ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

30.01.2014Справа № 901/3370/13за позовом
Кримського республіканського
підприємства «Вода Криму»

до відповідача Орендного підприємства
«Кримтеплокомуненерго»

про врегулювання розбіжностей до
договору

Суддя Калініченко А.А.

представники:

від позивача - Шараборін О.М.,
довіреність № 97/1 від 20.12.2013,
представник

від відповідача - Щеглов Д.А.,
довіреність № 20-3/7389 від 30.12.2013,
представник

СУТЬ СПОРУ: Кримське республіканське
підприємство «Вода Криму» звернулось
до Господарського суду Автономної
Республіки Крим з позовом до Орендного
підприємства «Кримстеплокомуненерго»
про врегулювання розбіжностей, що
виникли за договором № 63 від 02.09.2013 на
водопостачання з комунального
водопроводу та відведення строків
(водовідведення) у комунальну
каналізацію, шляхом викладення пунктів
цього договору, а саме: 1.1, 2.1, 2.1.2, 2.2, 2.4,
2.5, 2.6, 3.4, 4.1, 4.6, 4.2, 4.3, 6.1, 7.1.5, 7.2.1, 7.2.2, 7.2.3,
7.2.5, 7.2.11, 7.2.12, 7.2.13, 7.2.15, 7.2.16, 7.2.18, 7.2.19, 7.5.3,
7.5.6. 8.1, 8.2, 8.3, 8.4, 8.5, 8.7, 9.1, 10.1, 10.3, 10.4, 11.1.3,
11.1.6, 11.2.1, 11.2.2, 12.1, 12.3, 14.1, 14.3, 14.4, 15.4, 15.5, 15.7,
у редакції запропонованої позивачем;
не доповнювати розділ 7.5 договору п. 7.5.7,
7.5.8, 7.5.9, редакцією відповідача;
залишити додатки 1,2,7 договору в
редакції позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач запропонував відповідачу
укласти договір №63 від 02.09.2013 на
водопостачання з комунального
водопроводу та відведення стоків
(водовідведення) в комунальну
каналізацію, відповідач, не
погодившись з деякими пунктами
договору, склав протокол розбіжностей
до нього. Не дійшовши згоди щодо
спірних пунктів договору, позивач
звернувся з позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду
Автономної Республіки Крим від 11
жовтня 2013 року порушено провадження у
справі.

У судовому засіданні, що відбулось 04
грудня 2013 року оголошено перерву до 06
грудня 2013 року на 11:00.

У судовому засіданні, що відбулось 06
грудня 2013 року оголошено перерву до 11
грудня 2013 року на 14:30.

У судовому засіданні, що відбулось 11
грудня 2013 року оголошено перерву до 17
грудня 2013 року на 15:20

Ухвалою Господарського суду
Автономної Республіки Крим від 11.12.13
продовжено строк розгляду спору на 15
днів.

У судовому засіданні, що відбулось 17
грудня 2013 року оголошено перерву до 24
грудня 2013 року на 14:00.

У судовому засіданні, що відбулось 24
грудня 2013 року оголошено перерву до 16
січня 2014 року на 15:00.

У судовому засіданні, що відбулось 16
січня 2014 року оголошено перерву до 21
січня 2014 року на 14:30.

У судовому засіданні, що відбулось 21
січня 2014 року оголошено перерву до 30
січня 2014 року на 14:00.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Кримське республіканське підприємство
«Вода Криму» запропонувало Орендного
підприємства «Кримтеплокомуненерго»
укласти договір №63 від 02.09.2013 на
водопостачання з комунального
водопроводу та відведення стоків
(водовідведення) в комунальну
каналізацію (далі - договір).

Відповідач, не погодившись з деякими
пунктами договору, склав протокол
розбіжностей до нього, який був
отриманий позивачем 24.09.2013 за вхідним №
6131-2 разом з супровідним листом №20-3/5187
від 20.09.2013.

Згідно Закону України «Про природні
монополії» №1682-ІІІ від 20.04.2000 з
наступними змінами та доповненнями
позивач є природним монополістом, який
надає послуги з водопостачання та
водовідведення.

У відповідності до частини 7 статті 181
Господарського кодексу України якщо
сторона, яка одержала протокол
розбіжностей щодо умов договору,
заснованого на державному замовленні
або такого, укладання якого є
обов'язковим для сторін на підставі
закону, або сторона - виконавець за
договором, що в установленому порядку
визнаний монополістом на певному ринку
товарів (робіт, послуг), яка одержала
протокол розбіжностей, не передасть у
зазначений двадцятиденний строк до
суду розбіжності, що залишились
неврегульованими, то пропозиції другої
сторони вважаються прийнятими.

Позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Щодо пунктів 1.1., 12.1. договору.

Суд вважає за необхідне прийняти п.п.
1.1., 12.1. договору в редакції позивача
виходячи з того, що відповідно до
преамбули Закону України «Про
теплопостачання», цей Закон визначає
основні правові, економічні та
організаційні засади діяльності на
об'єктах сфери теплопостачання та
регулює відносини, пов'язані з
виробництвом, транспортуванням,
постачанням та використанням теплової
енергії з метою забезпечення
енергетичної безпеки України,
підвищення енергоефективності
функціонування систем
теплопостачання, створення і
удосконалення ринку теплової енергії
та захисту прав споживачів та
працівників сфери теплопостачання.

Згідно зі ст. 2 вказаного Закону, цей
Закон регулює відносини, що виникають у
зв'язку з виробництвом,
транспортуванням, постачанням і
використанням теплової енергії,
державним наглядом за режимами
споживання теплової енергії, безпечною
експлуатацією теплоенергетичного
обладнання та безпечним виконанням
робіт на об'єктах у сфері
теплопостачання суб'єктами
господарської діяльності незалежно
від форм власності.

Тобто, Закон України «Про
теплопостачання» є спеціальним
законом, що регулює відносини пов'язані
з виробництвом, транспортуванням,
постачанням та використанням теплової
енергії.

Предметом договору не є виробництво,
транспортування, постачання та
використання теплової енергії,
предметом договору є надання послуг з
водопостачання та водовідведення
споживача (відповідача) (п. 2.2 договору).

Отже, вказаний Закон не регулює
відносини пов'язані з наданням послуг з
водопостачання та водовідведення, у
зв'язку з чим викладення у договорі
вказаного Закону, як
нормативно-правового акту яким сторони
керуються у своїх відносинах, є
необґрунтованим.

Щодо пункту 2.1. договору.

Суд вважає за необхідне прийняти п.2.1.
договору в редакції позивача виходячи
з того, що відповідач пропонує
доповнити п. 2.1.5 «Відповідальний
представник: для «Споживача» - старший
майстер або майстер теплових мереж і
аварійної служби, для «Виробника» -
особа, призначена відповідним
наказом». Відповідач в терміни
договору хоче внести термін
«Відповідальний представник». По
тексту договору ніде немає терміну
«Відповідальний представник», тому суд
вважає недоцільним доповнювати п. 2.1
договору п. 2.1.5.

Щодо пункту 2.1.2. договору.

Суд вважає за необхідне прийняти пункт
2.1.2. в редакції позивача, виходячи з
того, що пунктом 1.4 Правил приймання
стічних вод підприємств у комунальні
та відомчі системи каналізації
населених пунктів України,
затверджених Наказом Держбуду України
19 лютого 2002 року N 37, встановлено, що
стічні води Підприємств - усі види
стічних вод, що утворилися внаслідок
їхньої діяльності після використання
води в усіх системах водопостачання
(господарсько-питного, технічного,
гарячого водопостачання тощо), а також
поверхневі та дощові води з території
Підприємства (з урахуванням
субабонентів).

Щодо пункту 2.2. договору.

Суд вважає за необхідне прийняти дану
умову в редакції позивача, оскільки
наявність у п. 2.2 договору умови про те,
що «Виробник» (позивач) бере на себе
обов'язок на умовах цього договору
забезпечити «Споживача» (відповідача)
питною холодною водою (ГСанПін 2.2.4-171-10)
за наявності води у джерелах є
обґрунтованим, оскільки відповідно до
абз. 2 ст. 1 Закону України «Про питну
воду та питне водопостачання»,
виробництво питної води - забір води з
джерел питного водопостачання та
доведення її якості до вимог на питну
воду, тобто технологічний процес, який
можливий лише при наявності води у
джерелах питного водопостачання.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Таким чином, відсутність води у
джерелах, є обставиною непереборної
сили, тобто надзвичайними і
невідворотними обставинами за даних
умов здійснення господарської
діяльності.

Позивач фактично не має впливу на
умови, які б забезпечували наявність
води у джерелах, що повністю залежать
від природних явищ.

Тобто, наявність вищевказаної умови,
яка звільняє позивача від
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання договору є цілком
відповідною до вимог законодавства та
фактичних обставин, за яким можливе
виконання договору.

Виключення з тексту п. 2.2 Договору слова
«холодною» не може вважатися
обґрунтованим, оскільки позивач за
договором надає послуги з забезпечення
відповідача водою, що відповідає
(ГСанПін 2.2.4-171-10) та за якісними
показниками є холодною.

Відповідач, наполягає на необхідності
включення у вказаний пункт договору
умови про визначення тиску води на
вводах на об'єкти відповідача вказаних
у додатку №1 до договору в редакції
Відповідача.

Але необхідно зауважити на тому, що сам
по собі обов'язок позивача забезпечити
відповідача водою передбачає
відповідність якості холодної води
державним стандартам та вимогам
санітарного законодавства.

Зокрема, що стосується тиску води на
вводі до об'єктів відповідача, то цей
норматив має бути встановлений у
технічних умовах, як це передбачено ч.ч.
1, 8 ст. 29 Закону України «Про питну воду
та питне водопостачання», який
визначений, відповідно до державних
стандартів та правил.

Тобто, визначення у договорі вказаних
якісних властивостей води є
недоцільним, оскільки вони є умовами
інженерного забезпечення систем
питного водопостачання, та не
потребують визначення у договірному
порядку.

При цьому, відповідність показників
цього нормативу (мінімального тиску
холодної води), що вказані у додатку №1
до договору у редакції відповідача,
необґрунтовані відповідачем.

Нормативно необґрунтованим є вимога
відповідача доповнити пункт 2.2
договору наступною умовою: виробник
щомісячно надає споживачу розвернутий
хімічний склад питної води що
поставляється на об'єкти споживача.

Відповідно до абз. 3 ст. 22 Закону України
«Про питну воду та питне
водопостачання», споживачі питної води
мають право на одержання в
установленому порядку повної,
достовірної, своєчасної інформації про
якість питної води, обсяги її
реалізації, режими подачі та порядку
розрахунку тарифів на послуги
централізованого водопостачання і
водовідведення.

Згідно зі ст. 9 вказаного Закону,
кожному споживачеві питної води
державою гарантується право вільного
доступу до інформації про якість
питної води. З цією метою центральний
орган виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства
щороку готує і оприлюднює в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України, Національну доповідь про
якість питної води та стан питного
водопостачання в Україні, забезпечує
заінтересовані органи державної влади,
громадські організації, підприємства,
установи, організації та громадян
інформацією про випадки і причини
забруднення питної води, порядок
розрахунку тарифів на послуги
централізованого водопостачання і
водовідведення.

У разі, коли питна вода має відхилення
за показниками від державного
стандарту, органи місцевого
самоврядування інформують споживачів
через засоби масової інформації про її
якість та вживають заходів, пов'язаних
з відверненням загрози здоров'ю людей.

Тобто, вказаними нормами законодавства
встановлений порядок надання
інформації про якість питної води, який
не передбачає необхідності надання
щомісячно розвернутого хімічного
складу питної води.

Щодо пункту 2.4. договору.

З урахуванням доводів сторін, суд
вважає за необхідне викласти пункт 2.4.
договору в редакції відповідача,
оскільки позивачем не обґрунтований
обсяг споживання води споживачем.
Більш того позивач, включаючи в договір
обов'язок споживача розраховуватися і
за обсяг води на потреби гарячого
водопостачання не включає дані обсяги
у п 2.4 договору. Також, вважаю позицію
позивача, за визначенням оплати
відповідачем за послуги
водовідведення за кількістю води, яка
надходить з мереж централізованого
водопостачання не обґрунтованою. Так,
згідно п.5.30 Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України (наказ Міністерства ЖКГ
України № 190 від 27.06.2008). У разі якщо
питна вода входить до складу продукції
споживачів і згодом не подається в
централізовані мережі водовідведення ,
оплата за скидання стоків визначається
за різницею обсягу води, одержаної
підприємством з усіх видів джерел, і
обсягу води , яка увійшла в складу
продукції. Споживач надає відповідні
розрахунки виробнику. Згідно п. 5.31.
правил Виробник має право шляхом
обстеження на місці перевіряти,
представлені споживачем, дані про
кількість і якість стічних вод, які
скидаються в централізовані мережі
водовідведення, відповідно до умов
договору. ОП «Кримтеплокомуненерго»
виробляє послуги з теплопостачання,
вода, яка циркулює в системі опалення,
не споживається, її обсяг залишається
незмінним (за винятком підживлення та
наповнення мереж, регенерація
фільтрів, гідравлічні випробування
власних теплових мереж і обладнання,
промивка теплових мереж) і відповідно,
не збільшується кількість стічних вод.
Кількість стічних вод ОП
«Кримтеплокомуненерго» визначається
на підставі витрат води на
технологічні потреби в кількості 17 %
від обсягу спожитої води, розрахована
відповідно до абз. 6 ст. 29 Закону України
«Про питну воду та питне
водопостачання» на підставі
розрахунків, погоджених Управлінням
екологічної інспекцій з
Центрально-Кримська регіону, і
Кримським басейновим управлінням
водних ресурсів. Кількість стоків - 0 %.
Від обсягу спожитої води по котельні по
вул. Ломоносова, 1, та ЦТП по вул.
Суходільної, 65 «а» і ЦТП по вул. М.Зальца
9 «а» пов'язано з тим, що на даних
об'єктах вода використовується лише
для підживлення теплових мереж та не
подається до каналізації.

Щодо пункту 2.5. договору.

Суд вважає за необхідне прийняти пункт
2.5. в редакції відповідача, виходячи з
того, що ОП «Кримтеплокомуненерго»
використовує у своїй діяльності
орендоване комунальне майно, але
використовує його як цілісний майновий
комплекс, який згідно ст.13 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна» числиться на
балансі орендаря. ОП
«Кримтеплокомуненерго» не має
правових підстав для обслуговування та
експлуатування майна, яке не є його
власністю і не знаходиться у нього на
балансі. Відповідно до ст. 322 Цивільного
кодексу України саме власник
зобов'язаний утримувати майно, яке йому
належить, якщо інше не передбачено
договором або законом.

Щодо пункту 2.6. договору.

Суд вважає, що даний пункт договору
повинен бути викладений в редакції
позивача, оскільки позивач не
встановлює та не затверджує режими
(графіки) подачі холодної води на
котельні та ЦТП в м. Сімферополі,
«Графіки подачі води по мікрорайонам м.
Сімферополя» встановлюються та
затверджуються рішенням
Сімферопольської міської ради. Для
затвердження своїх графіків
відповідач має право звернутися в
органи місцевого самоврядування. Щодо
надання графіків подачі води в
п'ятиденний термін, то оскільки він
приймається Сімферопольською міською
радою, то не завжди може бути
представлений до позивача у вказаний
час.

Щодо пункту 3.4. договору.

Суд вважає за необхідне прийняти
вказаний пункт в редакції КРП «Вода
Криму», оскільки пунктом 3.13 Правил № 190
встановлено,що суб'єкти
господарювання, у яких теплові пункти
(котельні) перебувають на балансі або
яким вони передані в управління, повне
господарське відання, користування,
концесію, здійснюють розрахунки з
виробником на основі укладених
договорів за весь обсяг питної води,
яка відпущена з систем водопостачання
і використана на потреби гарячого
водопостачання та інші потреби, а також
розраховуються за власний обсяг
водовідведення.

Вказаний пункт договору, встановлює
порядок визначення загальної вартості
наданих послуг за договором.

Редакція відповідача вказаного пункту,
виключає з визначення обсягу наданих
послуг воду, відпущену відповідачу на
потреби гарячого водопостачання та
інші потреби, обумовлені договором, а
визначає цей обсяг лише як обсяг води,
відпущеної на власні потреби.

Редакція відповідача не може бути
прийнята, оскільки вона звужує
визначення загальної вартості послуг
за договором, яка має бути визначена як
увесь обсяг води, відпущеної
відповідачеві на підставі договору.

Викладення вказаного пункту договору у
редакції позивача визначає об'єми
наданих відповідачеві послуг питної
води, відпущеної відповідачеві на
потреби гарячого водопостачання, що
відповідає вимогам п. 3.13 вказаних
Правил.

Крім того, в редакції вказаного пункту
відповідача, при визначенні загальної
вартості послуг використовуються
тарифи, що діють на момент укладення
договору, що суперечить ч. 2 ст.32 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», відповідно до якої розмір
плати за комунальні послуги
розраховується виходячи з розміру
затверджених цін/тарифів.

Щодо пункту 4.1. договору.

Суд вважає, що даний пункт договору
повинен бути викладений в редакції
позивача, оскільки, відповідно до п. 3.13
Правил № 190, відповідач має здійснювати
розрахунки з позивачем на основі
укладених договорів за весь обсяг
питної води, яка відпущена з систем
водопостачання і використана на
потреби гарячого водопостачання та
інші потреби, а також розраховуються за
власний обсяг водовідведення.

Тобто, викладення вказаного пункту у
редакції позивача є нормативно
обґрунтованим, оскільки його умови
повністю відповідають вимогам
вказаного законодавства.

Окрім того, у п. 4.1 договору, в редакції
позивача приводяться тарифи, станом на
дату укладення договору, за
категоріями споживачів, що встановлені
постановою Національної комісії
регулювання ринку комунальних послуг
України №206 від 30.09.2011 «Про
встановлення тарифів на послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення».

Пропозиція відповідача про заміну слів
«...інших споживачів» у вказаній
таблиці на «...субспоживачів вказаних у
додатку №2» є необґрунтованою,
оскільки, у таблиці вказані тарифи за
категоріями споживачів.

Субспоживачі не відносяться до
категорії споживачів за якими
формуються тарифи. До субспоживачів
можуть бути застосовані тарифи, як за
категорією інші споживачі так і за
категорією населення.

Щодо пункту 4.2., 4.3. договору.

Згідно п. 18 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення (постанова КМУ № 630 від
21.07.2005) розрахунковим періодом для
оплати послуг є календарний місяць,
плата за послуги вноситься не пізніше 20
числа місяця, що настає за
розрахунковим, якщо договором не
встановлено інший строк. Таким чином,
законодавцем передбачено загальне
правило платити за отримані послуги в
наступному місяці після їх споживання.
Позивач, як і відповідач є
підприємством, яке надає життєво
важливі послуги скоротив термін сплати
і запропонував оплачувати за послуги
не пізніше 15 -го числа місяця
наступного за звітним. Пункт 3.7
передбачає сплату за послуги щомісяця,
але не передбачає зобов'язання
споживача платити за послуги в
поточному місяці. Доводи позивача щодо
того, що відповідач буде отримувати
рахунки після 15-го числа незрозуміла,
позивачем зі свого боку не
обґрунтовується, що заважає йому
надавати рахунки відповідачу на
початку місяця. Так само, позивач
наділяє себе правами щодо зарахування
надмірно сплачених коштів за своїм
розсудом, як оплату за будь-які періоди,
які не обґрунтовуючи при цьому своїх
дії законодавчо, отже суд вважає за
необхідне викласти дані пункти в
редакції відповідача.

Щодо пункту 4.6. договору.

Суд вважає за необхідне прийняти пункт
4.6. договору в редакції відповідача,
оскільки як зазначено самим позивачем
у позовній заяві відсутність слів «..
іншими нормативно-правовими актами
України з даного питання ...» не впливає
на застосування або не застосування
будь-яких нормативно-правових актів,
таким чином позивачем необґрунтовано
для чого їм включена ця фраза в договір.
Так же, ст. 6-8 ГПК України не передбачено
обов'язку оплачувати претензії та
рахунки в 30-ти денний строк з дня їх
отримання.

Щодо пункту 6.1. договору.

Суд вважає за необхідне залишити
пункту 6.1. договору в редакції позивача,
оскільки викладення вказаного пункту
договору в редакції відповідача є
безпідставними, оскільки вказані
умови, якими відповідач пропонує
доповнити договір не ґрунтуються на
нормах діючого законодавства.

Щодо пункту 7.1.5. договору.

Суд вважає, що даний пункт договору
повинен бути викладений в редакції
позивача, оскільки абзац, який
відповідач пропонує доповнити п.7.1.5.
договору суперечить п. 2.6 договору, тому
що п. 2.6. передбачає 5 днів на надання
графіків, а п. 7.1.5 передбачає 7 днів. Щодо
надання графіків подачі води в
семиденний термін, то оскільки він
приймається Сімферопольською міською
радою, то не завжди може бути
представлений до позивача у вказаний
час. Крім того, відповідач хоче
покласти на позивача обов'язки які він
не може реалізувати. Крім того, до
обов'язків СЕС не входить погоджувати
розгорнутий хімічний склад води що
поставляється на об'єкти споживача.

Щодо пункту 7.2.1. договору.

З урахуванням доводів сторін, суд
вважає за необхідне викласти пункт 7.2.1.
договору в редакції позивача, оскільки
згідно з даними відповідача він має 79
ЦТП в м. Сімферополі. Відповідно п. 3.13.
Правил № 190 суб'єкти господарювання, у
яких теплові пункти (котельні)
перебувають на балансі або яким вони
передані в управління, повне
господарське відання, користування,
концесію, здійснюють розрахунки з
виробником на основі укладених
договорів за весь обсяг питної води,
яка відпущена з систем водопостачання
і використана на потреби гарячого
водопостачання та інші потреби, а також
розраховуються за власний обсяг
водовідведення.

Щодо пункту 7.2.2. договору.

Суд вважає за необхідне прийняти п.7.2.2.
договору в редакції відповідача
виходячи з того, що Орендне
підприємство «Кримтеплокомуненерго»
використовує у своїй діяльності
орендоване комунальне майно, але
використовує як цілісний майновий
комплекс, який відповідно до ст. 13
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна» вважається на
балансі орендаря. ОП
«Кримтеплокомуненерго» не має
правових підстав для обслуговування та
експлуатації майна яке не є його
власністю і не знаходиться у нього на
балансі. Відповідно до ст. 322 Цивільного
кодексу України саме власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не передбачено
договором або законом. Так як, вода на
потреби ОП «Кримтеплокомуненерго»
постачається виключно на котельні, то і
логічно було б відображати показання
водомірів в цьому журналі.

Щодо пункту 7.2.3. договору.

Суд вважає за необхідне прийняти
вказаний пункт в редакції КРП «Вода
Криму», оскільки згідно п.7.9. Правил № 37
при відмові підприємства виділити
відповідальну особу для відбору проб,
зволіканні з допуском представника
водоканалу на територію підприємства
(більш ніж 30 хвилин після його прибуття)
або створенні перешкод у відборі проб з
боку представників підприємства,
водоканал виставляє підприємству
рахунок за понаднормативний скид
забруднень з коефіцієнтом кратності К=5
за розрахунковий місяць, у якому було
вчинене дане порушення. З цього видно
що однієї години для прибуття
представника відповідача з монету
прибуття на його об'єкт позивача більш
ніж достатньо.

Відповідач є орендним підприємством і
на його балансі відсутня більша
кількість мереж водопостачання та
водовідведення. Тому виключивши
зазначені, в протоколу розбіжностей,
слова відповідач намагається уникнути
відповідальності за неналежну
експлуатацію мереж які перебувають в
їхньому віданні. До обов'язків
споживача, відповідно ст. 22 Закону
України «Про питну воду та питне
водопостачання» входить утримувати в
належному технічному і санітарному
стані водопровідні мережі та
обладнання. З огляду на це ми бачимо що
законодавство не розмежовує мережі на
ти які стоять на балансі і які
знаходяться в користуванні.

Щодо фіксування показання водомірів в
журналі показників роботи котельної,
то окрім котельних у відповідача є інші
об'єкти до яких надається
водопостачання.

Щодо пункту 7.2.5. договору.

Суд вважає за необхідне прийняти
вказаний пункт в редакції ОП
«Кримтеплокомуненерго», оскільки
посилання позивача на п. 3.10 Правил № 190
недоречні так як, даний пункт правил не
регулює дані правовідносини і не
передбачає відповідальність зазначену
позивачем.

Щодо пункту 7.2.11. договору.

Суд вважає за необхідне залишити
підпункт 7.2.11 договору в редакції
відповідача, оскільки
відповідальність передбачена
позивачем за ненадання акта
приймання-передачі чинним
законодавством не передбачена у
зв'язку з чим відповідач правомірно
виключив його з тексту договору.

Щодо пункту 7.2.12. договору.

Даний пункт покладає на ОП
«Кримтеплокомуненерго» обов'язок щодо
встановлення засобів обліку в місячний
термін з моменту укладення договору. ОП
«Кримтеплокомуненерго» в протоколі
розбіжностей запропонувало виключити
з тексту договору пункт 7.2.12 враховуючи
наступне. Згідно п. 5.1 Правил №190, облік
відпущеної питної води та прийнятих
стоків здійснюється виробником і
споживачами засобами вимірювальної
техніки, які занесені до Державного
реєстру або пройшли державну
метрологічну атестацію. На момент
розгляду справи судом споживання води,
на власні та господарсько-побутові
потреби і розрахунки за неї
відбуваються виключно за допомогою
засобів обліку, які встановлені ОП
«Кримтеплокомуненерго» за згодою
Водоканалу. Ні Правилами №190, ні іншими
нормативними актами не передбачено
право виробника - Водоканалу вимагати
перенесення вже належним чином
встановлених засобів обліку. Таким
чином , у зв'язку з врегулюванням
питання обліку спожитої питної води,
включення пункту 7.2.12 в текст договору
№63 із запропонованим Водоканалом
змістом, суд вважає необґрунтованим.

Щодо пункту 7.2.13. договору.

Спірний пункт 7.2.13. приймається в
редакції позивача, оскільки вказаний
пункт відповідає вимогам п. 6.2 Правил №
37 та абз. 5 п. 8.2 Правил приймання стічних
вод підприємств у систему каналізації
міста Сімферополя.

Щодо пункту 7.2.15. договору.

Суд вважає за необхідне прийняти п.7.2.15.
договору в редакції відповідача
виходячи з того, що ОП
«Кримтеплокомуненерго» використовує у
своїй діяльності орендоване
комунальне майно але використовує як
цілісний майновий комплекс, який
відповідно до ст. 13 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» числиться на балансі орендаря.
Відповідач не має правових підстав для
обслуговування та експлуатації майна
яке не є його власністю і не
знаходиться у нього на балансі.
Відповідно до ст . 322 Цивільного кодексу
України саме власник зобов'язаний
утримувати майно, яке йому належить,
якщо інше не передбачено договором або
законом.

Щодо пункту 7.2.16. договору.

Суд вважає за необхідне викласти пункт
7.2.16 у наступній редакції:

«Обеспечивать явку работника
«Потребителя» для составления актов,
участия в обследовании и отборе проб
сточных вод в порядке, определенном п.
7.2.3 настоящего Договора».

Щодо пункту 7.2.18. договору.

Пункт 7.2.18. підлягає викладенню в
редакції позивача, оскільки відповідно
до п. 3.8 Правил №190, у разі запланованих
змін у діяльності споживачів, якщо вони
ведуть до зміни обсягів спожитої
питної води та скиду стічних вод,
споживач в місячний строк до моменту
виникнення змін надають виробнику
заяву та відповідні документи для
одержання додаткових технічних умов та
внесення змін у договір.

Щодо пункту 7.2.19. договору.

Суд вважає за необхідне залишити
пункту 7.2.19. договору в редакції
позивача, оскільки відповідач пропонує
викласти даний пункт договору у такій
редакції, відповідно до якої
відповідач зобов'язаний вести облік
спожитої води за допомогою існуючих
засобів обліку. Таким чином, відповідач
має на меті уникнути обліку споживання
послуг за допомогою засобів обліку та
встановлення нових засобів обліку на
об'єктах, на яких їх не мається.

При цьому, відповідно до п. 5.1 Правил
№190, облік відпущеної питної води та
прийнятих стоків здійснюється
виробником і споживачами засобами
вимірювальної техніки, які занесені до
Державного реєстру або пройшли
державну метрологічну атестацію.

Відповідно п. 3.14. Правил №190 у разі
відсутності у споживача засобів обліку
на каналізаційних випусках кількість
стічних вод визначається за кількістю
води, що надходить з мереж
централізованого водопостачання та з
інших джерел.

Щодо пункту 7.5.3. договору.

Суд вважає за необхідне прийняти
вказаний пункт в редакції Орендного
підприємства «Кримтеплокомуненерго»,
оскільки доповнення цього пункту
обумовлено необхідністю своєчасного
прийняття споживачем мір для
запобігання аварійних ситуацій на
котельнях, теплових мережах і
внутрішньобудинкових мережах опалення
споживачів теплової енергії.

Щодо пункту 7.5.6. договору.

Суд вважає за необхідне прийняти дану
умову в редакції позивача, оскільки
даний договір укладається на надання
послуг з водопостачання та
водовідведення, тому і мова в даному
пункті договору йде про відшкодування
збитків внаслідок виниклих недоліків,
допущених в наданні послуг.

Щодо пункту 7.5.7. договору.

Суд вважає за необхідне прийняти п.7.5.7.
договору в редакції відповідача,
оскільки платником за наданні послуги
за даним договором є споживач. Тому для
проведення оплати за них споживач
зобов'язаний своєчасно знати про зміни
в назві, банківських реквізитів тощо
постачальника.

Щодо доповнення розділу 7.5. договору
пунктом 7.5.8.

Суд звертає увагу, що правилами
технічної експлуатації систем
водопостачання та каналізації
населених пунктів України,
затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України від 05.07.1995
№ 30 встановлено порядок технічної
експлуатації систем і споруд
водопостачання і каналізації міст та
інших населених пунктів України та
відповідальність за невиконання вимог
цих Правил і чинного законодавства
України. Крім того, запропонований
відповідачем пункт лише копіює інші
пункти розділу 7.5, при цьому нічого не
конкретизує, у зв'язку з наведеним суд
вважає, що розділ 7.5. договору не
підлягає доповненню пунктом 7.5.8.

Щодо доповнення розділу 7.5. договору
пунктом 7.5.9.

Доповнення відповідача не відповідає
п. 7.2.7 договору, відповідно до якого у
відповідача не має розбіжностей,
передбачає що в випадках аварії на
магістральних трубопроводах та
розвідних мережах споживач
зобов'язаний мати ємності запасу води,
отже розділ 7.5. договору не підлягає
доповненню пунктом 7.5.9.

Щодо пункту 8.1. договору.

Суд вважає з необхідне прийняти пункт
8.1. договору в редакції позивача,
оскільки відповідно до п. 5.1 Правил №190,
облік відпущеної питної води та
прийнятих стоків здійснюється
виробником і споживачами засобами
вимірювальної техніки, які занесені до
Державного реєстру або пройшли
державну метрологічну атестацію.

Відповідно п.п. 3.3-3.5 Правил №190, у разі
безоблікового водокористування
виробник виконує розрахунок витрат
води за пропускною спроможністю труби
вводу при швидкості руху води в ній 2,0
м/сек та дією її повним перерізом
протягом 24 годин за добу. Розрахунковий
період при безобліковому
водокористуванні встановлюється з дня
початку такого користування. Якщо
термін початку без облікового
водокористування виявити неможливо,
розрахунковий період становить один
місяць. В окремих випадках (сезонне
водоспоживання, недоцільність
установки засобів обліку тощо)
розрахунок витрат води споживачами, що
не мають засобів обліку, за
розрахунковий період за погодженням з
виробником здійснюється за
нормативами питного водоспоживання,
затвердженими у встановленому порядку.

Згідно п. 5.29 Правил №190, у разі
відсутності засобів обліку стічних вод
їх облік здійснюється такими методами:

1) за допомогою засобів обліку на
водозаборах;

2) за паспортною продуктивністю насосів
на водозаборах;

3) за паспортним дебітом усіх
свердловин та проектною потужністю
поверхневого водозабору;

4) на підставі витрат води на
технологічні потреби;

5) на підставі замірів кількості
стічних вод, що надходять до мереж
водовідведення.

Метод визначення кількості стічних вод
встановлюється виробниками.

Якщо кількість стічних вод
визначається одним із методів,
зазначених у цьому пункті Правил, що
зафіксовано договором або
двостороннім актом між виробником та
споживачем на обумовлений термін, то
споживач протягом цього терміну може
не надавати виробнику таких даних.

Відповідно п. 7.6.1 Правил приймання
стічних вод підприємств у систему
каналізації міста Сімферополя,
затверджені рішенням Виконавчого
комітету Сімферопольської міської
ради №469 від 26.03.2004, кількість стічних
вод, прийнятих від кожного
Підприємства до міської каналізації
визначається: за додатковою кількістю
стічних вод, які потрапляють з площ
водозбору Підприємства у
каналізаційні мережі через
зливоприймачі та каналізаційні
колодязі в період дощів та
сніготанення, у відповідності до
порядку, що встановлюється Водоканалом
за нормами БніП 2.04.03-85 «Каналізація.
Зовнішні мережі та споруди» і даними
гідрометеослужби, в залежності від
систем каналізації та результатів
обстеження технічного стану
каналізаційної мережі.

Щодо пункту 8.2. договору.

Спірний пункт 8.2. приймається в
редакції позивача, оскільки відповідно
до п. 5.1 Правил №190, облік відпущеної
питної води та прийнятих стоків
здійснюється виробником і споживачами
засобами вимірювальної техніки, які
занесені до Державного реєстру або
пройшли державну метрологічну
атестацію.

Відповідно п. 3.14. Правил №190 у разі
відсутності у споживача засобів обліку
на каналізаційних випусках кількість
стічних вод визначається за кількістю
води, що надходить з мереж
централізованого водопостачання та з
інших джерел.

Крім того, він копіює останній абзац п.
8.1 договору.

Щодо абзацу 2 пункту 8.3. договору.

Суд вважає за необхідне прийняти
вказаний пункт в редакції ОП
«Кримтеплокомуненерго», оскільки
даний пункт відповідачем
запропоновано викласти в
запропонованій редакції для звернення
увагу сторін на те, що саме знов
встановлені прилади обліку повинні
встановлюватися на умовах обумовлених
Водоканалом, при цьому виключити
обов'язок споживача перепідключати
існуючі прилади обліку, на які вже
видані технічні умови Водоканалам при
будівництві об'єктів.

Щодо абзацу 2 пункту 8.4. договору.

Викладення вказаного пункту у редакції
позивача ґрунтується на вимогах Правил
№190, а саме, відповідно до п. 5.6 вказаних
Правил, до початку розробки технічної
документації вузла обліку споживач
повинен отримати від виробника вихідні
дані, а також рекомендації щодо типу
засобів обліку. Вихідні дані видаються
за заявкою споживача в 15-денний термін.
Вибір засобів обліку здійснює
споживач, виходячи з отриманих
вихідних даних, одержаних від
виробника. Згідно з п. 5.7 Правил №190,
установка засобів обліку здійснюється
відповідно до проекту, погодженого
виробником. При цьому, вихідні дані, на
підставі яких розроблюється проект
видає виробник (позивач), які
вказуються у технічних умовах.
Відповідно до додатку 1 до Правил
технічних умов, у п. 8 саме виробником
(позивачем) визначаються місце
установки, тип водолічильника, його
діаметр. Отже, саме на позивача
покладено визначати тип та розмір
лічильника води, отже суд вважає за
необхідне прийняти вказаний пункт в
редакції Кримського республіканського
підприємства «Вода Криму».

Щодо пункту 8.5. договору.

Пунктом 10.1. Правил №190 передбачено, що у
разі виявлення витоку води через
зіпсування санітарно-технічних
приладів та арматури, пошкодження
внутрішньої (у тому числі
внутрішньобудинкової) мережі
водопостачання, нераціонального
використання води, у випадку, коли
засіб обліку на вводі відсутній або не
працює з вини споживача, останній
здійснює розрахунок за воду з
виробником згідно з п. 3.3 цих Правил.
Розрахунок з виробником за
нераціональне використання води
внаслідок витоків здійснює споживач, у
якого на балансі, в експлуатації,
обслуговуванні перебуває
внутрішньобудинкова система
водопостачання.

П. 3.3 Правил наголошує, у разі
безоблікового водокористування
виробник виконує розрахунок витрат
води за пропускною спроможністю труби
вводу при швидкості руху води в ній 2,0
м/сек та дією її повним перерізом
протягом 24 годин за добу, отже спірний
пункт 8.5. приймається в редакції
позивача.

Щодо пункту 8.7. договору.

Суд вважає з необхідне прийняти пункт
8.7. договору в редакції позивача,
оскільки відповідно п. 3.14. Правил №190, у
разі відсутності у споживача засобів
обліку на каналізаційних випусках
кількість стічних вод визначається за
кількістю води, що надходить з мереж
централізованого водопостачання та з
інших джерел. При цьому п. 3.3 цих Правил
визначається обсяг води що надходить з
мереж централізованого
водопостачання.

Щодо пункту 9.1. договору.

Суд вважає за необхідне прийняти
вказаний пункт в редакції Кримського
республіканського підприємства «Вода
Криму», оскільки відповідно до ст. 1
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги», точка розподілу-місце
передачі послуги від однієї особи до
іншої, облаштоване засобами обліку та
регулювання.

Згідно п. 5.2 Правил №190 вузли обліку
повинні розташовуватись на мережі
споживача, як правило, на межі
балансової належності мереж виробника
та споживача, або за згодою виробника в
приміщеннях, розташованих
безпосередньо за зовнішньою стіною
будівлі в місці входу водопровідного
вводу.

Відповідно абз. 2 п. 3.13 Правил №190, обсяг
питної води, поданої до теплових
пунктів (котелень), фіксується засобами
обліку, які встановлені на межі
балансової належності.

Окрім того, відповідно до п. 10.3.1 Правил
технічної експлуатації систем
водопостачання та каналізації
населених пунктів України,
затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України від 05.07.1995
№30, комерційним засобом обліку, за
показаннями якого проводяться
розрахунки за воду з виробником, є
засіб обліку, встановлений на межі
балансової належності водопровідних
мереж.

Згідно з п. 1.2. Правил №190, межа
балансової належності - лінія
розподілу елементів систем
водопостачання та водовідведення і
споруд на них між власниками або
користувачами.

Отже, викладення вказаного пункту
договору в редакції позивача має
наметі визначення місця передачі
послуги від позивача до відповідача
яке відповідає межі балансової
належності - місцю, де організується
облік наданих послуг (встановлюється
водомір).

Логічним є такий висновок, з
урахуванням того, що після надходження
питної води до мереж відповідача, вона
переходить у розпорядження
відповідача, оскільки теплові пункти
(котельні) та мережі гарячого
теплопостачання та опалення
знаходиться на його балансі.

Щодо пункту 10.1. договору.

ОП «Кримтеплокомуненерго»
використовує у своїй діяльності
орендоване комунальне майно, але
використовує його як цілісний майновий
комплекс, який згідно ст.13 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна» числиться на
балансі орендаря. ОП
«Кримтеплокомуненерго» не має
правових підстав для обслуговування та
експлуатування майна, яке не є його
власністю і не знаходиться у нього на
балансі. Відповідно до ст. 322 Цивільного
кодексу України саме власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не передбачено
договором або законом, отже вказаний
пункт підлягає викладенню в редакції
відповідача.

Щодо підпунктів а, г, и, к, м пункту 10.3.
договору.

Суд вважає за необхідне викласти їх у
наступній редакції:

підпункт а) «неудовлетворительного
технического состояния водопроводных
и канализационных сетей находящихся на
балансе Потребителя»;

підпункт г) «несвоевременного внесения
платы за услуги»;

підпункт и) «несоблюдения
«Потребителем» определенного режима
водопотребления и водоотведения и
невыполнения, в установленный
«Производителем» срок, мер к снижению
расхода воды»;

підпункт к) «невыполнение требований
«Производителя» относительно
обеспечения качественного учета воды и
сброшенных стоков»;

підпункт м) «отказа «Потребителя»
заключить договор с «Производителем»
на предоставление услуг водоснабжения
и водоотведения, принять счет или
платежный документ за услуги
водоснабжения и/или водоотведения; не
устранения причин, которые
препятствуют снятию показателей
водосчетчика в срок, установленный
«Производителем».

Щодо пункту 10.4. договору.

Відповідно п. 3.2. Правил №190,
водокористування вважається
безобліковим, якщо споживач самовільно
приєднався до систем централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення або самовільно
користується ними. Тому, редакція
Позивача цілком відповідає нормам
дійсного законодавства та підлягає
викладенню в його редакції.

Щодо пункту 11.1.3. договору.

Виникнення обов'язків передбачено ст. 11
ЦК України та ст. 193 ГК України. Одним із
актів цивільного законодавства є
договір. Таким чином, зобов'язання що
виникають між сторонами діють в період
передбачений договором та
законодавством, суд вважає за
необхідне залишити спірний пункт в
редакції позивача.

Щодо пункту 11.1.6. договору.

Суд вважає за необхідне прийняти
вказаний пункт в редакції відповідача,
оскільки ОП «Кримтеплокомуненерго»
використовує у своїй діяльності
орендоване комунальне майно , але
використовує його як цілісний майновий
комплекс, який згідно ст.13 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна» знаходиться на
балансі орендаря. ОП
«Кримтеплокомуненерго» не має
правових підстав для обслуговування та
експлуатування майна, яке не є його
власністю і не знаходиться у нього на
балансі. Відповідно до ст . 322
Цивільного кодексу України саме
власник зобов'язаний утримувати майно,
яке йому належить, якщо інше не
передбачено договором або законом.

Щодо пункту 11.2.1. договору.

Викладаючи пункт у такій редакції
позивач передбачає відшкодування
збитку тільки при виникненні аварії, в
той час як збиток може бути завдано і
при постачанні води не належної якості,
і при неналежному утриманні свого
майна, у зв'язку з чим суд вважає за
необхідне викласти даний пункт в
редакції відповідача.

Щодо пункту 11.2.2. договору.

Оскільки п. 6.1 договору передбачений
порядок перерахунку плати, який
сторонами не оспорюється, то і
відповідальність позивача по
проведенню такого перерахунку є
обґрунтованою, у зв'язку з чим суд
вважає за необхідне залишити даний
пункт в редакції позивача.

Щодо пункту 12.3. договору.

Суд вважає за необхідне прийняти
вказаний пункт в редакції відповідача,
оскільки ОП «Кримтеплокоммуненерго»
запропонувало викласти даний пункт у
зазначеній редакції, у зв'язку з
приведенням його у відповідність до п.
7.2.3 і 7.5.6.

Щодо пункту 14.1. договору.

Суд вважає за необхідне викласти пункт
14.1. у наступній редакції:

«Настоящий Договор заключается сроком
по 31 декабря 2016 года включительно. Этот
Договор считается ежегодно продленным
на один год, если в течение месяца до
истечения срока от одной из «Сторон» в
адрес другой «Стороны» не последует
письменное заявление об отказе от
настоящего Договора. Расторжение
Договора до истечения срока его
действия по инициативе
«Производителя» допус кается при не
выполнении «Потребителем» условий,
определенных настоящим Договором, а
также в иных случаях, уста новленных
законодательством и настоящим
Договором, в этом случае договор
расторгается по истечении тридцати
дней с момента уведомления об этом
«Потребителя».

Щодо пункту 14.3. договору.

З урахуванням доводів сторін, суд
вважає за необхідне викласти пункт 14.3.
договору в редакції позивача, оскільки
зміни в договір не врегульованих цим
договором, з якими погоджуються обидві
сторони, можливо внести тільки шляхом
укладання додаткової угоди.

Щодо пункту 14.4. договору.

ОП «Кримтеплокомуненерго» передбачило
право кожної зі сторін на дострокове
припинення договору, так як і позивач і
відповідач не повинні бути позбавлені
права на припинення договірних
відносин. Більше того, позивач не
позбавлений права відключати об'єкти
теплопостачання в опалювальний період
згідно ст. 6 Закону України «Про
теплопостачання», отже спірний пункт
приймається в редакції відповідача.

Щодо пункту 15.4. договору.

Суд вважає за необхідне прийняти пункт
15.4. в редакції позивача, виходячи з
того, що вказаний додаток не може бути
прийнятий, оскільки не відповідає
дійсним обставинам, щодо об'єктів
відповідача, а саме з нього виключені
центральні теплові пункти, перелік
яких надано ним до позивача. Що
стосується доданих стовпчиків, то ці
нормативи мають бути встановлені у
технічних умовах, як це передбачено ст.
29 Законом України «Про питну воду та
питне водопостачання», які визначено,
відповідно до державних стандартів та
правил. Тобто, визначення у договорі
вказаних якісних властивостей води є
недоцільним, оскільки вони є умовами
інженерного забезпечення систем
питного водопостачання, та не
потребують визначення у договірному
порядку.

Щодо пункту 15.5. договору.

Суд вважає за необхідне викласти пункт
15.5. у наступній редакції:

«В трехмесячный срок от даты
заключения настоящего Договора
«Потребитель» обязан получить
разрешение на сброс сточных вод, для
чего необходимо предоставить в
абонентскую службу «Производителя» и
согласовать с последней следующие
документы:

1.Схему или план всех объектов
"Потребителя" в масштабе 1:500 с
нанесением внутриплощадочных сетей
водопровода и канализации, выпусков в
городскую систему канализации и с
обозначением контрольных колодцев.

2.Паспорт(а) водного хозяйства
«Потребителя».

Щодо пункту 15.7. договору.

Суд вважає за необхідне викласти пункт
15.7. у наступній редакції:

«Потребитель» в пятидневный срок с
момента заключения этого договора
обязан предоставить «Производителю»
расчеты нормативного водопотребления
на все объекты «Потребителя».

Щодо до додатку №1 до договору.

Суд вважає за необхідне прийняти
додаток №1 в редакції позивача,
оскільки, вказаний додаток не може бути
прийнятий, оскільки не відповідає
дійсним обставинам, щодо об'єктів
відповідача, а саме з нього виключені
центральні теплові пункти, перелік
яких надано ним до позивача. Що
стосується доданих стовпчиків, то ці
нормативи мають бути встановлені у
технічних умовах, як це передбачено ст.
29 Закону України «Про питну воду та
питне водопостачання», які визначено,
відповідно до державних стандартів та
правил. Тобто, визначення у договорі
вказаних якісних властивостей води є
недоцільним, оскільки вони є умовами
інженерного забезпечення систем
питного водопостачання, та не
потребують визначення у договірному
порядку.

Щодо до додатку №2 до договору.

Суд вважає за необхідне прийняти
додаток №2 в редакції відповідача.

Щодо до додатку №7 до договору.

Суд вважає за необхідне прийняти
додаток №7 в редакції позивача,
оскільки це зроблено з тих підстав що в
своєї редакції додатку № 1 відповідач
виключив центральні теплові пункти, в
зв'язку з чим він не бачить сенсу в
додатку № 7. Але згідно переліку
наданого відповідачем їхня кількість
дорівнює 79.

Згідно до статей 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України оплата
судового збору покладається на
відповідача пропорційно задоволеним
вимогам.

У судовому засіданні були оголошені
вступна та резолютивна частини рішення
згідно статті 85 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 04 лютого 2014
року.

На підставі викладеного, керуючись ст.
82-84, 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Вважати укладеним з моменту набрання
рішенням Господарського суду
Автономної Республіки Крим по цій
справі законної сили між Кримським
республіканським підприємством «Вода
Криму» та Орендним підприємством
«Кримтеплокомуненерго» договір №63 на
водопостачання з комунального
водопроводу та відведення стоків
(водовідведення) в комунальну
каналізацію в редакції, запропонованої
Кримським республіканським
підприємством «Вода Криму» на
наступних умовах:

пункти 1.1., 2.1., 2.1.2., 2.2., 2.6., 3.4., 4.1., 6.1., 7.1.5.,
7.2.1., 7.2.3., 7.2.13., 7.2.18., 7.2.19., 7.5.6., 8.1., 8.2., 8.4.,
8.5., 8.7., 9.1., 10.4., 11.1.3., 11.2.2., 12.1., 14.3., 15.4.,
додаток №1 та додаток №7 договору в
редакції Кримського республіканського
підприємства «Вода Криму»;

пункти 2.4., 2.5., 4.2., 4.3., 4.6., 7.2.2., 7.2.5., 7.2.11.,
7.2.12., 7.2.15., 7.5.3., 7.5.7., абзац 2 п. 8.3., перше
речення абзацу 2 п. 10.1., п. 11.1.6., п. 11.2.1., п.
12.3., 14.4 та додаток №2 договору в
редакції Орендного підприємства
«Кримтеплокомуненерго»;

пункт 7.2.16. договору викласти в
наступній редакції: «Обеспечивать явку
работника «Потребителя» для
составления актов, участия в
обследовании и отборе проб сточных вод
в порядке, определенном п. 7.2.3
настоящего Договора»;

підпункти а, г, и, к, м пункту 10.3.
викласти у наступній редакції:

- підпункт «а» викласти
«неудовлетворительного
техническогосостояния водопроводных и
канализационных сетей находящихся на
балансе Потребителя»;

- підпункт «г» викласти:
«несвоевременного внесения платы за
услуги»;

- підпункт «и» викласти: «несоблюдения
«Потребителем» определенного режима
водопотребления и водоотведения и
невыполнения, в установленный
«Производителем» срок, мер к снижению
расхода воды»;

- підпункт «к» викласти: «невыполнение
требований «Производителя»
относительно обеспечения
качественного учета воды и сброшенных
стоков»;

- підпункт «м» викласти: «отказа
«Потребителя» заключить договор с
«Производителем» на предоставление
услуг водоснабжения и водоотведения,
принять счет или платежный документ за
услуги водоснабжения и/или
водоотведения; не устранения причин,
которые препятствуют снятию
показателей водосчетчика в срок,
установленный «Производителем»;

пункт 14.1. договору викласти в наступній
редакції: «Настоящий Договор
заключается сроком по 31 декабря 2016 года
включительно. Этот Договор считается
ежегодно продленным на один год, если в
течение месяца до истечения срока от
одной из «Сторон» в адрес другой
«Стороны» не последует письменное
заявление об отказе от настоящего
Договора. Расторжение Договора до
истечения срока его действия по
инициативе «Производителя» допус
кается при не выполнении
«Потребителем» условий, определенных
настоящим Договором, а также в иных
случаях, уста новленных
законодательством и настоящим
Договором, в этом случае договор
расторгается по истечении тридцати
дней с момента уведомления об этом
«Потребителя»;

пункт 15.5. договору викласти в наступній
редакції: «В трехмесячный срок от даты
заключения настоящего Договора
«Потребитель» обязан получить
разрешение на сброс сточных вод, для
чего необходимо предоставить в
абонентскую службу «Производителя» и
согласовать с последней следующие
документы:

1.Схему или план всех объектов
«Потребителя» в масштабе 1:500 с
нанесением внутриплощадочных сетей
водопровода и канализации, выпусков в
городскую систему канализации и с
обозначением контрольных колодцев.

2.Паспорт(а) водного хозяйства
«Потребителя»;

пункт 15.7. договору викласти в наступній
редакції: «Потребитель» в пятидневный
срок с момента заключения этого
договора обязан предоставить
«Производителю» расчеты нормативного
водопотребления на все объекты
«Потребителя»;

3.В частині позовних вимог Кримського
республіканського підприємства «Вода
Криму» про викладення пунктів 2.4., 2.5.,
4.2., 4.3., 4.6., 7.2.2., 7.2.5., 7.2.11., 7.2.12., 7.2.15., 7.5.3.,
7.5.7., абзац 2 п. 8.3., перше речення абзацу 2
п. 10.1., п. 11.1.6., п. 11.2.1., п. 12.3., 14.4 та додаток
№2 договору №63 на водопостачання з
комунального водопроводу та
відведення стоків (водовідведення) в
комунальну каналізацію в редакції,
запропонованої КРП «Вода Криму» - в
задоволені позову відмовити.

4.Стягнути з Орендного підприємства
«Кримтеплокомуненерго» на користь
Кримського республіканського
підприємства «Вода Криму» 573,50 грн
судового збору.

5.Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Суддя А.А. Калініченко