ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

04.02.2014
Справа № 907/1/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Христина", м.
Бережани Тернопільська обл.

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

про стягнення 16 500 грн. 88 коп.

Суддя господарського суду -Кривка В.П.

представники:

Позивача - не з'явився;

Відповідача - не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Товариством з обмеженою
відповідальністю „Христина",
м. Бережани Тернопільська область
заявлено позов до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 про
стягнення 16 500 грн. 88
коп.

Позовні вимоги було вмотивовано тим, що
на підставі видаткових накладних №0603/2
від 06.03.13 р., №1104/06 від 11.04.13р., №3011/4 від
30.11.13р., позивачем було поставлено, а
відповідачем прийнято товар на
загальну суму 48 077,04 грн., однак свої
зобов'язання щодо його оплати останнім
виконано лише частково, внаслідок чого
виникла заборгованість на суму 16 227,04
грн. за поставлений товар. Зважаючи на
це, позивач просить стягнути 16 500 грн. 88
коп., в тому числі 16 227,04 грн.
заборгованості за поставлений товар та
273,84 грн. 3% річних за прострочення
проведення оплати.

У ході судового розгляду уповноваженим
представником було надіслано на адресу
господарського суду письмове
клопотання, в якому позовні вимоги
підтримано в повному обсязі та просить
суд провести розгляд справи без участі
уповноваженого представника позивача.
Поряд з цим, додано окремі витребувані
ухвалою суду документи та докази.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи на адресу вказану позивачем в
позові, в т.ч. підтверджено
реєстраційними документами - витягом
ЄДРПОУ (ухвали суду від 09.01.2014 року та
21.01.2014 року надіслані відповідачу
рекомендованою кореспонденцією), проте
своїми процесуальними правами не
скористався: у судові засідання явку
уповноваженого представника не
забезпечив, витребувані ухвалами
докази та документи не подав, в т.ч.
контррозрахунок, причин неявки та
невиконання вимог суду не повідомив,
тому справа розглядається у
відповідності до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними в ній матеріалами.

Вивчивши матеріали справи,

суд встановив:

Як вбачається з долучених до справи
матеріалів документів позивачем було
поставлено, а відповідачем прийнято
товар на суму 48 077,04 грн., що достовірно
підтверджується долученими до
матеріалів справи узгодженими
сторонами видатковими накладними №0603/2
від 06.03.13 р., №1104/06 від 11.04.13р., №3011/4 від
30.11.13р. (а.с. 9-11).

Відповідно до вищезазначених
видаткових накладних оплату за
поставлену партію товару відповідач
повинен був провести впродовж 14 днів.

Між тим, за даними позивача, які
відповідачем в установленому порядку
неспростовні та не заперечені, ФОП
ОСОБА_1 було проведено розрахунок за
поставлений товар лише частково, на
загальну суму 31 850 грн. (копії платіжних
доручень відповідача про проведення
часткової оплати - в матеріалах справи,
а.с. 12-25), внаслідок чого в останнього
утворився борг в сумі 16 227,04 грн. При
цьому, як вказує заявник, та як
вбачається з долучених позивачем усіх
платіжних доручень про проведення
часткової оплати, відповідачем в них
помилково зазначались призначення
платежу: плата за ТМЦ згідно рахунку
№0812/1 від 08.12.2012р. У підтвердження
вказаних обставин позивач надав
видаткову накладну №0812/1 від 08.12.2012р. та
розгорнутий розрахунок, при цьому
інформував, що вказана видаткова
накладна відповідачем вже оплачена.
Зважаючи на це, заявник вказує, що ним
було проведено часткове зарахування
коштів за відпущений товар згідно
вищезазначених спірних видаткових
накладних. Про наявність боргу та
вказані обставини позивач звертався до
відповідача з листом вимогою щодо
погашення вказаної заборгованості з
доданням розгорнутого розрахунку,
однак така вимога була залишена без
належного реагування заборгованість
погашено не було (а.с. 26-27).

Згідно ст. 175 ГК України майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Статтею 11 ЦК України регламентовано, що
цивільні права і обов'язки виникають із
дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права і обов'язки.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ст. 205 ЦК України правочин може
вчинятися усно або у письмовій формі.
Сторони мають право обрати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом.

Відповідно до. ч.1 ст. 639 УК України
договір може бути укладений у будь-якій
формі, якщо вимоги щодо форми договору
не встановлені законом.

Згідно ст. 181 ГК України допускається
укладання господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладання даного виду договорів.

Згідно ст. 265 ГК України за договором
поставки одна сторона-постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки другій стороні -
покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
і сплатити за нього певну грошову суму.

Ч. 2 ст. 712 ЦК України встановлено, що до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Аналізуючи дійсні обставини справи суд
дійшов висновку, що цивільні відносини
сторін характеризуються, як
правовідносини з приводу виникнення
зобов'язань внаслідок вчинення
правочину поставки товару (ст. 712 ЦК
України).

Згідно зі ст. 509 зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (сплатити гроші) або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо в
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
При цьому, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати товару
(ст. 692 ЦК України).

У відповідності до ст. 193
Господарського кодексу України від
16.01.03 № 436-IV з наступними змінами та
доповненнями (ст. 526 Цивільного кодексу
України від 16.01.03 № 435-IV з наступними
змінами та доповненнями) господарське
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що за певних умов звичайно
ставляться.

За таких обставин, заявлені вимоги
позивача про стягнення суми основного
боргу за поставлений товар
підтверджені вищезазначеними
доказами, пред'явленою вимогою,
обумовлені коментованими положеннями
закону, відповідачем у встановленому
порядку не спростовані та не
заперечені, тому порушене право
позивача підлягає захисту судом,
шляхом стягнення з відповідача на його
користь 16 227,04 грн.
заборгованості за поставлений товар.

Крім цього, покликаючись на положення
ст. 625 ЦК України, за прострочення
виконання грошових зобов'язань
позивачем проведено нарахування та
просить стягнути з відповідача суму
273,84 грн. трьох відсотків річних
(заявлений період нарахування з 21.03.2013
року по 27.12.2013 року).

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Заявлені в зазначеній частині вимоги,
обґрунтовані Законом, належним чином
розраховані (розгорнутий розрахунок в
матеріалах справи), тому підлягають до
задоволення повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 43, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, 82
- 85 Господарського процесуального
кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю „Христина", м.
Бережани, вул. Замость,4,
Тернопільська обл. ()
суму 16 500 (шістнадцять тисяч п'ятсот)
грн. 88 коп., а також суму 1 827 (Одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. судового
збору.

Рішення набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та
підписано 04.02.2014 року.

Суддя
В.Кривка