м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23745/13 03.02.14Суддя Мудрий С.М.
розглянувши справу

за позовом приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Українська страхова група»

до відкритого акціонерного товариства
«Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта»

про відшкодування шкоди в порядку
регресу 24 175,37 грн.

Представники:

від позивача: Михайловська І.Г. -
представник за довіреністю № 0113-350 від
27.12.2013 року;

від відповідача: не з'явився.

встановив:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Українська страхова група" до
відкритого акціонерного товариства
Національна акціонерна страхова
компанія "Оранта" про відшкодування
шкоди в порядку регресу 24175,37 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 01.03.2012 року між
приватним акціонерним товариством
"Страхова компанія «Українська
страхова група» та Сімоненко Євгеном
Вікторовичем укладено договір
добровільного страхування наземних
транспортних засобів № 28-0199-12-00211,
відповідно до якого застраховано
транспортний засіб марки Volkswagen, д.н.
АХ7510СО.

22.06.2012 року в м. Харкові сталась
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля марки Volkswagen, д.н. АХ7510СО, під
керуванням Сімоненко Євгена
Вікторовича та автомобіля марки Opel, д.н.
АХ7146ВВ, під керуванням Жиліна Дмитра
Васильовича.

Постановою Фрузенського районного
суду м. Харкова від 09.08.2012 року визнано
Жиліна Дмитра Васильовича винним у
скоєнні адміністративного
правопорушення передбаченого ст. 124
КУпАП.

25.06.2012 року страхувальник звернувся до
страховика із заявою про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування .

04.09.2012 року на підставі рахунку № АД-942
від 02.08.2012 року складено страховий акт
№ ПССКА-1387.

На виконання вимог договору
страхування, страховик сплатив
страхове відшкодування у розмірі 24 175,37
грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 11026 від 07.09.2012 року.

Цивільно-правова відповідальність
Жиліна Дмитра Васильовича, на момент
ДТП, застрахована у відкритому
акціонерному товаристві «Національна
акціонерна страхова компанія "Оранта",
згідно полісу № АА/7731666, ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну (на одного потерпілого) становить
50 000 грн. 00 коп., розмір франшизи - 0,00 грн.

Так, до приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Українська страхова група» у порядку
регресу перейшло право на отримання
від відповідача компенсації шкоди.

Для врегулювання спору мирним шляхом
позивач направив відповідачу заяву про
відшкодування збитків в порядку
регресу вих. № 1014 від 20.08.2012 року, на яку
останній відповів листом про відмову у
виплаті страхового відшкодування на
підставі п.п. 37.1.4 ст. 37 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», тому позивач звернувся до
суду.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 10.12.2013 року порушено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
23.12.2013 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 23.12.2013 року розгляд справи
відкладено на 21.01.2014 року, у зв'язку із
неявкою представників сторін у судове
засідання.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 21.01.2014 року розгляд справи
відкладено на 03.02.2014 року, у зв'язку із
неявкою представника відповідача у
судове засідання.

У судове засідання 03.02.2014 року
представник відповідача не з'явився,
про поважні причини неявки суд не
повідомив, хоча про час та дату
судового засідання повідомлений
належним чином, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення № 010.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив суд позов
задовольнити та стягнути страхове
відшкодування в розмірі 24 175,37 грн. та
судові витрати в розмірі 1 720,50 грн.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню.

01.03.2012 року між приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія
«Українська страхова група» та
Сімоненко Євгеном Вікторовичем
укладено договір добровільного
страхування наземних транспортних
засобів № 28-0199-12-00211, відповідно до
якого застраховано транспортний засіб
марки Volkswagen, д.н. АХ7510СО.

Згідно з ч.1 статті 16 Закону України
«Про страхування», договір страхування
- це письмова угода між страхувальником
і страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору. Дана
норма кореспондується із статтею 979
Цивільного кодексу України, якою
визначено, що за договором страхування
страховик зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити страхувальникові
або іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Відповідно до розгорнутої довідки №
9026005 про дорожньо-транспортну пригоду
від 04.08.2012 року, 22.06.2012 року в м. Харкові
сталась дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля марки Volkswagen, д.н.
АХ7510СО, під керуванням Сімоненко
Євгена Вікторовича та автомобіля марки
Opel, д.н. АХ7146ВВ, під керуванням Жиліна
Дмитра Васильовича.

Постановою Фрузенського районного
суду м. Харкова від 09.08.2012 року визнано
Жиліна Дмитра Васильовича винним у
скоєнні адміністративного
правопорушення передбаченого ст. 124
КУпАП.

25.06.2012 року страхувальник звернувся до
страховика із заявою про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування .

04.09.2012 року на підставі рахунку № АД-942
від 02.08.2012 року складено страховий акт
№ ПССКА-1387.

На виконання вимог договору
страхування, страховик сплатив
страхове відшкодування у розмірі 24 175,37
грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 11026 від 07.09.2012 року.

Згідно статті 20 Закону України «Про
страхування», страховик зобов'язаний
при настанні страхового випадку
здійснити страхову виплату або виплату
страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про
страхування» визначено, що страховою
виплатою є грошова сума, яка
виплачується страховиком відповідно
до умов договору страхування при
настанні страхового випадку. При цьому,
розмір страхової суми та (або) розміри
страхових виплат визначаються за
домовленістю між страховиком та
страхувальником під час укладання
договору страхування або внесення змін
до договору страхування, або у
випадках, передбачених чинним
законодавством. Вказаною статтею також
визначено, що страхове відшкодування -
страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договорами майнового страхування і
страхування відповідальності при
настанні страхового випадку. Страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник.

Відповідно до ч.1 статті 1191 ЦК України
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Статтею 38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено право страховика
після виплати страхового
відшкодування подати регресний позов.

Цивільно-правова відповідальність
Жиліна Дмитра Васильовича, на момент
ДТП, застрахована у відкритому
акціонерному товаристві «Національна
акціонерна страхова компанія "Оранта",
згідно полісу № АА/7731666, ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну (на одного потерпілого) становить
50 000 грн. 00 коп., розмір франшизи - 0,00 грн.

Так, до приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Українська страхова група» у порядку
регресу перейшло право на отримання
від відповідача компенсації шкоди.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК
України встановлено, що джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

На підставі ст. 1166 ЦК України шкода,
завдана майну фізичної чи юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Статтею 5 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлено, що об'єктом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
майнові інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
відшкодуванням особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю, майну потерпілих
внаслідок експлуатації забезпеченого
транспортного засобу.

Згідно ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Для врегулювання спору мирним шляхом
позивач направив відповідачу заяву про
відшкодування збитків в порядку
регресу вих. № 1014 від 20.08.2012 року, на яку
останній відповів листом про відмову у
виплаті страхового відшкодування на
підставі п.п. 37.1.4 ст. 37 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

У відзиві б/н відповідач зазначає, що
відмовив у виплаті страхового
відшкодуванням позивачеві, оскільки,
останній звернувся до нього із вимогою
після закінчення строку, передбаченого
п. 37.1.4. статті 37 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Так, згідно п. 37.1.4. статті 37 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» підставою для відмови у
здійсненні страхового відшкодування
(регламентної виплати) є неподання
заяви про страхове відшкодування
впродовж одного року, якщо шкода
заподіяна майну потерпілого, і трьох
років, якщо шкода заподіяна здоров'ю
або життю потерпілого, з моменту
скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Посилання відповідача на пропуск
позивачем строку в порядку суброгації
є безпідставними, оскільки в постанові
Верховного Суду України від 07.08.2012 р. по
справі №12/207 було остаточно вирішено
питання про те, що право вимоги
страховика, який відшкодував шкоду
потерпілому, до страховика, в якого
було застраховано цивільно-правову
відповідальність винної особи, є
регресним, а не суброгаційним. І що саме
з моменту виконання позивачем
зобов'язання за договором страхування
у нього виникло право подати регресний
позов до суду.

Оскільки, відповідач не довів факт
того, що шкоду транспортному засобу
марки Volkswagen, д.н. АХ7510СО, було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
його водія, та не надав доказів сплати
відшкодування заподіяної шкоди на
користь власника зазначеного
автомобіля, тому позовні вимоги
позивача визнаються судом
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Згідно до ч. 5 статті 49 ГПК України
судовий збір покладається на
відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з відкритого акціонерного
товариства «Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ,
вул. Здолбунівська, 17-а, )
на користь приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Українська страхова група» (03038, м.
Київ, вул. І. Федорова, 32-А, ) шкоду в порядку регресу в розмірі
24 175 (двадцять чотири тисячі сто
сімдесят п'ять) грн. 37 коп., судовий збір
в розмірі 1 720 (одна тисяча сімсот
двадцять) грн. 50 коп.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
С.М.Мудрий