ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

10.02.2014Справа № 901/284/14

Господарський суд Автономної
Республіки Крим у складі судді
Гризодубової А.М.

розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Техностар», м.
Харків

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кримська Мехколона
№8», м. Сімферополь

про стягнення 282 948,72 грн.
заборгованості

За участю представників:

від позивача - Лелюк В.В., представник
за довіреністю б/н від 03.01.2014 року.

від відповідача - не з'явився.

Суть спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Техностар»
звернулось до господарського суду
Автономної Республіки Крим із позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кримська Мехколона
№8» про стягнення заборгованості за
Договором в розмірі 282 948,72 грн.

Ухвалою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 21.01.2014
року порушено провадження у справі та
розгляд справи призначений на 04.02.2014
року.

Позовні вимоги мотивовані порушенням
відповідачем обов'язків за договором
купівлі-продажу в частині повної та
своєчасної оплати отриманого товару,
внаслідок чого за відповідачем
утворилась заборгованість, яка стала
приводом для звернення позивача до
суду.

Відповідач явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, не зважаючи на те, що був
належним чином повідомлений про день,
час та місце розгляду даної справи
рекомендованою поштою.

Господарським судом виконані всі
можливі заходи щодо сповіщення
відповідача про час та місце судового
засідання, оскільки документи були
відправлені на всі відомі адреси
відповідача.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами.

Відповідач не скористувався своїм
правом подання відзиву на позовну
заяву та надання доказів в порядку
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а пункт 4
частини 3 статті 129 Конституції України
визначає одним з принципів судочинства
- свободу в наданні сторонами суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості, суд вважає, що
господарським судом створені належні
умови для надання сторонами доказів в
обґрунтування своєї правової позиції.

У зв'язку з тим, що відповідач не
використав наданого законом права на
участь у судовому засіданні, подання
відзиву на позов та доказів, а
матеріали справи в достатній мірі
характеризують взаємовідносини сторін
і неявка відповідача не перешкоджає
вирішенню спору, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку статті 75
Господарського процесуального кодексу
України - за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши представлені докази,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

23.04.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Техностар»
(продавець) (відповідач) та Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Кримська Мехколона №8» (покупець)
(відповідач) укладений договрі продажу
№ ТХ-2304/13 від 23.04.2013 року. ( а.с. 23-25).

За своєю правовою природою, зазначений
договір є договором купівлі - продажу,
відповідно до вимог статті 655
Цивільного кодексу України.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття,
або прийняття його товаро-розпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного
кодексу України, яка кореспондується з
частиною 1 статті 173 Господарського
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Поняття "зобов'язання" необхідно
розглядати як правовідношення, зміст
якого можуть складати декілька
обов'язків разом з кореспондуючими ним
повноваженнями, метою яких є товарне
переміщення соціальних благ з майнової
сфери боржника в майнову сферу
кредитора.

Підпунктом 3 пункту 1 статті 174
Господарського кодексу України
встановлено, що господарські
зобов'язання можуть виникати з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

При цьому, майново-господарськими,
згідно з частиною 1 статті 175
Господарського кодексу України,
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Аналогічне
положення стосовно господарських
зобов'язань міститься в частині 1
статті 193 Господарського кодексу
України.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином (частина 7
статті 193 Господарського кодексу
України).

Згідно статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до пункту 1 статті 4 -3
Господарського процесуального кодексу
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності.

У відповідності до пункту 1.1 в порядку
та на умовах договору продавець
зобов'язується передати у власність
покупця для використання у власній
господарській діяльності товари, а
покупець в порядку та на умовах
договору зобов'язується прийняти та
оплатити їх.

Сторони в пункті 3.2.1 договору погодили,
що 50 % вартості товару на підставі
виставленого рахунку оплачується
протягом 2-х днів з моменту підписання
даного договору, 50 % вартості товарів -
протягом 45-днів з моменту
відвантаження товарів покупцю, як то
закріплено в пункті 3.2.2. договору.

Так, у відповідності до специфікації,
яка є невід'ємною частиною договору (
а.с. 26), загальна вартість товару
становить 544 032, 00 грн.

У виконання обов'язків за договором,
відповідач здійснив оплату 50 % вартості
товару за період з 24.05.2013 по 06.06.2013 року,
що вбачається із виписок банку ( а.с.
27-29).

Товар отриманий відповідачем 15.08.2013
року, що підтверджується накладною № 441
від 15.08.2013 року ( а.с. 30).

У відповідності до пункту 1 статті 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Невиконання відповідачем обов'язків за
договором призвело до утворення
заборгованості в розмірі 272 016, 00 грн.,
яка підтверджується матеріалами
справи, отже підлягає стягненню з
відповідача.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача 1 743, 84 грн. 3% річних, 1 632, 09
грн. інфляційних втрат.

Так, частиною 2 статті 625 Цивільного
кодексу України встановлено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення.

Таким чином, сума інфляційних втрат за
період з жовтня 2013 року по листопад 2013
року, яка підлягає стягненню повинна
обраховуватися наступним чином:

(272 016, 00 грн. х 100,4 х 100,2 / 100) - 272 016, 00 = 1 634, 27
грн.

Таким чином загальна сума інфляційних
втрат, що підтверджується матеріалами
справи становить 1 634, 27 грн., проте
оскільки суд позбавлений права
виходити за межі позовних вимог,
заявлена позивачем сума інфляційних
втрат підлягає стягненню з
відповідача.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Сума 3% річних за період з 29.09.2013 року по
16.12.201 року повинна бути розрахована
наступним чином :

272 016, 00 грн. х 79 днів х 3%/365 днів = 1 766, 24
грн.

Матеріалами справи підтверджується
сума 3% річних у розмірі 1 766, 24 грн.,
проте оскільки суд позбавлений права
виходити за межі позовних вимог,
заявлена позивачем сума 3% підлягає
стягненню з відповідача.

Крім того позивач просить суд стягнути
з відповідача пеню у розмірі 7 556, 79
грн. Пеня передбачена пунктом 8.1
Договору та складає подвійну облікову
ставку НБУ за кожний день
прострочення.

Частиною 1 статті 199 Господарського
кодексу України передбачено, що
виконання господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися передбачені законом
або такі, що йому не суперечать, види
забезпечення виконання зобов'язань,
які звичайно застосовуються у
господарському (діловому) обігу. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу
України передбачено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Згідно з частиною 1 статті 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Під неустойкою,
відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України розуміється грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання
зобов'язань є спеціальними мірами
майнового характеру, які стимулюють
належне виконання зобов'язання
боржником шляхом встановлення
додаткових гарантій задоволення вимог
кредитора, а тому забезпечення
виконання зобов'язань будь-яким з
видів, передбачених статтею 546
Цивільного кодексу України, також
створює зобов'язувальні
правовідносини між кредитором та
боржником.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Нарахування пені має бути здійснено
так:

272 016, 00 грн. х 79 днів х 13% ( подвійна
облікова ставка НБУ з 13.08.2013 року)/365
днів = 7 653, 71 грн.

Отже матеріалами справи
підтверджується сума пені в розмірі 7
653, 71 грн.,, проте позивачем визначена до
стягнення сума пені в розмірі 7 556, 79
грн.

З огляду на викладене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

У судовому засіданні 10.02.2014р. оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.
Повне рішення складене 11.02.2014 р.

З урахуванням викладеного, керуючись
статями 32-34, 49, статтями 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кримська
Мехколона №8» на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Техностар» 272 016, 00 грн.
заборгованості, 7 556, 79 грн. пені, 1 743, 84
грн. - 3% річних, 1 632, 09 грн. інфляційних
втрат, 5 658, 97 грн. судового збору.

3. Наказ видати в порядку статтей
116, 117 Господарського процесуального
кодексу України.

Суддя А.М.
Гризодубова