ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

04 лютого 2014 р. Справа № 902/1687/13

Господарський суд Вінницької області у
складі:

головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Німенко
О.І.,

позивача: Дзецини А.І., довіреність №б/н
від 25.12.2013р.,

у відсутності представника
відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Агросем" (вул.
Голосіївська, буд. 7, адмін. корпус 1-А, м.
Київ, 03039; вул. М. Тимошенка, 29-Б, літ. "А", 3
поверх, м. Київ, 04205)

до: державного підприємства
"Сільськогосподарське підприємство
"Іллінецьке" (вул. Леніна, 6, с.
Іллінецьке, Іллінецький район,
Вінницька область, 22712)

про стягнення 472861 грн 12 коп.,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агросем" звернулося
до господарського суду Вінницької
області з позовом про стягнення з
державного підприємства
"Сільськогосподарське підприємство
"Іллінецьке" 470536,27 грн заборгованості.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
посилається на невиконання
відповідачем умов договору поставки
засобів захисту рослин №10.04.13-ГБ/8,
укладеного між ними 10.04.2013р., внаслідок
чого у останнього виникла
заборгованість по оплаті отриманого
товару в сумі 470536 грн 27 коп., з яких 373806
грн 76 коп. основного боргу, 10353 грн 70 коп.
пені, 81775 грн 59 коп. штрафу, 2396 грн 62 коп.
скоригованої вартості товару, 2203 грн 60
коп.-3% річних.

Ухвалою господарського суду
Вінницької області від 18.12.2013 р. за
вказаним позовом порушено провадження
у справі №902/1687/13 з призначенням її до
розгляду.

16.01.2014р. ухвалою суду слухання справи
відкладено до 04.02.2014р. через неявку
відповідача та неподання ним
витребуваних судом доказів.

Під час судового розгляду справи
представник позивача (Дзецина А.І.)
надав суду заяву про збільшення
позовних вимог вх. №08-46/1027/14 від 04.02.2014р.,
мотивовану, в його усних поясненнях,
допущенням помилки при оформленні
розрахунку ціни позову, відповідно до
якої він збільшив ціну позову на 2324 грн
85 коп. (373806 грн 76 коп. основного боргу,
12168 грн 15 коп. пені, 81775 грн 59 коп. штрафу,
2396 грн 62 коп. скоригованої вартості
товару, 2714 грн-3% річних), надавши при
цьому відповідний доказ оплати
судового збору, у результаті чого
остаточно просив стягнути з
відповідача кошти в сумі 472861 грн 12 коп.

Враховуючи, що позивачем дотримано
порядку подання заяви про збільшення
позову, передбаченого процесуальним
законом, суд, з огляду на положення ст. 22
ГПК України, прийняв її.

Заявлені позовні вимоги позивач
підтримав в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позові та заяві про збільшення
позовних вимог.

Натомість, представник відповідача
повторно не з'явився, причин неявки не
повідомив, хоча завчасно та належним
чином двічі повідомлявся про судовий
розгляд справи ухвалами суду від
18.12.2013р. та від 16.01.2014 року, які
надсилалась йому рекомендованою
кореспонденцією за адресою, яка
відповідає тій, що значиться в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. Відтак його
процесуальна позиція щодо заявленого
позову суду невідома.

Статтею 64 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що ухвала про порушення
провадження у справі надсилається
учасникам судового процесу за
повідомленою ними господарському суду
поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

За змістом витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців відповідач
зареєстрований за адресою, яка
відповідає тій адресі, за якою
надсилались останньому ухвали від
18.12.2013р. та від 16.01.2014р. Поряд з цим,
направлена судом на адресу відповідача
поштова кореспонденція (ухвала від
16.01.2014р.) станом на момент розгляду
справи до суду не поверталася.

Відповідно до п.3.9.1 постанови №18 від
26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського
суду України "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в разі, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації -адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Крім того слід відмітити, що
відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого не є відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Так, статтею 77 ГПК України передбачено,
що господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених ст.69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Натомість, згідно із п.3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, суд вважає за можливе
розглядати справу за відсутності
представника відповідача, оскільки
матеріали даної справи містять
достатньо доказів для прийняття
рішення по справі.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши представника
позивача, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.

10.04.2013р. між товариством з обмеженою
відповідальністю "Агросем"
(постачальник) та державним
підприємством "Сільськогосподарське
підприємство "Іллінецьке" (покупець)
укладено договір №10.04.13-ГБ/8 поставки
засобів захисту рослин (а.с. 31-34), за
умовами п.1.1 якого постачальник продає,
а покупець купує засоби захисту рослин
(товар) за ціною, в кількості та в
асортименті , узгоджених сторонами в
специфікаціях, які є невід'ємною
частиною договору.

Відповідно до п. 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 Договору
ціна за одиницю товару та загальна
вартість товару зазначаються в
специфікаціях. Враховуючи те, що товар
є імпортованим, сторони домовились
визначати еквівалент ціни товару у
доларах США у відповідності до курсу
дол. США відносно гривні, що склався на
Міжбанківському валютному ринку
України на дату, що передує даті
підписання специфікації. Покупець
здійснює оплату вартості товару шляхом
безготівкового перерахунку грошових
коштів на рахунок постачальника.
Розрахунки між сторонами можуть
проводитись у інших, не заборонених
діючим законодавством України, окрім
грошової форми (у т.ч. вексельна форма
розрахунків або припинення зобов'язань
за цим договором шляхом заліку
зустрічних однорідних вимог сторін).
Покупець оплачує вартість товару
згідно умов та у строки, визначені в
специфікаціях до цього договору.

Згідно із п. 3.6. Договору покупець
зобов'язаний, окрім здійснення оплати
за товар, у день здійснення платежу за
товар сплатити проіндексовану
/скориговану/ вартість товару у разі
збільшення курсу дол. США на
міжбанківському валютному ринку
України, суму якої визначає самостійно.
Сума в гривнях, яку покупець повинен
сплатити постачальнику як оплата
вартості товару, визначається за
наступною формулою:

Х2=Х1*Y2/Y1, де

X1 - вартість Товару у національній
валюті України, зазначена у
відповідній специфікації,

Y1 - курс дол. США до гривні, що склався на
міжбанківському валютному ринку
України на дату, що передує даті
підписання специфікації,

Y2 - курс дол. США до гривні, що склався на
міжбанківському валютному ринку
України на дату оплати,

Х2 - кінцева вартість у гривнях
неоплаченої частини товару.

Сторони домовились, що у якості курсу
дол. США до гривні, що склався на
Міжбанківському валютному ринку
України, використовується середнє
значення курсу продажу дол. США, що
склався на Міжбанківському валютному
ринку України. Сторони домовились, що
курс дол. США до гривні визначається
згідно інформації, опублікованій ЗАТ
«Інфінсервіс» на сайті:
http://сhаrts.finance.ua/ru/сurrency/foreх.

Відповідно до п.3.8 Договору у випадку
порушення покупцем строків проведення
авансового платежу та/або оплати
відповідно до порядку та строків
платежів, встановлених договором,
постачальник з першого дня порушення
таких строків набуває право вимагати
від покупця негайної повної оплати за
весь Товар за цим Договором до настання
строку оплати за товар, а покупець має
негайно, на першу вимогу постачальника,
здійснити повну оплату за товар.

Згідно з п. 4.5 Договору прийняття
продукції здійснюється уповноваженими
представниками сторін:

- щодо кількості - відповідно до
накладної;

- щодо якості -відповідно до технічних
характеристик, сертифікату
якості/відповідності продукції, а
також інших нормативних документів та
умов договору.

Відповідно до специфікації №1 від
10.04.2013р. та специфікації №2 від 16.05.2013р.,
позивач та відповідач узгодили
асортимент, кількість та вартість
товару (а.с. 35-37).

Судом встановлено, що взяті на себе
зобов'язання відповідно до умов
Договору позивач виконав належним
чином, передавши відповідачу товар на
суму 408877 грн 93 коп. на підставі
видаткових накладних, на яких присутні
підписи та печатки обох сторін щодо
передачі та приймання товару:

- видаткова накладна №10/05 від 10.05.2013р. на
суму 109209 грн 36 коп. (а.с. 38);

- видаткова накладна №10/05-1 від 10.05.2013р.
на суму 125983 грн (а.с. 39);

- видаткова накладна №10/05-2 від 10.05.2013р.
на суму 105171 грн 42 коп. (а.с. 40);

- видаткова накладна №22/05-1 від 22.05.2013р.
на суму 68514 грн 15 коп. (а.с. 41).

Товар був прийнятий відповідачем на
підставі довіреностей (а.с. 42-45) в
повному обсязі без будь-яких зауважень
та без претензій, що підтверджується
підписами уповноваженої особи
відповідача на вказаних видаткових
накладних.

Відповідно до п. 3, 5 Специфікації №1 від
10.04.2013р. до Договору покупець
(відповідач) оплачує вартість товару
наступним чином:

а) оплата товару в розмірі 20% загальної
вартості товару, що постачається по
цьому договору, здійснюється до
20.04.2013р.;

б) решта вартості товару у розмірі 80%
загальної вартості товару, що
постачається по цьому договору,
здійснюється до 01.10.2013р.

Товар повинен бути поставлений покупцю
у строк до 22.04.2013р., у разі виконання
покупцем п. 3а) даної специфікації.
Допускається поставка товару окремими
партіями.

Згідно із п. 3, 5 Специфікації №1 від
10.04.2013р. до Договору покупець
(відповідач) оплачує вартість товару
наступним чином:

а) оплата товару в розмірі 30% загальної
вартості товару, що постачається по
цьому договору, здійснюється до
16.05.2013р.;

б) решта вартості товару у розмірі 70%
загальної вартості товару, що
постачається по цьому договору,
здійснюється до 01.10.2013р.

Товар повинен бути поставлений покупцю
у строк до 16.05.2013р., у разі виконання
покупцем п. 3а) даної специфікації.
Допускається поставка товару окремими
партіями.

Однак, відповідач свої договірні
зобов'язання виконав частково, за
поставлений товар розрахувався лише в
сумі 35071 грн 17 коп., що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
банківської виписки (а.с. 25-29), з огляду
на що у останнього виникла
заборгованість перед позивачем за
поставлений товар в сумі 1610000 грн.

В зв'язку з не проведенням розрахунків
за поставлений товар, позивачем
направлялася на адресу відповідача
вимога №3077 від 23.10.2013р. з проханням
погасити наявну заборгованість згідно
договору поставки №10.04.12-ГБ/8 від
10.04.2013р. (а.с. 47-52).

Однак, як свідчать матеріали справи,
погашення заборгованості в повному
обсязі за отриманий товар відповідачем
здійснено так і не було, що стало
підставою для звернення позивача з
даним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин,
суд дійшов наступних висновків.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст.174 Господарського
кодексу України господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

З моменту укладення сторонами договору
поставки №10.04.13-ГБ/8 від 10.04.2013р. між ними
виникли зобов'язання, які регулюються
параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу
України "Поставка".

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Якщо договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 ЦК України).

Ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з викладеного вище, суд вважає
вимогу позивача про стягнення з
відповідача 373806 грн 76 коп. боргу за
поставлений товар правомірною та
обґрунтованою, з огляду на що
задовольняє її в повному обсязі.

Крім того, відповідно до п. 3.6 Договору,
позивач просить стягнути з відповідача
різницю скоригованої вартості товару,
що виникла у зв'язку із збільшення
курсу продажу валюти на
міжбанківському ринку у сумі 2396 грн 62
коп.

Згідно із ч.4 ст.179 Господарського
кодексу України при укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі вільного волевиявлення, коли
сторони мають право погоджувати на
свій розсуд будь-які умови договору, що
не суперечать законодавству.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.189 ГК України
ціна є істотною умовою господарського
договору. Ціна зазначається в договорі
у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних
договорах (контрактах) можуть
визначатися в іноземній валюті за
згодою сторін. Суб'єкти господарювання
використовують у своїй діяльності
вільні та державні регульовані ціни.

Згідно з ст.190 ГК України вільні ціни
визначаються на всі види продукції
(робіт, послуг), за винятком тих, на які
встановлено державні регульовані ціни.
Вільні ціни визначаються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін, а у внутрішньогосподарських
відносинах - також за рішенням суб'єкта
господарювання.

Відповідно до п. 3.2, 3.6 Договору
враховуючи те, що товар є імпортованим,
сторони домовились визначати
еквівалент ціни товару у доларах США у
відповідності до курсу дол. США
відносно гривні, що склався на
Міжбанківському валютному ринку
України на дату, що передує даті
підписання специфікації. Покупець
зобов'язаний, окрім здійснення оплати
за товар, у день здійснення платежу за
товар сплатити проіндексовану
/скориговану/ вартість товару у разі
збільшення курсу дол. США на
міжбанківському валютному ринку
України, суму якої визначає самостійно.
Сума в гривнях, яку покупець повинен
сплатити постачальнику як оплата
вартості товару, визначається за
формулою. Сторони домовились, що курс
дол. США до гривні визначається згідно
інформації, опублікованій ЗАТ
«Інфінсервіс» на сайті:
http://сhаrts.finance.ua/ru/сurrency/foreх.

З огляду на вищевикладене, перевіривши
правильність нарахування позивачем
вартості суд вважає позовні вимоги
товариства з обмеженою
відповідальністю "Агросем" в цій
частині правомірними, підтвердженими
матеріалами справи, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Також судом розглянуто вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача 12168 грн 15
коп. пені, 81775 грн 59 коп. штрафу та 2714
грн-3% річних, за результатами чого суд
дійшов наступних висновків.

Згідно із ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

В силу ч.ч.1,2 ст.549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові
у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України, встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Приписами ч.6 ст.232 ГК України
встановлено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив строк виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Крім того,
згідно із ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 9.2 Договору у випадку
порушення термінів або умов оплати
товару покупець сплачує постачальнику
пеню від суми простроченого або
неналежно здійсненого платежу у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожний день прострочення.

Згідно із п. 9.4 Договору за порушення
покупцем строків оплати товару
відповідно до умов договору покупець
сплачує постачальнику штраф у розмірі
20% від суми загальної вартості товару
за договором.

Таким чином, суд вважає, що вимоги
позивача щодо стягнення пені, штрафу та
3% річних є правомірними, оскільки
відповідають умовам укладеного
Договору та вимогам чинного
законодавства України.

Перевіркою правильності наданого
позивачем розрахунку та періодів
нарахування пені та 3% річних, штрафу не
виявлено помилок, у зв'язку з чим
позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Як визначає ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Враховуючи вищезазначені обставини
справи та зазначені приписи норм
матеріального права, ненадання
відповідачем доказів своєчасної та в
повному обсязі сплати вартості товару,
перевіривши правильність нарахування
позивачем сум, заявлених до стягнення,
позовні вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю "Агросем" про
стягнення з державного підприємства
"Сільськогосподарське підприємство
"Іллінецьке" заборгованості за
договором №10.04.13-ГБ/8 поставки засобів
захисту рослин від 10.04.2013р. з основного
боргу, пені, штрафу, 3% річних та
скоригованої вартості товару,
підлягають задоволенню у повному
обсязі з урахуванням заяви про
збільшенням позовних вимог.

Судові витрати підлягають віднесенню
на відповідача відповідно до приписів
ст. 49 ГПК України.

Водночас, враховуючи надмірну сплату
позивачем судового збору при зверненні
з позовом до суду в розмірі 02 коп. та у
зв'язку із зайвою сплатою ним судового
збору при зверненні до суду із заявою
про збільшення розміру позовних вимог,
судовий збір у розмірі 53 коп. підлягає
поверненню останньому відповідно до п.
1 ч. 1 ст.7 Закону України "Про судовий
збір".

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49,
82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з державного підприємства
"Сільськогосподарське підприємство
"Іллінецьке" (вул. Леніна, 6, с.
Іллінецьке, Іллінецький район,
Вінницька область, 22712, )
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Агросем" (вул.
Голосіївська, буд. 7, адмін. корпус 1-А, м.
Київ, 03039; вул. М. Тимошенка, 29-Б, літ. "А", 3
поверх, м. Київ, 04205, ) 373806
грн 76 коп. основного боргу, 12168 грн 15 коп.
пені, 81775 грн 59 коп. штрафу, 2396 грн 62 коп.
скоригованої вартості товару, 2714 грн-3%
річних та 9457 грн 22 коп. витрат зі сплати
судового збору.

Повернути товариству з обмеженою
відповідальністю "Агросем" (вул.
Голосіївська, буд. 7, адмін. корпус 1-А, м.
Київ, 03039; вул. М. Тимошенка, 29-Б, літ. "А", 3
поверх, м. Київ, 04205, ) з
Державного бюджету України 53 коп. зайво
сплаченого судового збору за платіжним
дорученням №680 від 03.02.2014 року, про що
видати відповідну ухвалу.

Видати наказ в день набрання рішенням
законної сили.

Копію рішення надіслати відповідачу
рекомендованим листом з повідомлення
про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 10 лютого 2014 р.

Суддя
Тварковський А.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (вул. Леніна, 6, с.
Іллінецьке, Іллінецький район,
Вінницька область, 22712)