ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р.Справа № 922/5289/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання
Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Харківгаз", м. Харків до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВторметХарків", м.
Харків про стягнення 3622,72 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Засядько М.В., за довіреністю
№ 3924 від 26.12.2013 року;

відповідача - не з"явився;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Харківгаз" звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вторметхарків" про
стягнення 3622,72 грн. Судові витрати
просить суд покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідач в порушення умов укладеного
між сторонами договору купівлі -
продажу № 6 від 28.01.2011 року неналежним
чином виконав свої зобов"язання щодо
оплати товару.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 26 грудня 2013
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 20 січня 2014
року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 20.01.2014 року
розгляд справи було відкладено на
03.02.2014 року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області представник
позивача 03.02.2014 року супровідним листом
(вх. № 3456) надав докази часткової оплати
відповідачем боргу.

Представник позивача в судовому
засіданні 03.02.2014 року позовні вимоги
підтримав повністю, просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання 03.02.14р. не з'явився, відзив на
позов та документи витребувані судом
не надав. Про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, про що свідчить відмітка про
направлення ухвали суду про порушення
провадження у справі від 26.12.2013 року та
ухвали суду від 20.01.2014р. за адресою
вказаною у витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців та співпадає з
адресою вказаною у позовній заяві.

Згідно п.п. 4.1.3 п. 4.1. Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів, затверджених наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України №1149 від 12.12.2007р. нормативні
строки пересилання простої письмової
кореспонденції операторами поштового
зв'язку (без урахування вихідних днів
об'єктів поштового зв'язку) між
районними центрами різних областей
України (у тому числі для міст
обласного підпорядкування) - Д+4, де Д -
день подання поштового відправлення до
пересилання в об'єкті поштового зв'язку
або опускання простого листа чи
поштової картки до поштової скриньки
до початку останнього виймання.

Відповідно до п.4.2. Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів, затверджених наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України №1149 від 12.12.2007р. при
пересиланні рекомендованої письмової
кореспонденції зазначені в пункті 4.1
нормативні строки пересилання
збільшуються на один день.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що ним вжито всі заходи для належного
повідомлення відповідача про час та
місце розгляду справи, в той час як
відповідач правами, передбаченими ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, не скористався, процесуальне
право на участь у судовому засіданні не
реалізував, про причини неможливості
направити у судове засідання свого
представника не повідомив, тому суд
вважає за можливе розглядати справу за
відсутності відповідача за наявними в
справі матеріалами, як передбачено
статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши доводи позовної заяви,
заслухавши пояснення позивача, повно
та всебічно дослідивши обставини
справи та докази на їх підтвердження,
суд встановив наступне.

28.01.2011 року муж Відкритим акціонерним
товариством «Харківгаз» (на даний час
Публічне акціонерне товариство
«Харківгаз», позивач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Вторметхарків» (відповідач) було
укладено договір № 6, у відповідності
до умов якого, позивач зобов»язується
поставити, а відповідач прийняти та
оплатити лом та відходи чорних та
кольорових металів (далі металобрухт) у
відповідності до ДСТУ 4121-2002, ДСТУ 3211-95
(ГОСТ 1639-93) та технічним потребам, які
узгоджуються додатково.

Відповідно до п. 2.1 договору поставка
металобрухту здійснюється
автомобільним та/або залізничним
транспортом позивача, або
автотранспортом відповідача на
підставі самовивозу.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна
металобрухту у протоколах узгодження
визначається у відповідності з п. 1.2
даного договору. Вартість поставки
визначається за вагою та видом
продукції, яка вказана в актах по ф. 19,
які складаються у відповідності до
умов договору та ціні, яка діє на дату
відгрузки.

Відповідно до п. 3.3 договору оплата
здійснюється шляхом перерахування
відповідачем грошових коштів на
розрахунковий рахунок позивача
протягом 10 банківських днів з дати
складання відповідачем актів здачі -
приймання.

Відповідно до п. 3.4 договору рахунок
виставляється позивачем на підставі
акта ф. 19, який і є підставою для
розрахунків.

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю - продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Отже, за юридичною природою вказаний
договір є договором поставки.

На виконання умов вказаного договору
позивачем було поставлено відповідачу
металобрухт на загальну суму 15881,54 грн.,
що підтверджується актами приймання
металів чорних (вторинних): № 10-00022 від
07.02.2011 року на суму 157,96 грн.; № 10-00023 від
07.02.2011 року на суму 3087,26 грн.; № 10-00039 від
23.02.2011 року на суму 730,67 грн.; № 10-00068 від
24.03.2011 року на суму 336,84 грн.; № 10-00070 від
25.03.2011 року на суму 922,23 грн.; № 10-00114 від
18.05.2011 року на суму 796,89 грн.; № 10-00206 від
14.08.2011 року на суму 1339,95 грн.; № 10-00198 від
09.08.2011 року на суму 714,30 грн.; № 10-00194 від
04.08.2011 року на суму 263,43 грн.; № 10-00296 від
21.11.2011 року на суму 781,44 грн.; від 09.12.2011
року на суму 305,92 грн.; № 10-000 від 27.04.2012
року на суму 644,70 грн.; № 10-00058 від 28.05.2012
року на суму 280,50 грн. (а.с. 13-26); № 10-00067
від 24.03.2011 року на суму 5519,45 грн.

Вищезазначені акти підписані обома
сторонами та скріплені печатками.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідач в порушення п.3.4.
договору свої зобов'язання належним
чином не виконав, а саме не провів
повної оплати металобрухту в строки
передбачені договором, а здійснив лише
часткове погашення - в сумі 12694,01 грн., що
підтверджується прибутковим касовим
ордером № 978 від 28.04.2012 року на суму 264,60
грн.; прибутковим касовим ордером № 1001
від 03.05.2012 року на суму 380,10 грн.;
прибутковим договором № 1306 від 22.06.2012
року на суму 280,50 грн.; звітом про
дебіторські та кредитні операції від
05.05.2011 року на суму 10000,00 грн.; звітом про
дебіторські та кредитні операції від
09.08.2011 року на суму 1768,81 грн.

Також з матеріалів справи
вбачається, що позивач 28.12.2012 року
направив на адресу відповідача
претензію (а.с.29) за вих. № 2213, з
проханням терміново провести оплату
заборгованості за договором № 6 від
28.01.2011 року.

Відповідач відповіді на претензію не
надав, борг перед позивачем в сумі 3187,53
грн. (основна заборгованість) не
погасив, що й стало підставою для
звернення останнього до суду з
відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить із
наступного.

Згідно зі ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов`язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526
ЦК України та ст. 193 ГК України
зобов"язання повинні виконуватись
сторонами у встановлених договором або
законом порядку і строках, приймаючи до
уваги викладені обставини; доведеність
з боку позивача факту порушення
відповідачем умов договору та діючого
законодавства та недоведеність з боку
відповідача факту повного розрахунку з
позивачем за отриманий товар - суд
визнає вимоги позивача щодо стягнення
з відповідача заборгованості за
договором № 6 від 28.01.2011 року у розмірі
3187,53 грн. обґрунтованими правомірними,
доведеними матеріалами справи, не
спростованими відповідачем та такими,
що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача,
нарахованих позивачем 252,51 грн. 3% річних
та 182,68 грн. інфляційних витрат, суд
зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт
прострочення відповідачем виконання
основного грошового зобов'язання,
вимоги про стягнення 3% річних в сумі
252,51 грн. та інфляційних витрат в сумі
182,68 грн. заявлені позивачем
обґрунтовано, доведені матеріалами
справи, вірно нараховані та підлягають
задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судовий збір у даній справі
покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України;
ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного
кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193
Господарського кодексу України; ст.ст.
1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вторметхарків» (61124,
м. Харків, пров. Вишневий, буд. 3, р/р
9803, відділення № 7 філії «ХД «ПАТ
«Індекс Банк» м. Харків, МФО 300614, ) на користь Публічного
акціонерного товариства «Харківгаз»
(61109, м. Харків, вул.. Безлюдівська, 1, р/р
4001 в ПАТ «КБ «Надра» м. Київ, МФО
380764, ) 3187,53 грн. суму
основної заборгованості, 252,51 грн. суми
3% річних, 182,68грн. суми інфляційних
витрат грн. та 1720,50 грн. витрат зі сплати
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 06.02.2014 р.

Суддя Добреля Н.С.

922/5289/13