ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р.
Справа № 911/37/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Бабкіної В.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Поліський
виробничо-експериментальний завод»

до Публічного акціонерного товариства
«Калитянський експериментальний завод
комбікормів і преміксів»

про стягнення 46248,43 грн.

секретар судового засідання (пом.
судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: Кобець О.А., довір. № 03/Д
від 09.01.2014 р.

від відповідача: не з'явився

Обставини справи:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Поліський
виробничо-експериментальний завод»
(далі - позивач) звернулось до
господарського суду Київської області
з позовом до Публічного акціонерного
товариства «Калитянський
експериментальний завод комбікормів і
преміксів» (далі - відповідач) про
стягнення 46248,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
договірних зобов'язань щодо здійснення
розрахунку з позивачем за поставку
товару відповідно до договору № 13/01/15
від 15.01.2013 р., у зв'язку з чим позивач
просить суд стягнути з відповідача
43320,00 грн. основного боргу, 2165,13 грн.
пені, 503,38 грн. 3% річних, 259,92 грн.
інфляційних втрат, а також судовий збір
в розмірі 1827,00 грн.

Розгляд справи відкладався.

20.01.2014 р. до господарського суду
Київської області ПАТ «Калитянський
експериментальний завод комбікормів і
преміксів» було подано відзив б/н від
20.01.2014 р., відповідно до якого
відповідач просив суд відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі, у зв'язку з тим, що у
відповідача не виникло обов'язку
оплатити товар через неналежне
виконання зобов'язань позивачем при
поставці товару згідно договору № 13/01/15
від 15.01.2013 р., оскільки ТОВ «Поліський
виробничо-експериментальний завод» не
було надано ПАТ «Калитянський
експериментальний завод комбікормів і
преміксів» ветеринарного свідоцтва, що
є перешкодою для використання
переданого товару у господарській
діяльності відповідача.

03.02.2014 р. до господарського суду
Київської області ТОВ «Поліський
виробничо-експериментальний завод»
було подано пояснення № 14 від 03.02.2014 р.,
відповідно до яких позивач зазначив, що
ненадання ТОВ «Поліський
виробничо-експериментальний завод»
ПАТ «Калитянський експериментальний
завод комбікормів і преміксів»
ветеринарного сертифікату при
поставці товару за договором № 13/01/15
від 15.01.2013 р. не звільняє відповідача
від обов'язку здійснення оплати за
отриманий товар.

Водночас позивач зазначив, що обов'язок
покупця щодо оплати товару пов'язаний з
фактом отримання товару, а не
супровідних документів.

У судових засіданнях 20.01.2014 р. та 03.02.2014
р. представник позивача позовні вимоги
підтримав.

Відповідач у судове засідання 03.02.2014 р.
представника не направив, хоча про дату
та час розгляду справи був
повідомлений належно.

Згідно з п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

У судовому засіданні 03.02.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази та оцінивши
їх в сукупності, суд

встановив:

15.01.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Поліський
виробничо-експериментальний завод»
(постачальник) та Публічним
акціонерним товариством «Калитянський
експериментальний завод комбікормів і
преміксів» (покупець) було укладено
договір поставки № 13/01/15, відповідно до
п. 1.1 якого постачальник зобов'язується
поставити товар у власність покупця, а
покупець зобов'язується прийняти
предмет поставки та сплатити за нього
грошову суму, передбачену умовами
цього договору.

Згідно з п. 2.2 договору асортимент,
кількість, вимоги якості та пакування
товарів, ціна, умови оплати та термін
поставки вказуються у Специфікації,
яка узгоджується та підписується
сторонами перед поставкою і є
невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.4 договору разом з
товаром постачальник зобов'язується
передати покупцю наступні документи:
товарно-транспортну накладну,
видаткову накладну, податкову
накладну, рахунок-фактуру, свідоцтво
про якість, карантинне свідоцтво,
ветеринарне свідоцтво.

Покупець зобов'язаний оплатити
фактично поставлену йому кількість
товару, якщо кількість та якість товару
відповідає встановленим критеріям
згідно цього договору та Специфікаціям
до нього (п. 6.2 договору).

У відповідності з п. 8.1 договору ціна
товару встановлюється в національній
валюті України і зазначається в
Специфікаціях.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що
оплата товару здійснюється покупцем на
розрахунковий рахунок продавця
протягом 14 календарних днів з моменту
отримання товару, якщо сторони не
домовляться про інше. У випадках
встановлення у Специфікаціях порядку
розрахунків, відмінних від зазначених
у договорі, розрахунки щодо партії,
вказаної у Специфікації, проводиться
згідно порядку, встановленого у
Специфікації.

У випадку несвоєчасного виконання
грошового зобов'язання за цим
договором, покупець сплачує
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, яка діяла на період такого
прострочення, від суми невиконаного
грошового зобов'язання за кожний день
прострочення (п. 9.3 договору).

ТОВ «Поліський
виробничо-експериментальний завод» та
ПАТ «Калитянський експериментальний
завод комбікормів і преміксів» було
підписано Специфікацію № 8 від 29.07.2013 р.
до договору, відповідно до п. 3 якої було
визначено термін оплати, а саме - оплата
здійснюється по факту поставки.

ТОВ «Поліський
виробничо-експериментальний завод» на
виконання умов договору поставки №
13/01/15 від 15.01.2013 р. було поставлено
відповідачеві товар, що
підтверджується видатковою накладною
№ РН-6 від 01.08.2013 р. на суму 43320,00
грн., а також рахунком-фактурою №
СФ-1 від 01.08.2013 р. на суму 43320,00 грн.

Факт отримання товару підтверджується
також довіреністю № 730277/506 від 29.07.2013 р.,
виданою ПАТ «Калитянський
експериментальний завод комбікормів і
преміксів» на ім'я Швачко Л.М. на
отримання товару від ТОВ «Поліський
виробничо-експериментальний завод»,
оскільки відповідно до п. 13 Інструкції
про порядок реєстрації виданих,
повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 16.05.1996 р. № 99,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 12.06.1996 р. за № 293/1318, довіреність,
незалежно від строку її дії,
залишається у постачальника при
першому відпуску цінностей.

Оскільки відповідач не розрахувався з
позивачем за договором поставки № 13/01/15
від 15.01.2013 р. в сумі 43320,00 грн., останній і
звернувся з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Зазначена норма
кореспондується з приписами статті 193
Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського
кодексу України кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язань,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського
кодексу України не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язання, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник)
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин.

Так, ст. 655 Цивільного кодексу України
передбачає, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу, а також
вчинити за свій рахунок дії, які
відповідно до договору, актів
цивільного законодавства або вимог, що
звичайно ставляться, необхідні для
здійснення платежу. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. У разі
прострочення оплати товару продавець
має право вимагати оплати товару та
сплати процентів за користування
чужими грошовими коштами.

Поряд з цим, приписами статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України визначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Так, відповідач, заперечуючи проти
задоволення позовних вимог в
обґрунтування своєї позиції у даній
справі посилався на ненастання строку
виконання зобов'язань з оплати товару,
з огляду на ненадання відповідачу
ветеринарного свідоцтва на спірний
товар, як того передбачає пункт 2.4
договору.

Зважаючи на доводи відповідача, суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до статті 662 Цивільного
кодексу України, продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу.
Продавець повинен одночасно з товаром
передати покупцеві його приналежності
та документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Крім того, відповідно до статті 48
Закону України «Про автомобільний
транспорт» від 05.04.2001 р. № 2344-III
автомобільні перевізники, водії
повинні мати і пред'являти особам, які
уповноважені здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконують вантажні
перевезення. Документами для юридичної
особи, що здійснює вантажні
перевезення для власних потреб, є: для
автомобільного перевізника - документ,
що засвідчує використання
транспортного засобу на законних
підставах, інші документи, передбачені
законодавством України; для водія -
посвідчення водія відповідної
категорії, реєстраційні документи на
транспортний засіб,
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж, інші документи, передбачені
законодавством України.

Згідно з пунктом 11.1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997 № 363, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за
№ 128/2568, якими визначаються права,
обов'язки і відповідальність власників
автомобільного транспорту -
перевізників та вантажовідправників і
вантажоодержувачів - замовників,
основними документами на перевезення
вантажів є товарно-транспортні
накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля. Залежно від виду вантажу та
його специфічних властивостей до
основних документів додаються інші
(ветеринарні, санітарні та якісні -
сертифікати, свідоцтва, довідки,
паспорти тощо), що визначається
правилами перевезень зазначених
вантажів.

При цьому, згідно з підпунктами 29.9, 29.10
вказаних Правил, продукти тваринного
походження і продукти переробки,
наведені в додатку 20, підлягають
ветеринарно-санітарному контролю.
Перевізник, якому видається
ветеринарне свідоцтво, зобов'язаний
пред'являти його в дорозі для
перевірки, а потім разом з вантажем
передати вантажоодержувачу.

Виходячи з наведених вимог закону, суд
дійшов висновку, що ветеринарні
свідоцтва на товар надавалися
позивачем покупцю кожного разу при
відвантаженні товару для забезпечення
можливості його транспортування з
дотриманням вказаних вище вимог
чинного законодавства України, бо в
протилежному випадку вантаж не міг
бути прийнятий до перевезення.

Крім того, відповідно до приписів
статті 666 Цивільного кодексу України,
якими передбачено, що якщо продавець не
передає покупцеві приналежності
товару та документи, що стосуються
товару та підлягають переданню разом з
товаром відповідно до договору
купівлі-продажу або актів цивільного
законодавства, покупець має право
встановити розумний строк для їх
передання. Якщо приналежності товару
або документи, що стосуються товару, не
передані продавцем у встановлений
строк, покупець має право відмовитися
від договору купівлі-продажу та
повернути товар продавцеві.

Разом з тим, пунктом 3.3 договору
сторонами передбачено, що товари
допускаються до розвантаження та
приймаються тільки після перевірки
якості лабораторією покупця.

Водночас, матеріали справи не містять
жодної вимоги відповідача до позивача
щодо витребовування документів,
ненадання яких стало підставою для
затримання оплати товару, відсутні
докази відмови відповідача від партії
товару або повернення його з цих
підстав, заперечень відповідача під
час отримання спірного товару про
ненадання йому документів, що
стосуються товару та підлягають
переданню разом з ним, а також вимог
відповідача до позивача передати
спірні документі зі встановленням
відповідного строку для їх передання.

При цьому, жодних заперечень з приводу
ненадання або несвоєчасного надання
видаткових накладних, податкових
накладних, сертифікату якості
відповідачем не було заявлено, що, в
свою чергу, дозволяє дійти висновку, що
всі документи, які стосуються товару,
передавались своєчасно при
відвантаженні товару.

Матеріалами справи підтверджується, а
сторонами не заперечується, що на
виконання умов договору позивачем
поставлено товар, а відповідачем його
прийнято, оформлення документації щодо
спірного товару відповідає
уніфікованим формам первинної
облікової документації, документи
містять всю необхідну інформацію,
передбачену законодавством України.

При прийнятті товару на недоліки
документів, що супроводжували товар,
постачальнику не вказано, товар
прийнято.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
строк розрахунків за поставлений товар
настав відповідно до умов договору та
специфікації № 8 від 29.07.2013 р., а саме - з
моменту поставки, тобто 01.08.2013 р.

З огляду на викладене, вимога позивача
про стягнення з відповідача
заборгованості за договором поставки
№ 13/01/15 від 15.01.2013 р., з урахуванням
встановлення судом факту наявності
заборгованості відповідача перед
позивачем у сумі 43320,00 грн., є
обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також позивач просив суд стягнути з
відповідача 2165,13 грн. пені, керуючись п.
9.3 договору № 13/01/15 від 15.01.2013 р.

Статтею 216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Як зазначалося вище, згідно п. 9.3
договору, у випадку несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
цим договором, покупець сплачує
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, яка діяла на період такого
прострочення, від суми невиконаного
грошового зобов'язання за кожний день
прострочення.

З долученого до матеріалів справи
розрахунку пені вбачається, що
позивачем було визначено розмір пені в
сумі 2165,13 грн. за період з 02.08.2013 р. до
20.12.2013 р. на суму 43320,00 грн.

Згідно з виконаним судом арифметичним
розрахунком, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню пеня в
сумі 2188,55 грн. за період з 02.08.2013 р. до
20.12.2013 р. на суму 43320,00 грн.

Проте вимоги позивача про стягнення з
відповідача пені підлягають
задоволенню судом в межах заявлених
позовних вимог, а саме - в сумі 2165,13 грн.

Окрім того, позовна заява містить
вимоги щодо стягнення з відповідача
інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З долученого до матеріалів справи
розрахунку 3% річних вбачається, що
позивачем було визначено розмір 3%
річних у сумі 503,38 грн. за період з 02.08.2013
р. до 20.12.2013 р. на суму 43320,00 грн.

Проте, згідно з виконаним судом
арифметичним розрахунком, 3% річних
підлягають стягненню з відповідача в
сумі 502,04 грн. за період з 02.08.2013 р. до
20.12.2013 р. на суму 43320,00 грн.

Розмір інфляційних втрат, визначений
позивачем, становить 259,92 грн. за період
з жовтня по листопад 2013 року, є
обґрунтованим та арифметично вірним, у
зв'язку з чим інфляційні втрати
підлягають стягненню з відповідача в
заявленому позивачем розмірі.

За таких обставин суд дійшов висновку
щодо часткового задоволення позовних
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «Поліський
виробничо-експериментальний завод».

Витрати зі сплати судового збору
відповідно до статті 49 ГПК України
покладаються судом на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог, а зайво сплачений
судовий збір при поданні позивачем
позову до суду в сумі 106,50 грн. підлягає
поверненню Товариству з обмеженою
відповідальністю «Поліський
виробничо-експериментальний завод» з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Калитянський
експериментальний завод комбікормів і
преміксів» (07420, Київська обл.,
Броварський р-н, смт. Калита, вул.
Перемоги, 2, код 00951758) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Поліський
виробничо-експериментальний завод»
(14020, Чернігівська обл., м. Чернігів, вул.
Малиновського, 32-А, код 33336034) - 43320 (сорок
три тисячі триста двадцять) грн. 00 коп.
основного боргу, 2165 (дві тисячі сто
шістдесят п'ять) 13 коп. пені, 502 (п'ятсот
дві) грн. 04 коп. 3% річних, 259 (двісті
п'ятдесят дев'ять) грн. 92 коп.
інфляційних втрат, 1720 (одну тисячу
сімсот двадцять) грн. 45 коп. судового
збору.

3. У решті позовних вимог відмовити.

4. Повернути з Державного бюджету
України надмірно сплачений позивачем
судовий збір в сумі 106,50 грн. згідно
платіжного доручення № 1874 від 23.12.2013 р.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення підписане 08.02.2014 р.

Суддя
В.М. Бабкіна