номер провадження справи 15/100/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2014
Справа № 908/3769/13

За позовом Фізичної особи підприємця
ОСОБА_2, м. Запоріжжя

до відповідача Приватного
підприємства «Продіс 2010», м. Запоріжжя

за участі третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Фізична особа
підприємець ОСОБА_4, м. Запоріжжя

про визнання договору недійсним

Суддя
Горохов І.С.

представники:

від позивача: ОСОБА_5 представник
довіреність б/н від 03.06.2013р.

ОСОБА_2 особисто
посвідчення водія НОМЕР_2 від 04.10.2001р.

від відповідача: Коваль М.О.
представник довіреність б/н від 23.09.2013р.

від третьої особи не з`явився

Суть спору:

Заявлено позов Фізичної особи
підприємця ОСОБА_2, м. Запоріжжя до
відповідача Приватного підприємства
«Продіс 2010», м. Запоріжжя за участі
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Фізична особа
підприємець ОСОБА_4, м. Запоріжжя про
визнання недійсним договору на
транспортно-експедиційне
обслуговування.

Ухвалою господарського суду від
18.11.2013 порушено провадження у справі, її
розгляд призначено на 02.12.2013р. Ухвалою
господарського суду від 13.01.2014р.
залучено до участі у справі фізичну
особу - підприємця ОСОБА_4 в якості
третьої особи яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача, продовжено строк
вирішення спору на 15 днів. Розгляд
справи відкладався.

В судовому засіданні 03.02.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Позовні вимоги заявлені з наступних
підстав: спірний договір на думку
позивача, є недійсним, оскільки
фактично договір був виконаний ПП
ОСОБА_4, а взаємодія з ПП «Продіс 2010»
існує лише на папері. Спірний договір
було підписано, хоча фактично роботу
виконував безпосередньо ПП ОСОБА_4 на
належному йому на праві власності
вантажному автотранспорті.
Фінансово-господарські
взаємовідносини між позивачем та
відповідачем, з боку останнього є
такими, що вчинено без наміру створення
правових підстав, які обумовлені цими
право чинами ст. 234 ЦК України. На момент
укладення спірного договору
відповідач не мав належних засобів для
виконання умов договору. Відповідачем
на виконання спірного договору не
надавались жодні первинні документи.
Договір доручення №01/03/13 від 01.03.2013р.
укладений між ПП «Продіс 2010» та ПП
ОСОБА_4 існує тільки на папері та
створений штучно для доказування
позову про стягнення заборгованості.
Доказів фактичного виконання договору
доручення ОСОБА_4 не надано. Наявність
підписаного спірного договору не
підтверджує його фактичне виконання.
ОСОБА_8 жодних документів від ПП ОСОБА_4
не отримувала. На час розгляду спору
оригіналу договору та додатків до
нього позивач не має. Просить позов
задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив з
наступних підстав: невиконання
сторонами договору не означає його
фіктивність, крім того обов'язковість
надання документів на його виконання
не передбачена умовами договору. При
розгляді даного спору необхідно
встановити, що ознака фіктивності має
бути притаманна діям усіх сторін
правочину. Позивачем не надано доказів
того, що відповідач під час укладення
та виконання спірного правочину не мав
на меті створити правові наслідки.
Просить в задоволенні позову
відмовити.

Представник третьої особи в судові
засідання не з'явився. Надіслав до суду
письмові пояснення з приводу спору,
який розглядається судом, зазначивши
наступне: з метою виконання умов
договору №26121 з ПП «Продіс 2010» було
укладено договір доручення №01/03/13. На
виконання договору доручення протягом
березня - травня 2013р. на власних
вантажних автомобілях були здійснені
перевезення вантажу по території
України. При здійсненні перевезень
оформлювались товарно-транспортні
накладні, які після повернення з рейсу
передавались працівнику позивача
ОСОБА_8, в наявності
товарно-транспортні накладні на даний
час відсутні. Рахунки-фактури, які
виставлялись відповідачу не оплачені.

Клопотання відповідача про повернення
позовної заяви на підставі ст. 63 ГПК
України задоволенню не підлягає як
таке, що суперечить вимогам
процесуальних норм Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки таке повернення можливе на
стадії вирішення питання про прийняття
позовної заяви до розгляду та
порушення провадження у справі, а не
під час розгляду справи по суті.

За клопотанням представника
відповідача розгляд справи
здійснювався із застосування
технічних засобів фіксування судового
процесу.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників учасників
судового процесу суд встановив
наступне.

26.12.2012р. між Приватним підприємцем
ОСОБА_2 (експедитор) та Приватним
підприємством «Продіс 2010» (перевізник)
підписано договір на транспортно -
експедиційне обслуговування.

Також між сторонами за вказаним
договором підписані та скріплені
печатками акти здачі - приймання робіт
(надання послуг), а саме: від 10.03.2013р. №310;
від 12.03.2013р. №312; від 13.03.2013р. №313; від
14.03.2013р. №314; від 18.03.2013р. №318; від 24.03.2013р.
№324; від 25.03.20123р. №325; від 28.03.213р. №328.
(Оригінали Актів надавались на
дослідження в судових засіданнях).

Відповідачем виставлялись позивачу
рахунки-фактури, а саме: від 10.03.2013р.
№СФ-0003101 на суму 950,52 грн.; від 12.03.2013р.
№СФ-0003121 на суму 1977,50 грн.; від 13.03.2013р.
№СФ-0003131 на суму 2825,00 грн.; від 14.03.2013р.
№СФ-0003141 на суму 2401,25 грн.; від 18.03.2013р.
№СФ-0003181 на суму 1057,21 грн.; від 24.03.2013р.
№СФ-0003241 на суму 1125,10 грн.; від 25.03.2013р.
№СФ-0003251 на суму 1035,83 грн.; від 28.03.2013р.
№СФ-0003281 на суму 1035,83 грн.; від 26.04.2013р.
№СФ-0004262 на суму 1035,83 грн.; від 30.04.2013р.
№СФ-0004301 на суму 3766,67 грн.; від 27.04.2013р.
№СФ-0004271 на суму 941,67 грн.; від 23.04.2013р.
№СФ-0004231 на суму 2542,50 грн.; від 26.04.2013р.
№СФ-0004261 на суму 941,67 грн.; від 21.04.2013р.
№СФ-0004211 на суму 1037,72 грн.; від 16.04.2013р.
№СФ-0004161 на суму 941,67 грн.; від 08.04.2013р.
№СФ-0004081 на суму 3107,50 грн.; від 12.04.2013р.
№СФ-0004121 на суму 1035,83 грн.; від 01.04.2013р.
№СФ-0004011 на суму 1114,93 грн.; від 04.04.2013р.
№СФ-0004041 на суму 1035,83 грн.; від 03.05.2013р.
№СФ-0005031 на суму 1212,40 грн.; від 08.05.2013р.
№СФ-0005081 на суму 1256,04 грн.; від 04.05.2013р.
№СФ-0005041 на суму 1035,83 грн.; від 13.05.2013р.
№СФ-0005131 на суму 951,18 грн.; від 10.05.2013р.
№СФ-0005101 на суму 1256,04 грн.; від 18.05.2013р.
№СФ-0005181 на суму 2448,34 грн.; від 17.05.2013р.
№СФ-0005171 на суму 1115,40 грн.; від 15.05.2013р.
№СФ-0005151 на суму 1018,40 грн.

01.03.2013р. між Приватним підприємством
«Продіс 2010» (довіритель) та Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_4 (повірений)
підписано договір доручення.

За цим договором Повірений
зобов'язується від імені і за рахунок
довірителя здійснювати перевезення
вантажів за договором №26121 на
транспортно - експедиційне
обслуговування від 26.12.2012р. який
укладений між Довірителем та Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_2, п. 1.1
договору.

Оцінивши надані сторонами докази у
справу, обговоривши всі обставин
справи та проаналізувавши вимоги
чинного законодавства України суд
дійшов висновку, що позов не підлягає
задоволенню внаслідок наступного.

Відповідно до ст. 306 Господарського
кодексу України, перевезенням вантажів
у цьому Кодексі визнається
господарська діяльність, пов'язана з
переміщенням продукції
виробничо-технічного призначення та
виробів народного споживання
залізницями, автомобільними дорогами,
водними та повітряними шляхами, а також
транспортування продукції
трубопроводами.

Суб'єктами відносин перевезення
вантажів є перевізники,
вантажовідправники та
вантажоодержувачі.

Допоміжним видом діяльності,
пов'язаним з перевезенням вантажу, є
транспортна експедиція.

Загальні умови перевезення вантажів, а
також особливі умови перевезення
окремих видів вантажів (вибухових
речовин, зброї, отруйних,
легкозаймистих, радіоактивних та інших
небезпечних речовин тощо) визначаються
цим Кодексом і виданими відповідно до
нього транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 316 Господарського
кодексу України, за договором
транспортного експедирування одна
сторона (експедитор) зобов'язується за
плату і за рахунок другої сторони
(клієнта) виконати або організувати
виконання визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного
експедирування може бути встановлений
обов'язок експедитора організувати
перевезення вантажу транспортом і за
маршрутом, вибраним експедитором або
клієнтом, укладати від свого імені або
від імені клієнта договір перевезення
вантажу, забезпечувати відправку і
одержання вантажу, а також виконання
інших зобов'язань, пов'язаних із
перевезенням.

Згідно із ст. 929 Цивільного кодексу
України, за договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного
експедирування може бути встановлено
обов'язок експедитора організувати
перевезення вантажу транспортом і за
маршрутом, вибраним експедитором або
клієнтом, зобов'язання експедитора
укласти від свого імені або від імені
клієнта договір перевезення вантажу,
забезпечити відправку і одержання
вантажу, а також інші зобов'язання,
пов'язані з перевезенням.

Умови договору транспортного
експедирування визначаються за
домовленістю сторін, якщо інше на
встановлено законом, іншими
нормативно-правовими актами.

За вимогами ст. 930 Цивільного кодексу
України, договір транспортного
експедирування укладається у
письмовій формі.

Експедитор має право залучити до
виконання своїх обов'язків інших осіб.
У разі залучення експедитором до
виконання своїх обов'язків за
договором транспортного
експедирування інших осіб експедитор
відповідає перед клієнтом за порушення
договору, ст. 932 Цивільного кодексу
України.

Згідно із ст. 933 Цивільного кодексу
України, клієнт зобов'язаний надати
експедиторові документи та іншу
інформацію про властивості вантажу,
умови його перевезення, а також
інформацію, необхідну для виконання
експедитором обов'язків, встановлених
договором.

Експедитор повинен повідомити клієнта
про виявлені недоліки одержаної
інформації, а в разі її неповноти -
вимагати у клієнта необхідну додаткову
інформацію.

У разі ненадання клієнтом документів
та необхідної інформації експедитор
має право відкласти виконання своїх
обов'язків за договором транспортного
експедирування до надання документів
та інформації в повному обсязі.

Клієнт відповідає за збитки, завдані
експедиторові у зв'язку з порушенням
обов'язку щодо надання документів та
інформації, визначених частиною першою
цієї статті.

Клієнт або експедитор має право
відмовитися від договору
транспортного експедирування,
попередивши про це другу сторону в
розумний строк. Сторона, яка заявила
про таку відмову, зобов'язана
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані їй у зв'язку із розірванням
договору, ст. 935 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до умов підписаного між
позивачем та відповідачем договору
№26121 на транспортно-експедиційне
обслуговування сторони домовились про
наступне:

1.1 Даний договір визначає порядок
взаємовідносин, які виникають між
Експедитором та Перевізником при
плануванні, розрахунках та здійсненні
доставки вантажів автомобілями у
міжміських сполученнях;

1.2 Перевізник зобов'язується за
винагороду здійснити від свого імені
та за рахунок експедитора перевезення
вантажів автотранспортом, або шляхом
укладення від свого імені договорів
перевезення на більш вигідних для
Експедитора умовах;

2.1 Вартість послуг з перевезення
вантажів, у т. ч. вартість
транспортно-експедиційних послуг, які
надаються Перевізником, на період дії
Договору визначається згідно із
виставленим рахунком - фактурою;

2.2 Експедитор здійснює оплату за
перевезення в національній валюті
України шляхом без облікового
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок Перевізника за наданим
рахунком - фактурою;

2.3 Здача - приймання послуг
підтверджується актом - виконаних
робіт, підписаним обома сторонами.

Відповідно до умов п. 2.1 - 2.3 спірного
договору відповідачем позивачу
виставлялись для оплати рахунки -
фактури, та між сторонами за договором
підписано акти здачі - прийняття робіт
(надання послуг).

З урахуванням умов п. 1.1 договору
доручення №01/03/13, за цим договором
Повірений зобов'язується від імені і за
рахунок Довірителя здійснювати
перевезення вантажів за договором №26121
на транспортно-експедиторське
обслуговування від 26.12.2012р. який
укладений між Довірителем та фізичною
особою підприємцем ОСОБА_2.

За виконання дій, що визначені у п. 1.1
цього Договору, Довіритель
зобов'язується виплатити Повіреному
винагороду розмір якої зазначається
останнім у рахунках - фактурах, п. 2.1
договору доручення.

Третьою особою Приватним підприємцем
ОСОБА_4 до письмових пояснень наданих
до суду додано рахунки - фактури, які
виставлялись відповідачу на виконання
умов договору доручення №01/03/13 від
01.03.2013р. для оплати, а саме: рахунок -
фактура №К-00130310 від 10.03.2013р. на суму 605,00
грн.; рахунок фактура №К-00130312 від
12.03.2013р. на суму 1260,00 грн.; рахунок -
фактура №К-00130313 від 13.03.2013р. на суму 1800,00
грн.; рахунок - фактура №К-00130314 від
14.03.2013р. на суму 1530,00 грн.; рахунок -
фактура №К-00130318 від 18.03.2013р. на суму 675,00
грн.; рахунок - фактура №К-00130324 від
24.03.2013р. на суму 715,00 грн.; рахунок -
фактура №К-00130325 від 25.03.2013р. на суму 660,00
грн.; рахунок - фактура №К-00130328 від
28.03.2013р. на суму 660,00 грн.; рахунок -
фактура №К-00130401 від 01.04.2013р. на суму 710,00
грн.; рахунок - фактура №К-00130404 від
04.04.2013р. на суму 660,00 грн.; рахунок -
фактура №К-00130408 від 08.04.2013р. на суму 1980,00
грн.; рахунок - фактура №К-00130412 від
12.04.2013р. на суму 660,00 грн.; рахунок -
фактуру №К-00130416 від 16.04.2013р. на суму 600,00
грн.; рахунок - фактура №К-00130421 від
21.04.2013р. на суму 660,00 грн.; рахунок -
фактура №К-00130423 від 23.04.2013р. на суму 1620,00
грн.; рахунок - фактура №К-00130426 від
26.04.2013р. на суму 1255,00 грн.; рахунок -
фактура №К-00130427 від 27.04.2013р. на суму 595,00
грн.; рахунок - фактура №К-00130430 від
30.04.2013р. на суму 2400,00 грн.; рахунок -
фактура №К-00130503 від 03.05.2013р. на суму 770,00
грн.; рахунок - фактура №К-00130504 від
04.05.2013р. на суму 660,00 грн.; рахунок -
фактура №К-00130508 від 08.05.2013р. на суму 800,00
грн.; рахунок - фактура №К-00130510 від
10.05.2013р. на суму 800,00 грн.; рахунок -
фактура №К-00130513 від 13.05.2013р. на суму 605,00
грн.; рахунок - фактура №К-00130515 від
15.05.2013р. на суму 645,00 грн.; рахунок -
фактура №К-00130518 від 18.05.2013р. на суму 1560,00
грн.

Відповідачем надано до матеріалів
справи податкові декларації з податку
на додану вартість за березень -
травень 2013 року із відображенням
господарських операцій з контрагентом
ОСОБА_2 індивідуальний податковий
номер НОМЕР_1 на суму: березень 2013р.
обсяг постачання - 10 340,20 грн., сума
податку на додану вартість 2068,04 грн.;
квітень 2013р. обсяг постачання - 14 584,85
грн., сума податку на додану вартість
2916,97 грн.; травень 2013 року обсяг
постачання - 8578,02 грн., сума податку на
додану вартість 1715,60 грн.

Пояснення ОСОБА_8 щодо не
отримання документів від ОСОБА_4 суд не
приймає до уваги, оскільки сама ОСОБА_8
працює у позивача на посаді економіста,
а відтак її пояснення з цього приводу
можуть бути поставлені в залежність
від роботодавця.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ЦК
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Правочини можуть бути
односторонніми та дво - чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно із ст. 204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний право чин може бути визнаний
судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено,
що договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. При цьому
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 234 ЦК України,
фіктивним є правочин, який вчинено
без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином.

Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Фіктивний правочин є недійсним
незалежно від мети його укладення,
оскільки сторони не мають на увазі
настання правових наслідків, що
породжуються відповідним правочином.
Таким може бути визнаний будь-який
правочин, в тому числі нотаріально
посвідчений. Якщо сторонами не вчинено
ніяких дій на виконання фіктивного
правочину, господарський суд приймає
рішення лише про визнання фіктивного
правочину недійсним без застосування
будь-яких наслідків. У разі коли на
виконання правочину було передано
якесь майно, такий правочин не може
розцінюватися як фіктивний. Саме лише
невчинення сторонами тих чи інших дій
на виконання правочину не означає його
фіктивності. Визнання фіктивного
правочину недійсним потребує
встановлення господарським судом
умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний
правочин не спрямований на набуття,
зміну чи припинення цивільних прав та
обов'язків, він не створює
цивільно-правових наслідків незалежно
від того, чи він був визнаний судом
недійсним.

У розгляді відповідних справ суд
має враховувати, що ознака фіктивності
має бути притаманна діям усіх сторін
правочину. Якщо хоча б одна з них
намагалася досягти правового
результату, то даний правочин не може
визнаватися фіктивним. Позивач, який
вимагає визнання правочину недійсним,
повинен довести, що всі учасники
правочину не мали наміру створити
правові наслідки на момент його
вчинення.

З наданих до матеріалів справи
документів, суд вважає, що позивачем не
доведено того, що всі учасники
правочину не мали наміру створити
правові наслідки на момент вчинення
спірного договору.

Доводи позивача ґрунтуються на
припущеннях без надання належних та
допустимих засобів доказування в
обґрунтування заявлених вимог.

Відсутність певних первинних
бухгалтерських документів, на які
посилається позивач, на підтвердження
виконання спірного договору може бути
покладено в обґрунтування заперечень
на позов щодо стягнення заборгованості
за наданні послуги за спірним
договором, однак не свідчать про
недійсність самого договору №26121.

Крім того, відносно позовної
вимоги про визнання недійсними актів
здачі - приймання робіт (наданих послуг)
слід зазначити, що на думку суду, позов
з такими вимогами не підлягає розгляду
в господарських судах України,
оскільки в даному випадку Акти є лише
первинними - бухгалтерськими
документами, які підписуються
сторонами на виконання умов договору
за умови, що їх складання та підписання
передбачено самим договором і
відповідно не можуть виступати в
якості окремого предмету позову та не є
підставами для виникнення
господарських зобов'язань.

У зв'язку з чим, розгляд позову в
частині визнання недійсними Актів
здачі - приймання робіт (надання послуг)
суперечить вимогам ст. 12
Господарського процесуального кодексу
України та провадження в цій частині
підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1
ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України.

Також судом встановлено, що позивачем у
позові заявлено дві вимоги немайнового
характеру пов'язаних між собою
підставами виникнення та поданими
доказами, однак судовий збір сплачено
лише в розмірі однієї вимоги
немайнового характеру.

Судом ухвалою від 16.12.2013р. було
запропоновано позивачу надати докази
доплати судового збору за другу вимогу
немайнового характеру - визнання
недійсними актів здачі - приймання
робіт, однак таких доказів надано не
було. У зв'язку з чим, суд вважає за
необхідне стягнути з позивача доплату
за подачу позову до господарського
суду в розмірі 1147,00 грн. за другу вимогу
немайнового характеру.

За викладених вище обставин та
вимог чинного законодавства України,
суд не вбачає підстав для визнання
спірного договору недійсним.

Судові витрати покладаються на
позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, п. 1 ч. 1 ст. 80, ст. ст.
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

Вирішив:

Відмовити в задоволенні позову
Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, м.
Запоріжжя до відповідача Приватного
підприємства «Продіс 2010», м. Запоріжжя,
за участі третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_4, м.
Запоріжжя про визнання недійсним
договору.

Провадження у справі в частині
визнання недійсними актів здачі
приймання - передачі виконаних робіт
(надання послуг) №310, 312, 313, 314, 315, 318, 324, 325,
328 припинити.

Стягнути з Фізичної особи
підприємця ОСОБА_2 АДРЕСА_1 код іпн
НОМЕР_1 в доход Державного бюджету
України (одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжя
(Орджонікідзевський район), 22030001; банк
одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій
області; МФО 813015; ; №
рахунку 3007, код класифікації
доходів бюджету 22030001 «Судовий збір»
(Державна судова адміністрація
України, 050) доплату судового збору за
подачу позову до господарського суду в
розмірі 1147 (одну тисячу сто сорок сім)
грн. 00 коп. Видати наказ.

Суддя
І.С. Горохов

Рішення оформлено та підписано
відповідно до вимог ст. 84
Господарського процесуального кодексу
України 08.02.2014р.