ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2014 р.
Справа № 922/4302/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя
Пушай В.І. , суддя Плужник О.В.

при секретарі Казаковій О.В.

за участю представників сторін:

позивача - Красовська М.Є.

відповідача - Журавель О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. № 3765
Х/3-9) на рішення господарського суду
Харківської області від 21.11.13 р. у
справі № 922/4302/13

за позовом ТОВ "Агровектор Плюс", м.
Дніпропетровськ

до Публічного АТ "Укртрансгаз" в особі
філії "Управління магістральних
газопроводів "Харківтрансгаз"
Публічного АТ "Укртрансгаз", м. Харків

про стягнення коштів 257486,30 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ТОВ "Агровектор Плюс"
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою,
в якій просить стягнути з відповідача -
ПАТ "Укртрансгаз" в особі філії
"Управління магістральних
газопроводів "Харківтрансгаз" ПАТ
"Укртрансгаз" 257486,30 грн., з яких: 225000,00
грн. основного боргу, 16736,30 грн. пені,
15750,00 грн. штрафу за порушення строків
оплати основного зобов'язання та 5149,72
грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 21.11.2013 р. у
справі № 922/4302/13 позов задоволено
частково. Стягнуто з ПАТ "Укртрансгаз" в
особі філії "Управління магістральних
газопроводів "Харківтрансгаз" ПАТ
"Укртрансгаз" на користь ТОВ
"Агровектор Плюс" 225000,00 грн. основного
боргу та суму судового збору у розмірі
4500,00 грн. В решті позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що сума
основного боргу за договором у розмірі
225000,00 грн. підтверджується матеріалами
справи та підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача. Щодо
позовних вимог позивача про стягнення
з відповідача суми штрафу та суми пені
суд в цій частині відмовив та зазначив,
що умовами договору не передбачено їх
нарахування, а отже дані суми не можуть
бути стягнуті з відповідача та ін.

Відповідач з рішенням господарського
суду першої інстанції не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Харківської області від 21.11.2013 р. в
частині стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 225000,00 грн. та
витрат по сплаті судового збору у
розмірі 4500,00 грн., відмовити у
задоволенні позовних вимог, з мотивів
та підстав, зазначених в апеляційній
скарзі.

Зокрема, в обґрунтування своїх вимог
відповідач посилається на те, що судом
при прийнятті оскаржуваного рішення не
враховано наступне: додатковою угодою
№ 3 від 29.07.2011 р. до договору, внесено
зміни в кількість етапів надання
послуг. Відповідно до вказаної
додаткової угоди послуги, визначені
договором, розподілено сторонами на
два основних етапи:

- етап № 1. Польові роботи та камеральна
обробка даних: отримання дозволів на
виконання проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок в
постійне користування; отримання
вихідних даних для проектування та
погодження проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок в
постійне користування.

- етап № 2. Затвердження проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок в постійне користування та
отримання державних актів.

Додатковою угодою № 5 від 13.04.2012 р. пункт
2.3 договору викладено в наступній
редакції: «вартість послуг за етапом №
1 складає 675000,00 грн.

Відповідно до п. 2.4 договору
передбачено, що оплата послуг
здійснюється протягом 30 календарних
днів з дати підписання акту
прийому-передачі наданих послуг шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок виконавця. Етапи
надання послуг передбачаються
календарним планом.

Пункт 3.5 договору передбачає, що
прийом-передача наданих послуг за
кожним із етапів здійснюється на
підставі акту прийому-передачі наданих
послуг.

Відповідач зазначає, що умовами
договору, чітко передбачено, що оплата
здійснюється поетапно і лише на
підставі актів прийому-передачі
наданих послуг за кожним із етапів.
Таким чином, відповідач повинен
сплатити позивачу за наданні послуги
за етапом в цілому, позивачем виконано
лише 1-й пункт етапу № 1, у зв'язку з чим і
не був складений акт прийому - передачі
наданих послуг.

Крім того, згідно з календарним планом
до договору № 171/08/10-100806180 від 20.08.2010 р. (в
редакції додаткової угоди № 8 від 12.06.2013
р.) строк надання послуг по етапу № 1
становить 1084 календарних днів з дати
укладання договору. Тобто, строк
виконання етапу № 1 закінчився 09.08.2013 р.
Але станом на жовтень 2013 р. послуги за
етапом № 1 залишилися не виконаними та
ін.

Позивач у запереченні на апеляційну
скаргу просить рішення господарського
суду першої інстанції залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення, посилаючись на законність
та обґрунтованість рішення суду, з
мотивів викладених у запереченні та ін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення встановила
наступне:

Як свідчать матеріали справи, між ТОВ
"Агровектор Плюс" (виконавець) та ПАТ
"Укртрансгаз" в особі філії "Управління
магістральних газопроводів
"Харківтрансгаз" ПАТ "Укртрансгаз" (з
урахуванням зміни найменування листом
№ 123/20 від 10.01.2013 р. ) (замовник) укладено
договір № 171/08/10-100806180 від 20.08.2010 р. (далі -
Договір).

Відповідно до умов п. 1.1. договору
виконавець прийняв на себе
зобов'язання надати послуги в галузі
архітектури (проектно - «вишукувальні»
роботи по виконанню проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок в постійне користування,
складання документів, що посвідчують
право постійного користування
земельними ділянками, представлення
інтересів замовника по оформленню та
реєстрації права постійного
користування земельними ділянками
(Дніпропетровського ЛВУ МГ), а замовник
(відповідач) зобов'язався прийняти такі
послуги та здійснити їх оплату за ціною
та у порядку, визначеному договором.

Пункт 1.9 договору (в редакції
додаткової угоди № 3 від 29.07.2011 р. до
договору) сторонами визначено, що
послуги, визначені договором,
розподілено на два основних етапи:

- етап № 1: польові роботи та камеральна
обробка даних; отримання дозволів на
виконання проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок в
постійне користування; отримання
вихідних даних для проектування та
погодження проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок в
постійне користування.

- етап № 2. Затвердження проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок в постійне користування та
отримання державних актів.

Згідно з п. 2.3 договору (в редакції
додаткової угоди № 5 від 13.04.2010 р. до
договору) передбачено, що:

- етап № 1 становить 75 % від
загальної вартості послуг, що складає
562500,00 грн., крім того ПДВ (20 %) 112500,00 грн.,
разом з ПДВ - 675000,00 грн.;

- етап № 2 становить 25 % від
загальної вартості послуг, що складає
188606,95 грн., крім того ПДВ (20 %) 37721,39 грн.,
разом з ПДВ - 226328,34 грн.

Позивач у позовній заяві вказує, що на
виконання умов пункту 1.9 договору ТОВ
«АГРОВЕКТОР ПЛЮС» виконані польові
роботи та камеральна обробка даних, які
згідно з затвердженим сторонами
календарним планом складалися з:
геодезичного знімання 84 (вісімдесят
чотирьох) об'єктів; камеральної обробки
результатів геодезичних вимірювань;
формування плану земельних ділянок за
результатами зйомки. Польові роботи та
камеральна обробка даних оформлені у
вигляді технічних звітів, виготовлених
на кожну земельну ділянку та надані
відповідним чином замовнику. Згідно
пункту 2.3. договору в редакції від 13.04.2012
р. (Додаткова угода № 5 від 13.04.2012р.)
вищезазначені послуги виконані на
загальну суму 225000,00 грн.

18.03.2013 р. сторонами укладена додаткова
угода № 7 до договору відповідно до
якої сторони виклали:

- пункт 3.1. договору в наступній
редакції: "Строк надання послуг: з дати
укладання договору до 30.06.2013 року";

- пункт 3.3. договору в наступній
редакції: "Строк надання послуг
визначений сторонами в додатку 2 до
даного договору в наступному порядку:

- пункт 3.3.1. договору, строк надання
послуг по етапу № 1 становить 931
календарних днів.

- пункт 3.3.2. договору, строк надання
послуг по етапу № 2 становить 45
календарних днів".

- пункт 5.1. договору викласти в
наступній редакції: "Даний договір
вступає в силу з моменту його
підписання сторонами і діє до 31.07.2013
року".

Після виконанням вищезазначених робіт
позивач 17.04.2012 р. направив на адресу
відповідача лист № 26 з пропозицією
прийняти роботи та підписати акт
приймання-передачі виконаних робіт.

Відповідач листом № 2453/07-191 від 23.05.2012 р.
надав відповідь на лист позивача,
відносно того, що відповідач розгляне
питання щодо прийняття робіт по
договору після затвердження в
установленому порядку фінансового
плану компанії на 2012 рік. Будь-яких
заперечень щодо якості виконаних робіт
(послуг) та інших недоліків чи обставин
невиконання етапу замовник не заявив.

03.09.2012 р. сторонами складений акт № 1
приймання-передачі виконаних робіт за
договором (а. с. 58) про те, що роботи
передбачені етапом № 1 - польові роботи
та камеральна обробка даних, вартість
яких складає 225000,00 грн., у т.ч. ПДВ 20% -
37500,00 грн. виконані і оформлені
відповідним чином у повному обсязі.

25.03.2013 р. сторонами складений акт № 11
приймання-передачі виконаних робіт за
договором (а. с. 87) про те, що оригінал
Технічного Звіту щодо виконання робіт
передбачених етапом № 1 - Польові
роботи та камеральна обробка даних -
виконані і оформлені відповідним чином
у повному обсязі, та передані
замовнику.

Згідно з п. 2.4. договору (з урахуванням
змін додатковою угодою № 3 від 29.07.2011 р. )
оплата послуг повинна здійснюватися
протягом 30 календарних днів з дати
підписання акту прийому-передачі
наданих послуг шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
виконавця.

Позивач направив на адресу відповідача
претензію № 23 від 20.08.2013 р., в якій
виклав обґрунтовані вимоги щодо
виконання відповідачем зобов'язань
передбачених договором № 171/08/10-100806180
від 20.08.2010 р. та запропонував
відповідачу сплатити заборгованість з
урахуванням штрафних санкцій у розмірі
257486,30 грн.

Позивач у позовній заяві вказує, що
станом на 30.09.2013 р. відповідач не
виконав умов договору щодо сплати
виконаних позивачем робіт у сумі 225000,00
грн.

Вказану заборгованість відповідач не
сплатив, що і стало підставою для
звернення позивача до суду з позовом по
даній справі. Крім того, позивачем
також були заявлені вимоги про
стягнення з відповідача пені від
простроченої суми основного боргу та
штрафу за порушення строків оплати
основного зобов'язання.

З матеріалів справи також вбачається,
що господарський суд приймаючи
оскаржуване рішення мотивував його,
зокрема, наступним:

Частково задовольняючи позов про
стягнення 225000,00 грн. основного боргу
суд виходив з того, що сума основного
боргу за договором у розмірі 225000,00 грн.
підтверджується матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині стягнення пені та штрафу суд
виходив з того, що умовами договору не
було передбачено нарахування вказаних
сум відповідачу у зв'язку з
невиконанням останнім умов договору.

Викладені вище висновки
господарського суду, на думку колегії
суддів, відповідають фактичним
обставинам спору та матеріалам справи,
їм надана правильна та належна правова
оцінка, в зв'язку з чим відсутні
підстави для задоволення апеляційної
скарги і скасування прийнятого по
справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК
України, доказами у справі є будь -які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 2 ст. 317 ГК України, загальні
умови договорів підряду визначаються
відповідно до положень ЦК України про
договір підряду.

Виходячи із змісту договору, характеру
взятих на себе зобов'язань, з
підписанням 20.08.2010 року сторонами
договору № 171/08/10-100806180 між ними виникли
правовідносини регулювання яких
здійснюється § 4 (Підряд на проектні та
пошукові роботи) Глави 61 ЦК України
(Підряд) (ст. ст. 887-891 ЦК України).

Згідно зі ст. 887 ЦК України, за договором
підряду на проведення проектних та
пошукових робіт підрядник
зобов'язується розробити за завданням
замовника проектну або іншу технічну
документацію та (або) виконати пошукові
роботи, а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити їх. До договору
підряду на проведення проектних і
пошукових робіт застосовуються
положення цього Кодексу, якщо інше не
встановлено законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 888 ЦК України
за договором підряду на проведення
проектних та пошукових робіт замовник
зобов'язаний передати підрядникові
завдання на проектування, а також інші
вихідні дані, необхідні для складання
проектно-кошторисної документації.

Згідно із пп. 1 ч. 1 ст. 889 ЦК України
замовник зобов'язаний, якщо інше не
встановлено договором підряду на
проведення проектних та пошукових
робіт, сплатити підрядникові
встановлену ціну після завершення усіх
робіт чи сплатити її частинами після
завершення окремих етапів робіт або в
іншому порядку, встановленому
договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з п. 2.4. договору (з урахуванням
змін додатковою угодою № 3 від 29.07.2011 р. )
оплата послуг повинна здійснюватися
протягом 30 календарних днів з дати
підписання акту прийому-передачі
наданих послуг шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
виконавця. При цьому, будь - яких умов,
що оплата повинна бути за етапом в
цілому у договорі не зазначено.

Враховуючи викладене, а також те, що
роботи в рамках договору були виконані
позивачем без будь-яких заперечень зі
сторони відповідача, а доказом їх
виконання є акт № 1 від 03.09.2012 р. про
приймання-передачі виконаних робіт за
договором; що термін виконання
відповідачем свого зобов'язання з
оплати визначено умовами зазначеного
договору; що відповідач не надав суду
доказів погашення заборгованості,
судова колегія погоджується з
висновками господарського суду про
задоволення позову в частині стягнення
з відповідача на користь позивача 225000,00
грн. основного боргу.

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено штраф та пеню (частина перша
статті 230 ГК України).

Заявлена позивачем вимога про
стягнення пені та штрафу правомірно
визнана господарським судом такою, що
задоволенню не підлягає, оскільки
розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Таким чином, право встановити в
договорі розмір та порядок нарахування
штрафу надано сторонам частиною 4
статті 231 Господарського кодексу
України.

Відповідно до Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань підлягають стягненню
штрафні санкції у вигляді пені, розмір
якої повинен визначатися обліковою
ставкою Національного банку України,
за весь час користування чужими
коштами та узгоджуватися в договорі, а
такої згоди сторонами досягнуто не
було.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає правомірним висновок суду
першої інстанції про відмову у
задоволенні позову в частині стягнення
пені та штрафу..

З урахуванням викладеного, суд визнає
доводи відповідача позбавленими
фактичного та правового обґрунтування,
а так само такими, що не відповідають,
як матеріалам справи, так і нормам
чинного законодавства, у зв'язку з
ненаданням всупереч вимогам ст. 33 ГПК
України доказів в підтвердження
обставин, на існуванні яких наполягає
відповідач.

Таким чином, висновки, викладені в
рішенні господарського суду
відповідають вимогам чинного
законодавства та фактичним обставинам
справи, а мотиви заявника скарги, з яких
вони оспорюються не можуть бути
підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст.
105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Харківської області від 21.11.13 р. по
справі № 922/4302/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови підписано 20.01.2014
р.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Плужник О.В.