ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2014 р.
Справа № 914/4459/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Давид Л.Л.

Суддів
Данко Л.С.

Юрченка Я.О.

при секретарі судового засідання
Карнидал Л.Ю.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" № 14/2-1984 від
18.12.2013р.

на рішення господарського суду
Львівської області від 10.12.2013р.

у справі № 914/4459/13 (суддя - У.І. Ділай)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Львівського комунального
підприємства "Залізничнетеплоенерго",
м. Львів

про стягнення 6 351, 78 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: В.В. Охріменко -
представник (довіреність № 10-01 від
02.01.2013р.)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 10.12.2013р. позовні
вимоги задоволено частково, стягнуто з
Львівського комунального підприємства
"Залізничнетеплоенерго" на користь
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» 1 218,58 грн. пені, 3
439,98 грн. інфляційних втрат та 474,63 грн. 3 %
річних, всього - 5 133,19 грн.; 1 720,50 грн.
судового збору. В частині стягнення 1
218,58 грн. пені в задоволенні позову
відмовлено.

При прийнятті оскаржуваного рішення
місцевий господарський суд виходив з
обґрунтованості поданого Львівським
комунальним підприємством
«Залізничнетеплокоенерго» (далі -
покупець, відповідач) клопотання про
зменшення розміру пені у зв'язку із
важким фінансовим станом, що
підтверджується доданими до
клопотання доказами. Крім того, судом
першої інстанції взято до уваги і той
факт, що на день звернення з позовною
заявою ПАТ «НАК «Нафтогаз України»
(далі - продавець, позивач, апелянт)
Відповідачем сплачено основну суму
заборгованості, а відтак, розмір пені,
що підлягає стягненню з Відповідача, на
думку суду першої інстанції, підлягає
зменшенню.

Не погодившись із рішенням місцевого
господарського суду, Публічне
акціонерне товариство «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» звернулося до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою № 14/2-1984 від
18.12.2013р., в якій просить суд скасувати
рішення господарського суду
Львівської області від 10.12.2013р. в
частині зменшення пені та прийняти
нове рішення, яким стягнути з
Львівського комунального підприємства
«Залізничнетеплокоенерго» на користь
Апелянта 1 218, 58 грн. пені, у стягненні
яких місцевим судом було відмовлено.

Апелянт наголошує на порушення
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
оскільки господарський суд Львівської
області у своєму рішенні дослідив лише
фінансове становище Відповідача та
ступінь виконання ним зобов'язання, не
виконавши при цьому вимоги закону щодо
оцінки майнового стану обох сторін, які
беруть участь у зобов'язанні, зокрема,
не взяв до уваги фінансове становище
ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

У відзиві на апеляційну скаргу
Львівське комунальне підприємство
«Залізничнетеплоенерго» заперечує
доводи апеляційної скарги та просить
рішення господарського суду
Львівської області від 10.12.2013р.
залишити без змін, а апеляційну скаргу
ПАТ «НАК «Нафтогаз України» без
задоволення.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 16.01.2014р.
прийнято до провадження апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» № 14/2-1984
від 18.12.2013р. та справу за № 914/4459/13
призначено до розгляду на 27.01.2013р.

У судове засідання Львівського
апеляційного господарського суду
27.01.2014р. з'явився представник
Відповідача, яка заперечила доводи
апеляційної скарги з мотивів наведених
у відзиві на таку.

Враховуючи те, що Апелянт належним
чином був повідомлений про час та місце
розгляду справи (а. с. 121), однак не
скористався, наданим йому ст. 22 ГПК
України правом брати участь в судовому
засіданні та не заявляв клопотань про
відкладення такого, судова колегія
прийшла до висновку про можливість
розгляду справи за наявними у ній
матеріалами згідно вимог ст. 75 ГПК
України.

Вивчивши матеріали справи в сукупності
з апеляційною скаргою та відзивом на
неї, оцінивши зібрані у них докази,
колегія суддів прийшла до висновку про
необгрунтованість доводів апеляційної
скарги та відповідність рішення
місцевого господарського суду нормам
матеріального та процесуального права,
виходячи з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, відповідно до статті 11
Цивільного кодексу України є, зокрема,
договори. Договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і оплатити за нього певну
грошову суму.

19 січня 2012р. між Національною
акціонерною компанією «Нафтогаз
України» та ЛКП
«Залізничнетеплоенерго» укладено
Договір № 12-БО про закупівлю
природного газу, згідно якого Позивач
зобов'язується поставити Відповідачу
імпортований природний газ (за кодом
згідно УКТ ЗЕТ 2711 21 00 00, ввезеного на
митну територію України ПАТ "НАК
"Нафтогаз України"), а Відповідач
зобов'язується прийняти і оплатити
природний газ в обсязі, зазначеному у п.
1.2 Договору. Газ, що постачається за цим
договором, використовується ЛКП
«Залізничнетеплоенерго» виключно для
вироблення теплової енергії для потреб
установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання.

Відповідно до п. 1.2. вказаного Договору
продавець передає Покупцю в період з 01
січня 2012р. по 31 грудня 2013р. природний
газ в обсязі до 6 546, 350 тис. (шість
мільйонів п'ятсот сорок шість тисяч
триста п'ятдесят) куб. м. Обсяги
закупівлі газу можуть бути зменшені
залежно від реального фінансування
видатків та рівня оплат (п. 1.3. Договору).

Ціна за 1000 куб. м. природного газу
становить 3 509, 00 грн. без урахування
податку на додану вартість, збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того:
збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2 %; податок на додану вартість за
ставкою - 0 %. Крім того, тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 305, 60 грн., крім того ПДВ
- 61, 12 грн., всього з ПДВ - 366, 72 грн. (триста
шістдесят шість гривень 72 коп.) До
сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3884,
78 грн., крім того ПДВ - 61, 12 грн., всього з
ПДВ - 3 945, 90 (три тисячі дев'ятсот
сорок п'ять гривень, 90 коп.) гривень.
Загальна вартість Договору на дату
його укладення становить 25431129, 55 грн.,
крім того ПДВ - 400112, 91 грн., разом з ПДВ -
25831242, 47 (двадцять п'ять мільйонів
вісімсот тридцять одна тисяча двісті
сорок дві грн.. 47 коп.)(п. 3.1. Договору).

Згідно п. 4.1 Договору оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу. Термін поставки газу: з 1
січня 2012р. по 31 грудня 2012р. включно (п. 5.1.
).

Відповідно до п. 6.1.1 Договору Покупець
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі сплачувати за поставлений газ.
Продавець зобов'язаний забезпечити
поставку газу у строки, встановлені
Договором за умови відсутності
заборгованості Покупця за поставлений
газ (п. 6.3.1.) та має право своєчасно та в
повному обсязі отримувати плату за
поставлений газ (п 6.4.1. Договору).

У разі невиконання або неналежного
виконання своїх обов'язків за
Договором сторони несуть
відповідальність, передбачену
законами України та цим Договором (п. 7.1.
Договору). Також, у разі порушення
покупцем умов п. 4.1 Договору, такий
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу (п. 7.3). Строк дії договору у
частині поставки газу визначено з
01.01.2012р. по 31.12.2012р. включно, а у частині
розрахунків - до їх повного здійснення
(п. 10.1.)

Позивачем до матеріалів справи також
додано акти приймання-передачі
природного газу від 31.01.2012р., 29.02.2012р.,
31.03.2012р., 30.04.2012р., 31.05.2012р., 30.06.2012р.,
31.07.2012р., які є підтвердженням того, що
НАК «Нафтогаз України» передало, а ЛКП
«Залізничнетеплоенерго» прийняло за
січень - липень 2012р. імпортований
природний газ за кодом УКТ ЗЕД ,
ввезений на митну територію України
ПАТ «НАК «Нафтогаз України», для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами
обсягом 3 731, 038 тис. куб. м. на загальну
суму 14 751 095, 93 грн. (а. с. 21-27).

Відповідно до поданого НАК «Нафтогаз
України» витягу операцій по
підприємству «Залізничнетеплоенерго
Львівське КП» з 01.01.2012 по 31.08.2013р.
Відповідачем перераховано на рахунок
Позивача суму у розмірі 14 751095, 93 грн. (а.
с. 33, 34), тобто на момент звернення
Позивача з позовною заявою до
господарського суду Львівської
області заборгованість по договору12-БО
від 19.01.2012р. Відповідачем сплачено, що
вказувалось самим Позивачем у тексті
позовної заяви. Відтак, у зв'язку із тим,
що розрахунки за поставлений природний
газ проводились Відповідачем невчасно,
Позивач звернувся у суд з позовом про
стягнення з ЛКП
«Залізничнетеплоенерго» пені, 3 %
річних та інфляційних втрат.

Згідно ст.173 ГК України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193
ГК України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
умов щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.
Пунктом 4.1. Договору визначено, що
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу. Як вбачається із
матеріалів справи та не заперечується
сторонами у справі, Відповідач свій
обов'язок по оплаті за поставлений газ
виконав з порушенням умов Договору.

У відповідності до вимог ст. 612
Цивільного кодексу України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського
кодексу України зазначено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором. Статтею 217 ГК України
визначено, що господарськими санкціями
визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування яких для
нього настають несприятливі
економічні та/або правові наслідки. У
сфері господарювання застосовуються
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України та ст. 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відтак, колегія Львівського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновками
господарського суду першої інстанції
щодо підставності та правильності
нарахованих інфляційних втрат на суму 3
439, 98 грн., 3 % річних на суму 474, 63 грн.
та пені у розмірі 2 437, 16 грн.

Із тексту апеляційної скарги
вбачається, що Скаржник не оскаржує
рішення місцевого суду у частині
стягнення 3% річних та інфляційних.
Апеляційна скарга стосується
правомірності зменшення судом пені,
враховуючи положення ст.83 ГПК України.
При цьому Апелянт вказує на те, що
судами безпідставно використано такі
свої права на зменшення фінансової
санкції, оскільки невірно оцінені
обставини щодо матеріального
становища лише боржника, Апелянт
зазначає, що суд повинен був взяти до
уваги і матеріальне становище ПАТ «НАК
«Нафтогаз України».

Судова колегія Львівського
апеляційного господарського суду
зазначає, що згідно ст. 233 ГК України, у
разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру пені та штрафу, які підлягають
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання, суд повинен з'ясувати
наявність значного перевищення
розміру неустойки перед розміром
збитків, а також об'єктивно оцінити, чи
є даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

У клопотанні про зменшення розміру
пені Відповідач вказує на те, що його
важкий фінансовий стан зумовлений тим,
що клієнтами ЛКП
«Залізничнетеплоенерго» у 98, 1 % є
населення та бюджетні установи і
організації. У клопотанні Відповідача
про зменшення розміру пені також
вказано, що заборгованість населення
перед підприємством на той час
складала 20 427 300 грн. За період з
2001р. по 2012р. підприємство пред'явило до
фізичних осіб 8987 позовів про стягнення
боргу за спожиту теплову енергію. У
ВДВС для примусового виконання рішень
суду відповідачем скеровано виконавчі
документи на суму 4622000 грн.. Також
Відповідач зазначає, що ним з
громадянами-боржниками по оплаті за
спожиту теплову енергію укладено 351
договір про реструктуризацію боргу на
суму 398 748, 95 грн.. Вказані у клопотанні
обставини підтверджуються додатками
до нього (а. с. 72-78).

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
зазначає, що суд першої інстанції,
зменшуючи заявлену до стягнення пеню,
правомірно взяв до уваги те, що станом
на час розгляду справи відповідач у
повній мірі розрахувався за одержаний
природній газ, факт чого не
заперечується сторонами, відтак
заборгованість за поставлений газ
відсутня. Також судом встановлено, що
невчасна оплата за одержаний газ
спричинена збитками Відповідача,
пов'язаними із заборгованістю кінцевих
споживачів, зокрема, населення та
бюджетних установ і організацій, які
несвоєчасно проводили розрахунки
перед ЛКП «Залізничнетеплоенерго» по
газопостачанню та газифікації.

Щодо тверджень Апелянта про те, що
господарським судом Львівської
області не взято до уваги майновий стан
ПАТ «НАК «Нафтогаз України» і того
факту, що відповідно до звіту про
фінансові результати за 2012р. та перше
півріччя 2013р. за невиконання
зобов'язань контрагентами, збиток
компанії складає більше десяти
мільярдів гривень, такі судова колегія
Львівського апеляційного
господарського суду вважає
необґрунтованими та зазначає наступне.
Оскільки збитки у зазначеному
Позивачем розмірі, завдані не виключно
Відповідачем, а великою кількістю
контрагентів за різними договорами (а
не лише договором про закупівлю
природного газу № 12-БО від 19.01.2012р.), не
можна вважати винним у виникненні
заборгованості на суму понад більше 10
млрд. грн. безпосередньо ЛКП
«Залізничнетеплоенерго».

Також в апеляційній скарзі Скаржник
наводить ряд витягів із постанов
Вищого господарського суду України, за
якими, на його думку, доводиться
неналежне дослідження місцевим судом
обставин справи, однак щодо
перелічених Постанов ВГС України,
Львівський апеляційний господарський
суд зазначає, що такі лише
підтверджують правильність правової
позиції суду першої інстанції,
оскільки у цих витягах визначені
положення, які: заперечують можливість
повного звільнення боржника від сплати
пені; не допускають зменшення розміру
пені за умови тяжкого фінансового
становища, якщо це фінансове становище
не підтверджено належними доказами;
зобов'язує суд при зменшенні розміру
пені встановити співвідношення
розміру пені та розміру основної
заборгованості і об'єктивно оцінити
винятковість підстав для зменшення її
розміру, тощо.

Таким чином, із наведеного випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, місцевим судом
взято до уваги майновий стан обох
сторін по справі та оцінено
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора. Підтвердженням
цього також є і той факт, що у
клопотанні про зменшення розміру пені
Відповідач просив суд зменшити її
розмір на 90 % та відстрочити сплату
такої на три місяці, натомість
господарським судом Львівської
області клопотання про зменшення
розміру пені задоволено частково (пеню
зменшено на 50% від нарахованої суми), а у
задоволенні вимоги про відстрочення її
сплати взагалі відмовлено. Відтак, в
даному випадку судом дотриманий баланс
інтересів сторін по справі та
правомірно зменшено розмір неустойки.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обстави, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно вимог ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Оцінивши зібрані у справі докази,
судова колегія погоджується з рішенням
господарського суду Львівської
області від 10.12.2013р. щодо наявності
підстав для лише часткового
задоволення позову та стягнення із
Відповідача на користь Позивача 1 218,58
грн. пені, 3 439,98 грн. інфляційних
втрат та 474,63 грн. 3 % річних, всього - 5 133,19
грн.; 1 720,50 грн. судового збору,
оскільки вказане рішення відповідає
нормам чинного законодавства та
обставинам справи.

Враховуючи наведене та керуючись ст.
ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, -
Львівський апеляційний господарський
суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Львівської області від 10.12.2013р. у справі
№ 914/4459/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
№ 14/2-1984 від 18.12.2013р. - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

3.Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України в порядку
та строки, передбачені статтями 109, 110
Господарського процесуального кодексу
України.

4. Справу № 914/4459/13 повернути
господарському суду Львівської
області.

Повний текст постанови складено та
підписано 29.01.2014 р.

Головуючий суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Данко Л.С.

Суддя
Юрченко Я.О.