ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2014 р.Справа № 922/4748/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання
Нескуба М.Г.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спектр-Агро"
(Київська обл., м. Обухів) до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (Харківська
обл., смт. Орілька) про стягнення
коштів за участю :

Представник позивача - Бохан С.О. дов.
від 05.06.2013 року; Шевченко І.Г. дов. від
05.06.2013 року;

Представник відповідача - ОСОБА_4 дов.
б/н від 02.09.2013 року;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Спектр-Агро"
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення основної заборгованості у
розмірі 480378,18 грн., пені у розмірі 7196,42
грн., штрафу у розмірі 28% річних - 15334,83
грн., збитків у розмірі 121151,78 грн. та
відсотків за користування чужими
грошовими коштами у розмірі 125380,64 грн.
В обгрунтування позовних вимог позивач
вказує на неналежне виконання з боку
відповідача своїх зобов'язань за
Договором поставки на умовах товарного
кредиту №1612/01-Х від16.12.2011 року.

Розпорядженням керівника апарату суду
№1600 від 02.12.2013р. у зв"язку з хворобою
судді Ольшанченка В.І. було призначено
повторний автоматичний розподіл
справи №922/4748/13.

Згідно витягу автоматизованої системи
документообігу суду справу було
призначено для розгляду судді Денисюк
Т.С..

В судовому засіданні 22.01.2014 року було
оголошено перерву до "28" січня 2014 року,
яку було продовжено до "30" січня 2014 року
на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України.

Через канцелярію суду 22. 01.2014 року
позивач надав заяву про збільшення
розміру позовних вимог (вх.№21514) ,в якій
просив суд стягнути з відповідача суму
основної заборгованості у розмірі
480378,18 грн., пеню у розмірі 27757,73 грн.,
штраф у розмірі 28% річних - 59148,89 грн.,
збитки у розмірі 128416,68 грн. та відсотки
за користування товарним кредитом у
розмірі 161705,23 грн..

Враховуючи, що згідно ст. 22 ГПК України,
позивач вправі до прийняття рішення
справі збільшити розмір позовних
вимог, суд прийняв заяву позивача та
продовжив розгляд справи з її
урахуванням.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримував в
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Через канцелярію суду від позивача
надійшли письмові пояснення (вх.№3255
від 30.01.2014р.), які були досліджені та
долучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні та в запереченнях
на позовну заяву (вх.№3007) ,наданих через
канцелярію суду 28 січня 2014 року
відповідач позовні вимоги визнавав
частково, а саме в розмірі 637428,95 грн. з
огляду на те, що строк виконання
зобов'язань Відповідача на користь
Позивача настав 01.10.2013р., тоді як
розрахунки, викладені в уточненій
заяві, виконані за період часу з 02.09.2013р.
по 22.01.2014р.. Також, відповідач вказує, що
позов подано на підставі порушення
Відповідачем укладеного між ним та
Позивачем Договору поставки продукції
виробничо-технічного призначення з
відстрочкою платежу. Однак, лише банк
або інша фінансова установа може
надавати кредит позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник тоді має
повернути кредит та сплатити проценти.
При цьому позивач не надав доказів
того, що він має право надавати
фінансові послуги відповідно до
Закону, і в зв'язку з цим внесений до
відповідного реєстру в установленому
законом порядку згідно Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг».
Таким чином, позивач не має права
вимагати стягнення процентів за
користування кредитом.

Крім того, відповідач просив залучити
до участі у справі в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору Національну комісію,
що здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг,
оскільки відповідно до положення про
Національну комісію, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг ,затвердженого
Указом Президента України від 23.11.2011
року 1070/2011р., одним з її сновних завдань
є захист прав споживачів фінансових
послуг шляхом застосування у межаї
своїх повноважень заходів впливу з
метою запобігання і припинення
порушень законодавства на ринку
фінансових послуг.

Представник позивача проти
задоволення вказаної заяви
заперечував.

Суд, дослідивши заяву відповідача в
частині залучення до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ГПК України
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
можуть вступити у справу на стороні
позивача або відповідача до
прийняття рішення господарським судом,
якщо рішення з господарського спору
може вплинути на їх права або
обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може
бути залучено до участі у справі
також за клопотанням сторін, прокурора.
Якщо господарський суд при прийнятті
позовної заяви, вчиненні дій по
підготовці справи до розгляду або під
час розгляду справи встановить, що
рішення господарського суду може
вплинути на права і обов'язки осіб, що
не є стороною у справі, господарський
суд залучає таких осіб до участі у
справі як третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору.

Як вбачається з матеріалів справи ФОП
ОСОБА_2 не надано доказів в
обґрунтування заяви, щодо того, як
рішення по справі № 922/4748/13 може
вплинути на права та обов'язки
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, у зв'язку з
викладеним суд приходить до висновку
щодо відмови в задоволенні заяви
відповідача в частині залучення 3-ї
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на стороні відповідача.

Розглянувши матеріали справи та надані
представниками сторін докази, судом
встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Спектр-Агро»
(Позивач) - Постачальник та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (Відповідач)
- Покупець було укладено Договір
поставки на умовах товарного кредиту №
1612/01-Х від 16 грудня 2011 р. (Договір),
відповідно до умов якого в строки
визначені Договором позивач
зобов"язався передати у власність
відповідача продукцію
виробничо-технічного призначення
(Товар), а відповідач зобов"язався
прийняти Товар і оплатити його
вартість, сплативши за нього визначену
Договором грошову суму, а також
сплатити відсотки за користування
товарним кредитом в сумі, визначеній
відповідно до умов Договору.

Згідно до п. 1.2 Договору найменування
товару, його кількість, ціна за одиницю,
термін поставки відповідачу та базис
поставки, гривнева ціна Товару та її
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, порядок та термін оплати
Товару, та нарахованих відсотків, інші
умови, визначені в Додатку №1 до
Договору, який є невід"ємною частиною
цього Договору.

Відповідно до умов Договору, Додатку№1
позивач поставив та передав у
власність відповідачу Товар на
загальну суму 630943,53 грн., що
підтверджується видатковими
накладними (арк.с. 47-76).

Пунктом 2.4 Договору передбачено, що
відповідач проводить оплату вартості
(ціни Товару) та відсотків за
користування товарним кредитом шляхом
перерахування коштів в національній
валюті, вирахованої відповідно до
положень п.2.2 на банківський рахунок
позивача.

Проте, в порушення умов Договору,
відповідач оплатив Товар лише
частково, на суму 125288,72 грн.

За взаємною згодою сторін частина
невикористаного товару була повернута
Відповідачем. Загальна сума
повернутого Товару складає 25 276,63 грн.

Таким чином, станом на момент звернення
із позовом заборгованість відповідача
перед позивачем згідно вказаних
накладних за поставлений Товар складає
480 378,18 грн.

Надаючи правову кваліфікацію
фактичним обставинам справи та
відповідним їх правовідносинам, суд
виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України Договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зообов'язана вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. (ст..
509 ЦК України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається. Зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на те, що відповідач визнав
позовні вимоги в частині основного
боргу, але доказів щодо погашення
заборгованості суду не надав, а також
враховуючи, що відповідно до ст. 526
Цивільного кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк,
позовні вимоги позивача в частині
стягнення основного боргу в розмірі
480378,18 грн. є обгрунтованими,
підтверджуються наданими суду
доказами та підлягають задоволенню.

Крім того, умовами п.п. 2.6, 2.11 Договору,
передбачено, що за користування
товарним кредитом Позивач щомісячно
нараховує, а Відповідач зобов'язаний
сплачувати, відсотки в розмірі та в
строк, які передбачені Додатком № 1 до
Договору. Відповідно до п. З додаткової
угоди до Договору від 27 грудня 2012 р. з
дати підписання угоди розмір відсотків
за користування товарним кредитом
становить 25% річних.

Також, відповідно до п. 2.10 Договору, у
випадку недостатності коштів,
отриманих від Відповідача на виконання
в повному обсязі його зобов'язань за
Договором, відповідач має право в першу
чергу провести зарахування коштів в
рахунок оплати нарахованих відсотків
за користування товарним кредитом. В
рахунок відсотків позивачем було
зараховано оплату від 11.10.2012 на суму 29
339,35 грн.

Таким чином, як стверджується
позивачем, станом на 21.01.2014 року
заборгованість відповідача перед
позивачем за поставлений товар та
відсотки за користування товарним
кредитом складає 642083,41 грн.

Перевіривши нарахування 25% річних за
користування товарним кредитом суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог в цій частині.

Суд не бере до уваги заперечення
відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 694 передбачена можливість
продажу товару в кредит. Зокрема ч. 1
даної статті встановлено, що договором
купівлі-продажу може бути передбачений
продаж товару в кредит з відстроченням
або з розстроченням платежу. Абзацом 2
ч. 5 ст. 694 ЦК передбачено, що договором
купівлі-продажу може бути
передбачений обов'язок покупця
сплачувати проценти на суму, що
відповідає ціні товару, проданого в
кредит, починаючи від дня передання
товару продавцем, що передбачено
Договором поставки на умовах товарного
кредиту № 1612/01-Х від 16 грудня 2011 р..

Застосування Відповідачем до спірних
правовідносин ст. ст. 1054 та 1057 ЦК
України є помилковим, оскільки
параграф 2 глави 71 ЦК України регулює
правовідносини, які виникають між
банком або іншою фінансовою установою
(кредитодавцем) та позичальником.
Позивач не є банком або іншою
фінансовою установою, тому до спірних
правовідносин слід застосовувати ст. 694
ЦК України.

Помилковим є застосування
відповідачем до спірних правовідносин
норм Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» (далі по тексту
-Закон) з огляду на наступне.

Відповідно до преамбули Закону цей
Закон встановлює загальні правові
засади у сфері надання фінансових
послуг, здійснення регулятивних та
наглядових функцій за діяльністю з
надання фінансових послуг. В даному ж
випадкуміж сторонами не склалися
кредитні правовідносини, а було
укладено саме Договір поставки на
умовах товарного кредиту.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону
фінансова послуга - операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону
фінансові активи - кошти, цінні папери,
боргові зобов'язання та право вимоги
боргу, що не віднесені до цінних
паперів. Перелік є вичерпним, а отже
Товар, який є предметом Договору, не
відноситься до фінансових активів.

Крім того, позивач, посилаючись на
порушення відповідачем зобов"язань за
основним Договором, просить стягнути з
нього пеню в розмірі 27757,73 грн., штраф в
розмірі 28% річних - 59148,89 грн. та збитки у
розмірі 128416,68 грн.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Ст.549 Цивільного кодексу України
передбачено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

За приписами п.7.3 Договору за
несвоєчасне виконання грошових
зобов"язань по оплаті в установлений
Договром термін вартості Товару та/або
відсотків за користування товарним
кредитом, сплачується за кожен день
прострочення на користь постачальника
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, яка діяла в період
прострочення, від суми боргу, за кожен
такого прострочення;

У випадку прострочення виконання
грошових зобов"язань по оплаті
вартості Товару та сплаті відсотків,
відповідач сплачує на користь
постачальника штраф за неправомірне
користування коштами в розмірі 28%
річних з простроченої суми (п. 7.5
Договору).

Відповідно до ст.3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Період нарахування штрафних санкцій
після подання заяви про збільшення
позовних вимог обчислюється з 02.09.2013 р.
В п. 1 додаткової угоди від 27 грудня 2012
р., якою було перенесено розрахунок за
поставлений Товар, Відповідач мав
заплатити в строк до 01 вересня 2013 р.
суму 248 984,98 грн. Враховуючи положення п.
1 Додаткової угоди від 27 грудня 2012 р., на
суму 248984,98 грн. позивіачем нараховані
штрафні санкції за період з 02 вересня
2013 р. по 01 жовтня 2014 р. З 02 жовтня 2013 р.
нараховані штрафні санкції на всю суму
заборгованості.

Розрахунок пені перевірено судом та
встановлено, що він відповідає умовам
договору та вимогам чинного
законодавства.

Наведені законодавчі приписи та
установлені фактичні дані щодо
невиконання відповідачем взятих на
себе зобов'язань по оплаті
поставленого товару у розмірі та у
строк, встановлений договором, дають
підстави для висновку суду про
правомірність позовних вимог щодо
стягнення на користь позивача пені в
розмірі 27757,73 грн. та штрафу в розмірі
59148,89 грн.

Також, п. 7.4 Договору передбачено, що
відповідач відшкодовує збитки, завдані
постачальнику невиконанням або
неналежним виконанням грошових
зобов"язань по цьому Договору. Строни
встановлюють розмір збитків
постачальника в твердій сумі в розмірі
20% неоплаченої вартості Товару. Збитки
відшкодовуються в повній сумі понад
неустойку.

Перевіривши розрвахунок позивача, суд
вважає вимогу про стягнення з
відповідача 128416,68 грн. збитків
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судовий збір у даній справі
покладається на відповідача в повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 546, 549, 626, 694,
712, Цивільного кодексу України, ст.ст.
193, Господарського кодексу України, ст.
ст. 1, 4, 12, 22, 27, 33, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спектр-Агро" (08700,
Київська обл., м. Обухів, вул.
Будьонного, 33 , )- суму
основної заборгованості у розмірі
480378,18 грн., пеню у розмірі 27757,73 грн.,
штраф у розмірі 28% річних - 59148,89 грн.,
збитки у розмірі 128416,68 грн. та відсотки
за користування товарним кредитом у
розмірі 161705,23 грн. та 17148,13 грн. судового
збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 31.01.2014 р.

Суддя Денисюк Т.С.