ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" січня 2014 р.Справа № 916/3622/13

Господарський суд Одеської області
у складі:

судді Брагіної Я.В.

секретаря судового засідання Галюк
Т.В.

Представники:

від позивача: Павлович О.М. згідно
довіреності від 22.01.2014р. за №06/88;

від відповідача: не з'явився.

Розглянув справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Чернігівська кондитерська
фабрика "Стріла" (м. Чернігів);

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (м. Арциз,
Одеської обл.);

про стягнення 24903,88 грн.

26.12.2013р. Публічне акціонерне товариство
"Чернігівська кондитерська фабрика
"Стріла" звернулось до господарського
суду Одеської області з позовною
заявою до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, в якій просить стягнути з
відповідача заборгованість в сумі
24903,88грн., із яких основна
заборгованість в сумі 19642,37грн., пеня в
сумі - 982,07грн., 10% річних у сумі - 1333,49грн.,
штраф в сумі 2945,95грн. та витрати,
пов'язані із сплатою судового збору.

Ухвалою суду від 27 грудня 2013р. порушено
провадження у справі № 916/3622/13 та
призначено розгляд справи в засіданні
суду.

Представник позивача в судовому
засіданні надав клопотання про
приєднання до матеріалів справи
довідки від 27.01.2014р. про наявність
заборгованості та актів звірки
взаєморозрахунків від 27.12.2013р. та
27.01.2014р.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча про розгляд
справи був повідомлений вчасно і
належним чином за місцем реєстрації,
про що свідчить поштове повідомлення
про вручення ухвали суду.

Отже, відповідач вважається належним
чином повідомленим про дату, час і
місце судового засідання, оскільки до
повноважень господарських судів не
віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Така правова позиція Вищого
господарського суду України, викладена
у п. 32 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України №01-08/530 від
10.12.09.

Таким чином, справа розглядається за
наявними в ній матеріалами на підставі
ст.75 ГПК України,

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

17.06.2013р. між Публічним акціонерним
товариством "Чернігівська
кондитерська фабрика "Стріла" (позивач)
та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(відповідач) був укладений договір
поставки № 8.

Предметом договору є зобов'язання
постачальника передати у власність
покупця кондитерські вироби, далі
«товар» у кількості, асортименті,
якості та цінах вказаних у
товаро-транспортних накладних та/або
специфікаціях, які оформлюються
сторонами при прийомі-передачі кожної
партії товару, які є невід'ємними
частинами договору.

Згідно п. 1.2 договору партією товару
вважається його кількість, яка
зазначена в товаро-транспортних
накладних виписаних в один день при
відпуску товару покупцю.

Відповідно п. 2.2 договору ціни на товар,
що поставляються, зазначаються у
товаро-транспортних накладних на
відпуск товару. Вартість тари входить
до ціни товару.

Згідно п. 2.3 договору покупець
зобов'язується погодити з
постачальником та передати йому на
підписання підписані покупцем плани
поставок на квартал, місяць та
неухильно дотримуватись їх виконання.
У разі неможливості виконання плану
поставок, покупець зобов'язаний
письмово повідомити про це
постачальника не пізніше ніж за 5
календарних днів до моменту погодженої
сторонами дати поточної поставки, але
не пізніше 12 годин з моменту виникнення
події, що обумовлює зупинку постачання
товару.

Відповідно п. 3.1 договору поставка
товару проводиться окремими партіями
на підставі поданих покупцем та
затверджених до виконання
постачальником заявок протягом строку
дії всього договору на умовах СРТ-
склад покупця, та здійснюється на
підставі замовлень покупця протягом
узгодженого сторонами строку.

Згідно п. 3.6 договору датою передачі
товару покупцю у власність вважається
дата прийому-передачі товару, яка
зазначена у відповідній
товаро-транспортній накладній. Місце
передачі (відвантаження) товару може
бути зазначено у супровідних
документах на відповідну партію
товару.

Відповідно п. 4.1 договору оплата
вартості партій товару здійснюється
покупцем на розрахунковий рахунок
продавця протягом 21 календарних днів з
моменту його отримання або на інших
умовах, передбачених у специфікаціях
на відповідну партію товару. Оплата
товару може здійснюватись шляхом
попередньої оплати на розрахунковий
рахунок продавця.

Згідно п. 6.2 договору у разі
несвоєчасної оплати вартості кожної
партії товару, покупець зобов'язаний
сплатити постачальнику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожний день
прострочки, за весь час прострочення.

Окрім сплати пені, покупець в разі
несвоєчасної сплати товару, сплачує
суму боргу та 10% річних від суми
заборгованості. Загальна сума пені
розраховується за весь період дії
цього договору.

Пунктом 8.4 договору передбачено, що у
випадку прострочки покупцем оплати
вартості товару більш ніж 60 днів,
покупець зобов'язаний крім
установленої договором пені, сплатити
постачальнику штраф у розмірі 15 % від
отриманого та несплаченого в строк
товару.

Згідно п. 8.1 договір набуває чинності з
моменту його підписання сторонами та
діє до 31.12.2013р., але не раніше, ніж до дня
проведення повного розрахунку за
отриманий товар по даному договору. У
випадку, якщо жодна із сторін даного
договору за 1 місяць до його закінчення
не заявить своє письмове волевиявлення
щодо припинення її участі в даному
договору, останній вважається
пролонгованим на кожний наступний
календарний рік на тих же умовах.

На виконання умов договору № 8 від
17.06.2013р. позивач поставив відповідачу
товар на загальну суму 32442,37грн., що
підтверджується видатковими
накладними, а саме:

- № 2700 від 18 червня 2013р. на суму
19899,19грн. (не сплачено 7099,19грн.)

- № 3597 від 19 серпня 2013р. на суму
12543,18грн. (не сплачено12543,18грн.)

Проте, відповідачем частково сплачено
вартість отриманого товару в сумі
12800,00грн.

Отже, у відповідача перед позивачем
утворилась заборгованість за
отриманий товар в сумі 19642,37грн.

Відповідно до ст. 175 Господарського
кодексу України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу
України, однією із підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків є договір,
а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно до ст. 193 ГК України, яка цілком
кореспондується із ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Аналогічні
вимоги щодо виконання зобов'язань
містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193
Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк товар у власність покупця для
використання його у підприємницькій
діяльності або в інших цілях, не
пов'язаних з особистим, сімейним,
домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму
(ч.1 ст.712 ЦК України).

Як суд зазначав вище, відповідачем
повна оплата послуг своєчасно
проведена не була, що є порушенням
зобов'язання.

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
суд задовольняє позов щодо стягнення
основного боргу в повному обсязі.

Позивач також просить стягнути з
відповідача пеню в сумі 982,07грн., 10%
річних в сумі 1333,49грн. та штраф в сумі
2945,95грн.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За приписами ч.2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов`язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов`язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов`язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями в
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
зобов'язання. Водночас вимогами п.3 ч.1
ст.611 Цивільного кодексу України
передбачено, що одним із наслідків
порушення зобов'язання є сплата
неустойки (штрафу, пені), а відповідно
до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу
України, якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюються
договором або актом цивільного
законодавства.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу та 3%
річних, якщо інше не передбачено
договором.

За умовами п. 6.2 та 8.4 договору, як вже
зазначалось вище, передбачені санкції
у виді пені та штрафу у розмірі 15%, а
також 10%річних.

Перевіривши розрахунок позивача в
частині нарахування 10% річних, пені та
штрафу, суд приходить до висновку, що їх
нарахування відповідає вимогам
чинного законодавства, і тому в цій
частині теж задовольняє позов.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач позовні вимоги не
спростував, докази сплати
заборгованості не надав.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд задовольняє позов у
повному обсязі, оскільки вимоги
підтверджуються матеріалами справи та
відповідають вимогам чинного
законодавства.

На підставі ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 68400, ідентифікаційний
№ НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства "Чернігівська
кондитерська фабрика "Стріла" (вул.
Комунальна, 2, м. Чернігів, 14005, ):

- 19642,37грн.- основної заборгованості;

- 1333,49грн. -10% річних,

- 982,07грн.- пені,

- 2945,95грн. - штрафу,

- 1827,00грн. - витрат, пов'язаних із сплатою
судового збору.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складання та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги, рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано: 30 січня
2014 року.

Суддя
Брагіна Я.В.