ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2014 р.
Справа № 911/4322/13

Господарський суд Київської
області у складі судді Лилака Т.Д.,
розглянувши справу

за позовом Державного підприємства
«Ананьївське лісове господарство»,
Одеська обл., м. Ананьїв до Фізичної
особи-підприємця Старолада Андрія
Юрійовича, Київська обл., м. Броварипро
стягнення 3 017,50 грн.,за участю
представників:

позивача:не з'явилися;
відповідача:Старолад А.Ю.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2013 року позивач звернувся
до господарського суду Київської
області з позовною заявою до
відповідача про стягнення 2 162,31 грн.
основного боргу, 788,40 грн. пені, 2,06 грн.
інфляційної складової боргу, 64,73 грн. 3%
річних, а загалом 3 017,50 грн., у зв'язку з
неналежним виконанням останнім
зобов'язань з оплати переданої
продукції за договором купівлі-продажу
лісо продукції № 17-КП від 10.03.2011 року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 20.11.2013 року порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду на 05.12.2013 року.

Ухвалами господарського суду
Київської області від 05.12.2013 року та
19.12.2013 року розгляд справи було
відкладено відповідно на 19.12.2013 року та
16.01.2014 року.

У судовому засіданні 16.01.2014 року
представником відповідача було подано
клопотання про продовження строку
вирішення спору.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 16.01.2014 року суд продовжив
строк вирішення спору та відклав
розгляд справи на 30.01.2014 року.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, вимог ухвал
господарського суду Київської області
від 20.11.2013 року, 05.12.2013 року, 19.12.2013 року
та 16.01.2014 року не виконав, про час і
місце судового засідання був
повідомлений належним чином, проте
16.01.2014 року до канцелярії суду надійшло
клопотання позивача, в якому останній
просив розглянути справу за його
відсутності на підставі наявних у
справі матеріалів.

Відповідно до ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд обмежений строками
вирішення спору, а тому вважає, що, у
відповідності до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, справа
може бути розглянута за наявними в ній
матеріалами, без участі представника
позивача.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10.03.2011 року між Фізичною
особою-підприємцем Староладом Андрієм
Юрійовичем (покупець) та Державним
підприємством «Ананьївське лісове
господарство» (продавець) було
укладено договір купівлі-продажу лісо
продукції № 17-КП, за умовами якого
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю лісопродукцію,
згідно з додатком, який є невідємною
частиною цього договору, а саме:
лісоматеріали круглі (ялина, пиловник
1,2, 3 сорт) в розмірі 130 м. куб.ї

Відповідно до п. 5.2 договору сплата
продукції здійснюється покупцем в
національній валюті України за
безготівковим розрахунком.

Згідно п. 5.3 договору покупець
зобов'язується здійснити
стовідсоткову передоплату, шляхом
перерахування її на банківський
рахунок продавця.

На виконання умов договору позивач у
період з березня 2011 року по жовтень 2011
року передав відповідачу продукції на
загальну суму 107 789,76 грн., що
підтверджується товарно-транспортними
накладними, копії яких містяться в
матеріалах справи.

Проте, відповідач в порушення умов
договору та взятих на себе зобов'язань
за отриману продукцію розрахувався
частково, внаслідок чого у останнього
утворилась заборгованість перед
позивачем у сумі 2 162,31 грн.

Однак, відповідачем після порушення
провадження у справі сплачено вказану
суму боргу, що підтверджується
випискою банку з рахунку позивача.

Отже, позивач виконав взяті на себе
зобов'язання за договором з передачі
відповідачу продукції, а відповідач не
виконував належним чином взяті на себе
зобов'язання з оплати отриманої
продукції, а остаточний розрахунок
здійснив з простроченням.

Відповідно до пункту 1-1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Приймаючи до уваги, що станом на день
розгляду справи відповідач сплатив
заборгованість за передану у період з
березня 2011 року по жовтень 2011 року
продукцію, суд вважає, що провадження у
справі в цій частині позову підлягає
припиненню на підставі пункту 1-1 статті
80 ГПК України в зв'язку з відсутністю
предмету спору.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином, позов в частині стягнення
інфляційних витрат в розмірі 2,06
грн. та 3 % річних в розмірі 64,73 грн., які
нараховано позивачем відповідно до
вимог чинного законодавства та умов
договору, у зв'язку з простроченням
відповідачем виконання взятих на себе
зобов'язань з оплати переданої
продукції за даним договором у спірний
період на підставі ст. 625 ЦК України
також є обґрунтованим, і тому підлягає
задоволенню.

Предметом розгляду даної справи є
також вимога позивача про стягнення з
відповідача 788,40 грн. пені, нарахованої
позивачем у період з 01.11.2011 року по
30.10.2012 року.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми, яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання, або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язань
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін;
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Господарський суд вважає за необхідне
зазначити, що доданий до позовної заяви
розрахунок пені не може бути прийнятий,
оскільки такий не відповідає чинному
законодавству, нарахування проведені
позивачем незрозумілим чином. Позивач
проводить розрахунок пені на загальну
суму боргу, за результатами здійснених
поставок за період з березня 2011 року по
жовтень 2011 року.

Однак, з вищенаведених положень
чинного законодавства України
вбачається, що позивач повинен
нараховувати пеню, за кожною накладною
окремо, від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання та з
урахуванням часткової оплати.

Окрім того, позивач застосовує розмір
пені, що перевищує подвійну облікову
ставку Національного банку України.

Як зазначено у п. 18 Листа Вищого
господарського суду України від
11.04.2005р. № 01-8/344 господарський суд у
розгляді справи не зобов'язаний
здійснювати «перерахунок» замість
позивача розрахованих останнім сум
штрафних санкцій, річних тощо. Однак з
огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК
щодо прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК стосовно всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого позивачем нарахування
таких сум, і в разі, якщо їх обчислення
помилкове - зобов'язати позивача
здійснити перерахунок відповідно до
закону чи договору або зробити це
самостійно.

Якщо для здійснення перерахунку
необхідні додаткові матеріали, суд
витребує їх у позивача, а в разі
неподання ним таких матеріалів - з
урахуванням обставин конкретної
справи залишає позов (в частині
стягнення відповідних спірних сум) без
розгляду на підставі пункту 5 частини 1
статті 81 ГПК або відмовляє в
задоволенні позову у відповідній
частині у зв'язку з недоведеністю
позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 20.11.2013 року суд зобов'язав
відповідача подати обґрунтований
розрахунок пені (за кожною накладною
окремо) з чітким розмежуванням
періодів прострочення, зазначенням
кількості днів прострочення, з
урахуванням частково оплати та з
урахуванням ст.ст. 1, 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та ч. 6
ст. 232 ГК України.

Ухвалами господарського суду
Київської області від 05.12.2013 року,
19.12.2013 року та 16.01.2014 року суд
зобов'язував позивача виконати вимоги
ухвали суду від 20.11.2013 року.

Однак позивач зазначені вимоги не
виконав, без поважних причин не надав
суду обґрунтований розрахунок пені (за
кожною накладною окремо) з чітким
розмежуванням періодів прострочення,
зазначенням кількості днів
прострочення, з урахуванням частково
оплати та з урахуванням ст.ст. 1, 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» та ч. 6 ст. 232 ГК України.

В даному випадку, наведений у позовній
заяві розрахунок пені був оцінений
судом у відповідності з вимогами ГПК
України та визнаний судом неналежним
доказом заявлених вимог, та з боку суду
вчинені всі необхідні дії з метою
забезпечення всебічного, повного та
об'єктивного вирішення спору в цій
частині.

У позивача при отриманні ухвал
господарського суду Київської області
від 20.11.2013 року, 05.12.2013 року, 19.12.2013 року
та 16.01.2014 року виник процесуальний
обов'язок по виконанню вимог суду, які є
обов'язковими до виконання в силу
положень ст. 115 ГПК України, однак такі
дії позивачем не виконані, і через їх
невиконання, з огляду на ст. 33 ГПК
України заявлена позивачем до
стягнення сума пені є необґрунтованою,
у зв'язку з чим, суд не зобов'язаний
здійснювати їх розрахунок в
обґрунтування вимог позивача.

Враховуючи факт невиконання позивачем
вимог ухвал господарського суду
Київської області від 20.11.2013 року, 05.12.2013
року, 19.12.2013 року та 16.01.2014 року,
неподанням обґрунтованого розрахунку
пені (за кожною накладною окремо) з
чітким розмежуванням періодів
прострочення, зазначенням кількості
днів прострочення, з урахуванням
частково оплати та з урахуванням ст.ст.
1, 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та ч. 6
ст. 232 ГК України, господарський суд
залишає позовні вимоги про стягнення
пені у розмірі 788,40 грн. без розгляду на
підставі п. 5 ст. 81 Господарського
процесуального кодексу України.

Проте, після усунення обставин, що
зумовили залишення позову без
розгляду, позивач має право знову
звернутися з ним до господарського
суду в загальному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Враховуючи те, що спір в даній справі
виник внаслідок неправильних дій
відповідача, судовий збір в сумі 1 720,50
грн. покладається на Фізичну
особу-підприємця Старолада Андрія
Юрійовича.

до положень статті 49 ГПК України
підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
Старолада Андрія Юрійовича (07400,
Київська обл., м. Бровари, вул.
Симоненка, 4, кв. 121, ідентифікаційний
номер ) на користь Державного
підприємства «Ананьївське лісове
господарство» (66400, Одеська обл., м.
Ананьїв, пров. Будівельний, 3-б, код 32037838)
2 (дві) грн. 06 коп. інфляційної складової
боргу, 64 (шістдесят чотири) грн. 73 коп. 3%
річних, 1 720 (одну тисячу сімсот
двадцять) грн. 50 коп. судового збору.

Припинити провадження у справі в
частині стягнення суми основного боргу
в розмірі 2 162,31 грн.

Позов в частині стягнення пені в
розмірі 788,40 грн. залишити без розгляду.

Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 03.02.2014 р.

Суддя
Т.Д. Лилак