ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.02.14р. Справа № 904/10158/13

За позовом 1935 окремого загону
(скороченого складу) 26 об'єднаного
загону Державної спеціальної служби
транспорту , м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м. Дніпропетровськ

за участю третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Регіональне
відділення Фонду державного майна
України в Дніпропетровській області, м.
Дніпропетровськ

про стягнення 6 515, 53 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: Дубінін Д.В. - представник
(дов. від 17.01.2013 року)

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

1935 окремий загін (скороченого складу) 26
об'єднаного загону Державної
спеціальної служби транспорту
звернувся до господарського суду
Дніпропетровської області із позовом
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
за участю третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Регіональне
відділення Фонду державного майна
України в Дніпропетровській області
про стягнення заборгованості за
договором оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності №
12/02-3906-ОД від 05.03.2010 року у розмірі 6 515,53
грн., з яких 3 928,82 грн. основний борг, 1
501,07 грн. пеня, 995,21 грн. 10 % річних та 90,43
грн. інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням відповідачем умов
договору оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності №
12/02-3906-ОД від 05.03.2010 року щодо своєчасної
оплати орендних платежів.

Відповідач відзив на позов не надав, у
судові засідання, призначені для
розгляду справи, явку свого
повноважного представника не
забезпечив, про поважність причин
неявки представника у судові засідання
суд не повідомив. Був належним чином
повідомлений про дату та місце
судового засідання.

23.01.2014 року представник третьої особи
надав пояснення, в яких зазначає, що
відповідно до акту звірки
взаєморозрахунків з орендної плати за
договором оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності №
12/02-3906-ОД від 05.03.2010 року заборгованість
відповідача перед державним бюджетом
України становить 897,73 грн.

27.01.2014 року представник позивача надав
у судовому засіданні заяву про
уточнення позовних вимог, в якій
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість у розмірі 6 515,53 грн., з
яких 3 928,82 грн. основний борг, 1 501,07 грн.
пеня, 995,21 грн. штраф та 90,43 грн.
інфляційні втрати.

Відповідач відзив на позов не надав, у
судові засідання, призначені для
розгляду справи, явку свого
повноважного представника не
забезпечив, про поважність причин
неявки представника у судові засідання
суд не повідомив.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Згідно зі статтею 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 10.02.2013 року було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача та представника третьої
особи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.03.2010 року між Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України в Дніпропетровській області
(орендодавець) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (орендар) був
укладений договір оренди нерухомого
майна, що належить до державної
власності № 12/02-3906-ОД (а.с.15).

Відповідно до пункту 1.1 договору
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
державне окреме нерухоме майно - ангар
та асфальтоване замощення, площею 515,6
м2, розташоване за адресою: АДРЕСА_2, що
знаходиться на балансі 1935 окремого
загону (скороченого складу) 26
об'єднаного загону Державної
спеціальної служби транспорту.

Балансоутримувачем об'єкту оренди є 1935
окремого загін (скороченого складу) 26
об'єднаного загону Державної
спеціальної служби транспорту
(позивач), який не є стороною договору
оренди.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і
кредитор (частина 1 стаття 510 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до статті 511 Цивільного
кодексу України зобов'язання не
створює обов'язку для третьої особи. У
випадках, встановлених договором,
зобов'язання може породжувати для
третьої особи права щодо боржника та
(або) кредитора.

Таким чином, позивач є третьою особою у
зобов'язанні, яке породжує для нього
певні права щодо боржника
(відповідача), зокрема право на
отримання частини орендної плати, але
позивач не є стороною вказаного
договору оренди.

Згідно з пунктом 2.1 договору орендар
вступає у строкове платне користування
державним майном у термін, указаний у
договорі, але не раніше дати підписання
сторонами цього договору та акта
приймання-передачі майна.

Відповідно до акту приймання-передачі
від 05.03.2010 року (а.с.19) відповідачу було
передано об'єкт оренди, зазначений в
п.1.1 договору.

Пунктом 3.6 договору передбачено, що
орендна плата перераховується до
державного бюджету та
балансоутримувачу у співвідношенні:

- 50 % до державного бюджету по місцю
реєстрації орендаря у податковій
інспекції на рвхунки відкриті
відділенням казначейства у розмірі 4
592,94 грн.;

- 50 % балансоутримувачу у розмірі 4 592,93
грн.

щомісяця не пізніше 15 числа місяця
відповідно до пропорцій розподілу,
установлених Кабінетом Міністрів
України і чинних на кінець періоду, за
який здійснюється платіж.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна", орендою є
засноване на договорі строкове платне
користування майном, необхідним
орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Частинами 1 та 2 статті 19 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" встановлено, що орендар за
користування об'єктом оренди вносить
орендну плату незалежно від наслідків
господарської діяльності. Методика
розрахунку орендної плати та пропорції
її розподілу між відповідним бюджетом,
орендодавцем і балансоутримувачем
визначаються для об'єктів, що
перебувають у державній власності,
Кабінетом Міністрів України. Методика
розрахунку орендної плати та пропорції
її розподілу між відповідним бюджетом,
орендодавцем і балансоутримувачем
визначаються органами, уповноваженими
Верховною Радою Автономної Республіки
Крим (для об'єктів, що належать
Автономній Республіці Крим), та
органами місцевого самоврядування (для
об'єктів, що перебувають у комунальній
власності) на тих самих методологічних
засадах, як і для об'єктів, що
перебувають у державній власності.

Цей договір укладено строком на 2 роки 11
місяців, що діє з 05.03.2010 року до 04.02.2013
року включно (пункт 10.1 договору).

06.10.2011 року рішенням господарського
суду Дніпропетровської області у
справі № 17/5005/10554/2011 договір
оренди нерухомого майна, що належить до
державної власності № 12/02-3906-ОД від
05.03.2010 року розірвано та виселено
Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 з
орендованого приміщення площею 515,6 м2,
розміщеного за адресою: АДРЕСА_2 та
стягнуто з відповідача заборгованість
з орендної плати у сумі 2 594,79 грн., пеню
за період з 02.01.2011 року по 01.07.2011 року в
сумі 171,78 грн., 187,00 грн. державне мито та
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу в сумі
236,00 грн. (а.с.40).

Пунктом 5 статті 188 Господарського
кодексу України встановлено, що якщо
судовим рішенням договір змінено або
розірвано, договір вважається зміненим
або розірваним з дня набрання чинності
даним рішенням, якщо іншого строку
набрання чинності не встановлено за
рішенням суду.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 06.10.2011
року набрало законної сили 21.10.2011 року.

Пунктом 3.12 договору встановлено, що у
разі припинення (розірвання) договору
оренди орендар сплачує орендну плату
до дня повернення майна за актом
приймання-передавання включно.
Закінчення строку дії договору оренди
не звільняє орендаря від обов'язку
сплатити заборгованість за орендною
платою, якщо така виникла у повному
обсязі, враховуючи санкції до
державного бюджету та
балансоутримувачу.

Відповідно до частини 4 пункту 5.1
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 12 від
29.05.2013 року "Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна" з урахуванням положень
статей 653, 795 ЦК України та умов
договору, якщо останніми передбачено,
що після закінчення або дострокового
розірвання договору оренди
нарахування орендної плати за фактичне
користування майном припиняється з
моменту підписання акта
приймання-передачі приміщень
орендодавцеві, нарахування орендної
плати за відповідний період є
правомірним.

Доказів повернення майна сторони до
суду не надали.

Позивач вимагає стягнути
заборгованість за період
березень-листопад 2011 року.

Як вбачається із матеріалів справи,
заборгованість відповідача перед
позивачем за договором за період
березень-листопад 2011 року становить 3
928,82 грн.

Доказів щодо оплати заборгованості за
вказаний період відповідачем не
надано.

Отже, факт не виконання відповідачем
зобов'язань за договором щодо
своєчасної оплати орендних платежів за
фактичне користування об'єктом оренди
матеріалами справи встановлено, що і є
причиною виникнення спору.

Відповідно до статті 759 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Суб'єкти господарювання повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином, відповідно до закону,
інших правових актів, договору (пункт 1
статті 193 Господарського кодексу
України).

Частинами 1 та 3 статті 11 Цивільного
кодексу України встановлено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Цивільні права та
обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства.

Обов'язок щодо своєчасного внесення
орендної плати орендарем передбачено
частиною 3 статті 18 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", частиною 5 статті 762 Цивільного
кодексу України, частиною 3 статті 285
Господарського кодексу України.

Орендна плата - це фіксований платіж,
який орендар сплачує орендодавцю
незалежно від наслідків своєї
господарської діяльності (частина 1
статті 286 Господарського кодексу
України).

Право балансоутримувача на частку
орендної плати передбачено частиною 2
статті 19 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна".

Таким чином, вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача
заборгованості з орендної плати за
період березень-листопад 2011 року у
розмірі 3 928,82 грн. підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Частинами 1 та 4 статті 631 Цивільного
кодексу України передбачено, що
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання ).

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком (частина 1 статті 546
Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу
України передбачено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктом 3.8 договору встановлено, що
орендна плата, нарахована несвоєчасно
або не в повному обсязі, підлягає
індексації і стягується до бюджету та
балансоутримувачу у визначеному
пунктом 3.6 співвідношенні відповідно
до чинного законодавства України з
урахуванням пені в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ на дату
нарахування пені від суми
заборгованості за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.

За несвоєчасну сплату орендної плати
позивач здійснив нарахування
відповідачу пені з за період з 16.04.2011
року по 30.11.2013 року у розмірі 1 501,07 грн.

Перевіривши розрахунок пені (а.с.52-53),
суд дійшов висновку, що позивачем не
вірно визначено період нарахування
пені, оскільки нарахування пені
відповідно до ч. 6 статті 232 Цивільного
кодексу України мало бути припинено
16.12.2011 року. Тому, сума пені, яка
підлягає задоволенню становить 336,32
грн.

Стосовно нарахування інфляційних
втрат, суд зазначає наступне.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Відповідно до пункту 3.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань"
інфляційні нарахування на суму боргу,
сплата яких передбачена частиною
другою статті 625 ЦК України, не є
штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
якого полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція) (пункт 3.2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 року "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

З наданого позивачем розрахунку
інфляційних втрат (а.с.54) вбачається, що
при здійсненні нарахування
інфляційних втрат на суму боргу у
розмірі 90,43 грн. були враховані лише
місяці, в яких мала місце інфляція, а
місяці, в яких мала місце дефляція
(квітень-серпень 2012, жовтень-листопад
2012 року, березень-квітень 2013 року та
червень-серпень 2013 року) не були
враховані позивачем, що суперечить
діючому законодавству.

Суд перевіривши наданий позивачем
розрахунок відповідно до вимог
законодавства, встановив, що при
помноженні за період з листопада 2011
року по листопад 2013 року індексів
інфляції на заборгованість 3 928,82 грн.
сукупний індекс інфляції становить
100,09328364.

Таким чином 3 928,82 х 1, - 3 928,82 = 3,66 грн.

За таких обставин, суд доходить до
обґрунтованого висновку, що інфляційні
втрати, які підлягають задоволенню за
період з листопада 2011 року по листопад
2013 року складають 3,66 грн.

Також, за несвоєчасну сплату орендної
плати позивач здійснив нарахування
відповідачу штрафу у розмірі 955,21 грн.

Відповідно до пункту 3.9 договору у разі,
якщо на дату сплати орендної плати
заборгованість за нею становить
загалом не менше ніж три місяці,
орендар також сплачує штраф у розмірі 10
% від суми заборгованості.

Перевіривши розрахунок штрафу (а.с.56),
суд дійшов висновку, що позивачем при
нарахуванні штрафу було використано
формулу: 10 % / 365 = сума штрафу. Але,
відповідно до частини 2 статті 549
Цивільного кодексу України штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Тому, при нарахуванні штрафу потрібно
використовувати формулу: 10 % х суму
боргу = сума штрафу (10 % х 3 928,82 = 392,88 грн.).

Таким чином, сума штрафу, яка підлягає
задоволенню складає 392,88 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати при частковому задоволенні
позову - покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Таким чином, судовий збір, який
підлягає стягненню з відповідача
становить 1 231,00 грн.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь 1935 окремого
загону (скороченого складу) 26
об'єднаного загону Державної
спеціальної служби транспорту (49035, м.
Дніпропетровськ, Криворізьке шосе, 2,
ідентифікаційний код 33248472)
заборгованість за орендну плату у
розмірі 3 928,82 грн., пеню в розмірі 336,32
грн., інфляційні втрати у розмірі 3,66
грн., штраф у розмірі 392,88 грн. та судовий
збір у розмірі 1 231,00 грн., про що видати
наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
через господарський суд
Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 13.02.2014 р.

Суддя Я.С. Золотарьова