протягом всього строку
користування кредитом, вказаного в п.
4.1. цього Договору. Проценти за
користування кредитом підлягають
сплаті щомісячно по останній
банківський день місяця, а також на
момент повернення кредиту у строк,
вказаний в п. 4.1. цього Договору.
Проценти за користування кредитом
нараховуються позивачем із
застосуванням методу «факт/360».

У відповідності до п. 4.1. Договору
відповідач зобов'язаний повернути
кредит у повному обсязі у валюті
кредиту в строку до 28.04.2012р.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити грошові кошти) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України передбачено, що однією із
підстав виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

У відповідності до ч. 2 ст. 345
Господарського кодексу України
кредитні відносини здійснюються на
підставі кредитного договору, що
укладається між кредитором і
позичальником у письмовій формі. У
кредитному договорі передбачаються
мета, сума і строк кредиту, умови і
порядок його видачі та погашення, види
забезпечення зобов'язань позичальника,
відсоткові ставки, порядок плати за
кредит, обов'язки, права і
відповідальність сторін щодо видачі та
погашення кредиту.

Частиною 1 ст. 1056 Цивільного кодексу
України передбачено, що розмір
процентів та порядок їх сплати за
договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

Як свідчать матеріалів справи, позивач
належним чином виконав свої
зобов'язання перед позичальником -
відповідачем у справі, надав йому
кредит на загальну суму 100 000,00 доларів
США.

В свою чергу відповідач, як позичальник
за Договором, неналежним чином виконав
свої зобов'язання, передбачені
Кредитним договором, тому станом дату
звернення до суду за ним рахується
заборгованість за кредитом у розмірі 81
300,00 доларів США, що еквівалентно 649 587,00
грн.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 598 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється частково або в повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення зобов'язання може бути
обумовлено не будь-яким, а лише
належним його виконанням. Під належним
виконанням зобов'язання розуміють
виконання належній особі, в належному
місці, в належний строк (термін), з
додержанням усіх інших вимог і
принципів виконання зобов'язання. Якщо
учасники зобов'язання порушують хоча б
одну з умов його належного виконання,
зобов'язання не припиняється, а
змінюється, оскільки в такому разі на
сторону, яка допустила неналежне
виконання, покладаються додаткові
юридичні обов'язки у вигляді
відшкодування збитків, сплати
неустойки тощо. Виконання таких
додаткових обов'язків, як правило, не
звільняє боржника від виконання
зобов'язання в натурі.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Позичальником за Договором не надано
суду доказів сплати заборгованості по
кредиту.

Таким чином, у позичальника -
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Завод декоративної
упаковки» за Договором існує
заборгованість у розмірі 81 300,00 доларів
США, що еквівалентно 649 587,00 грн.

З огляду на те, що позичальник
прострочив виконання грошового
зобов'язання щодо повернення кредиту
позивачем нарахована сума пені за
несвоєчасне погашення кредиту в
розмірі: за несвоєчасну сплату кредиту
- 135 823,93 грн. та несвоєчасну сплату
відсотків за користування кредитом - 0,96
грн.

Право банку на стягнення з
позичальника суми пені в разі
невиконання умов Договору передбачене
п. 9.1. цього Договору.

Так, у відповідності до п. 9.1. Договору
за порушення строків повернення
кредиту та/або внесенні процентів за
користування кредитом позивач
нараховує відповідачеві пеню за кожний
день прострочення у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла в період
прострочення, від суми заборгованості
за весь період прострочення.

Крім того, стаття 611 ЦК України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язань наступають наслідки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, в тому числі
неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України
передбачено, що штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 231 ГК
України, законом щодо окремих видів
зобов'язань може бути визначений
розмір штрафних санкцій (неустойки,
штрафу, пені), зміна якого за
погодженням сторін не допускається.

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно з статтею 3 вказаного Закону
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Позивачем в матеріали справи надано
розрахунок розміру пені за період з
28.04.2012р. по 07.05.2012р. за несвоєчасну
сплату відсотків за користування
кредитом у розмірі 29,67 грн. та пені за
період з 28.04.2012р. по 28.08.2013р. за
несвоєчасну сплату суми кредиту у
розмірі 135 823,93 грн.

Відповідачем при цьому заявлено про
застосування строків позовної
давності до вимоги про стягнення суми
пені.

Так, відповідно до ст. 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного
кодексу України позовна давність в
один рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу
України позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін. Договір про
збільшення позовної давності
укладається у письмовій формі.

Укладеним сторонами Договором
збільшення строку позовної давності
щодо стягнення пені не передбачено.

Частина 3 ст. 267 Цивільного кодексу
України встановлює, що позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у справі, зробленою до
винесення ним рішення.

При цьому, в п. 4.1., п. 4.3. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів» від
29.05.2013р. №10 зазначено, що позовна
давність за позовами, пов'язаними з
простроченням почасових платежів
(проценти за користування кредитом,
орендна плата тощо), обчислюється
окремо за кожним простроченим
платежем. Якщо відповідно до чинного
законодавства або договору неустойка
(пеня) підлягає стягненню за кожний
день прострочення виконання
зобов'язання, позовну давність
необхідно обчислювати щодо кожного дня
окремо за попередній рік до дня подання
позову, якщо інший період не
встановлено законом або угодою сторін.

З огляду на наведені норми закону, а
також виходячи з того, що Договором
продовжено строку нарахування пені до
повного виконання відповідачем
зобов'язання щодо сплати кредиту та
відсотків за користування кредитом,
судова колегія апеляційного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що у позивача
збереглося право на стягнення пені,
нарахованої лише протягом одного року
до подання позову, тобто з 29.08.2012р. по
29.08.2012р. включно.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що рішення Господарського суду
Київської області від 13.11.2013р. у даній
справі є таким, що відповідає нормам
матеріального і процесуального права,
фактичним обставинам та матеріалам
справи, у зв'язку з чим підстави для
його скасування та задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.
99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Завод
декоративної упаковки» залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Київської області від 13.11.2013р. у справі
№911/3386/13 залишити без змін.

3. Справу №911/3386/13 повернути до
Господарського суду Київської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
Е.О. Шевченко

Судді
В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця