м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23924/13 30.01.14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк "Хрещатик"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
лізинговий фонд"

про визнання недійсним договору
фінансового лізингу

Суддя Ярмак О.М.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Поліщук С.Ф. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

16.01.2014р. у засіданні суду було оголошено
перерву на підставі ст. 77 ГПК України.

Пред'явлені вимоги про визнання
недійсним укладеного між позивачем та
відповідачем договору фінансового
лізингу № 544/12/12-В від 03.12.2012р.

15.01.2014р. через канцелярію суду
представник позивача подав письмові
пояснення по справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
визначений умовами договору
лізинговий платіж залежить від
курсових коливань гривні до долара США
на дату виставлення рахунку
лізингодавця, що суперечить ч. 2 ст. 16
Закону України «Про фінансовий
лізинг», ч. 3 ст. 632 ЦК України та на думку
позивача, є підставою для визнання
договору недійсним відповідно до ст. 203
ЦК України.

Заперечуючи проти позову, відповідач
подав відзив на позовну заяву, в якому
зазначає, що доводи позивача є
безпідставними та необґрунтованими,
оскільки за спірним правочином грошове
зобов'язання зі сплати лізингових
платежів виражене у грошовій одиниці
України - гривні, що відповідає вимогам
чинного законодавства, умови
коригування платежів з відшкодування
вартості предмета лізингу сторонами
погоджені та не є зміною істотної умови
договору в односторонньому порядку. У
задоволені позову просить відмовити.

Позивач свого представника у засідання
суду 30.01.2014р. не направив, про дату та
час судового розгляду був повідомлений
належним чином, під розписку у судовому
засіданні 16.01.2014р., жодних клопотань від
позивача не надходило.

За таких обставин, справа
розглядається за наявними у ній
матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.12.2012р. між позивачем
(лізингоодержувач за договором) та
відповідачем (лізингодавець) був
укладений договір фінансового лізингу
№ 544/12/12-В, відповідно до умов якого
лізингодавець передав
лізингоодержувачу в платне
користування на умовах фінансового
лізингу предмет лізингу - автомобіль BMW
750 Li, 2012 року випуску, характеристики
якого визначені у Специфікації до
договору, загальною вартістю 1 417 962,00
грн. з ПДВ, на строк 36 місяців з моменту
підписання акту прийому-передачі.

У додатку № 1 до договору встановлено
Графік внесення лізингоодержувачем
лізингових платежів по договору з
урахуванням авансового платежу, за
період з 07.12.2012р. по 19.12.2015р. на загальну
суму 2 080 264,32 грн., у т.ч.:1 417 962,00 грн.
лізингових платежів та 662 302,32 грн.
винагороди (комісії) лізингодавця.

Додатковою угодою № 1 від 11.12.2012р. до
договору сторони внесли зімни до пп. 3.1
та п.8.1 договору та дійшли згоди, що
загальна вартість, включаючи ПДВ
становить 1 397 433,23 грн. (п.3.3 договору),
Загальна сума лізингових платежів на
дату укладення цього договору
становить 2 048 351,76 грн., може змінюватись
відповідно до Загальних умов договору
фінансового лізингу. Графік внесення
лізингових платежів був викладений у
новій редакції.

Додатком № 3 до договору сторони
визначили Загальні умови договору
фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 1.1 Загальних умов,
лізингодавець набуває у власність і
передає на умовах фінансового лізингу
в платне володіння і користування з
правом викупу майно, найменування і
характеристики якого вказані в
Специфікації, а лізингоотримувач
зобов'язується прийняти предмет
лізингу, сплачувати лізингові платежі,
вказані у графіку лізингових платежів,
а також інші платежі згідно з умовами
даного договору.

Відповідно до пункту 2.1 Загальних умов,
лізингові платежі включають: платежі в
погашення вартості предмету лізингу та
винагороду лізингодавця за наданий в
лізинг предмет лізингу.

Загальна сума лізингових платежів може
змінюватися згідно з умовами цього
договору (п.2.2 договору).

Згідно п.2.12 Загальних умов, загальна
вартість предмета лізингу, яка
визначена в п.3.3 договору до моменту
підписання Акта приймання-передачі
предмета лізингу може бути змінена
внаслідок визначених сторонами умов.

Пунктом 8.5. договору лізингу
передбачено, що сума викупу при
достроковому викупі предмета лізингу
на визначену договором дату (дату
розрахунку) розраховується як
арифметична складова трьох показників:
сума, яка направляється на погашення
вартості предмета лізингу за періоди,
які не наступили на дату розрахунку
(графа 4 Графіку платежів), перерахована
відповідно до п.2.6 Загальних умов на
дату розрахунку, у випадках, вказаних в
п.8.5 договору при застосуванні для
визначення розміру лізингових
платежів корегування курсу валют; сума
витрат у зв'язку з достроковим
розірванням договору, понесена
лізингодавцем на дату розрахунку, але
не відшкодована лізингоодержувачем в
лізингових платежах (вирати на зняття з
реєстру предмета лізингу, вартість
страхування, сума податків, включаючи
збір в ПФУ та ін.); один розмір
лізингового платежу, вказаний в графі 6
Графіку платежів, на найближчу дату,
яка передує даті розрахунку. Різниця
суми викупу і суми, яка направлена на
погашення вартості предмета лізингу
(графа 4 Графіка платежів) вважається
винагородою (комісією) лізингодавця.

Позивач вказує, що встановлений
договором фінансового лізингу №
544/12/12-В від 03.12.2012р. порядок сплати та
визначення лізингового платежу,
відповідно до якого передбачено
безпідставне зростання незмінною у
правовідносинах сторін вартість
предмета лізингу, та запроваджується
винагорода, яка перебуває у залежності
від зростання валютних курсів, а не від
передання майна в лізинг, суперечить ч.
2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий
лізинг», ч. 3 ст. 632, ч.1, 2 ст. 806 ЦК та є
підставою визнання правочину
недійсним.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
та надані в судовому засіданні докази,
господарський суд дійшов висновку, що в
задоволенні позовних вимог належить
відмовити повністю у зв'язку з їх та
необґрунтованістю та недоведеністю,
виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Отже, чинним законодавством визначено,
що договір (окрема його частина) може
бути визнано недійсним лише з підстав,
передбачених законом.

Обов'язок доказування та подання
доказів, відповідно до ст. 33 ГПК
України, розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. В даному випадку це
стосувалося позивача, що мав довести у
встановленому чинним законодавством
порядку наявності обставин, з якими
норми ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу
України пов'язують можливість визнання
договору недійсним.

Таких доказів суду не надано.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК
України).

Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу
України за договором лізингу одна
сторона (лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Відповідно до статті 16 Закону України
"Про фінансовий лізинг" сплата
лізингових платежів здійснюється в
порядку, встановленому договором.
Лізингові платежі можуть включати:
суму, яка відшкодовує частину вартості
предмета лізингу; платіж як винагороду
лізингодавцю за отримане у лізинг
майно; компенсацію відсотків за
кредитом; інші витрати лізингодавця, що
безпосередньо пов'язані з виконанням
договору лізингу.

Стаття 524 ЦК України визначає, що
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Згідно зі статтею 533 ЦК України грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях, але якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства
хоч і визначають національну валюту
України як єдиний законний платіжний
засіб на території України, однак не
містять заборони на вираження у
договорі грошових зобов'язань в
іноземній валюті, визначення грошового
еквівалента зобов'язання в іноземній
валюті, а також на здійснення
перерахунку грошового зобов'язання у
випадку зміни курсу національної
валюти України по відношенню до
іноземної валюти.

Така правова позиція відповідає
висновкам Верховного Суду України,
викладеним у постанові Верховного Суду
України від 26.12.2007р. у справі № 3-141г11 та
судовій практиці Вищого
господарського суду України по
аналогічних справах.

У пункті 13.4. Загальних умов сторони
засвідчили, що вони досягли згоди з
усіх істотних умов договору, в тому
числі, що вартість предмета лізингу та
розмір лізингових платежів можуть
змінюватися відповідно до умов
договору. Сторони повністю
усвідомлюють зміст умов договору,
погоджуються з ними і повністю
усвідомлюють значення і наслідки своїх
дій за договором.

Умовами п. 13.5 Загальних умов визначено,
що перед підписанням договору
лізингоодержувач попереджений
лізингодавцем про наявність з боку
лізингоодержувача валютного ризику,
тобто ймовірність виникнення можливих
збитків у лізингоодержувача внаслідок
зміни курсу іноземної валюти до
національної валюти України.
Підписанням даного договору
лізингоодержувач підтверджує, що він
усвідомлює можливе настання
несприятливих для нього наслідків,
завданих коливанням курсів валют, і
гарантує виконання взятих на себе
зобов'язань своєчасно і в повному
обсязі.

Оскільки положення договору
фінансового лізингу № 544/12/12-В від
03.12.2012р. узгоджуються з вимогами
чинного законодавства та не суперечать
йому, при укладенні договору
фінансового лізингу позивач не
заперечував проти його умов, правові
підстави для визнання спірного
правочину недійсним відсутні.

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, судом визнається, що
позивачем не доведено та не надано
належних доказів наявності підстав для
визнання договору фінансового лізингу
№ 544/12/12-В від 03.12.2012р. недійсним,
відповідно до вимог ч. 1 ст. 203, 215 ЦК
України.

Проаналізувавши положення чинного
законодавства та наявні в матеріалах
справи докази, суд не знайшов підстав
для задоволення позовних вимог в
зв'язку з їх безпідставністю та
недоведеністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 75, 82-84 ГПК
України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Суддя

О.М.Ярмак