РІШЕННЯ

"20" січня 2014 р.Справа № 921/1138/13-г/7

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Стадник М.С.

розглянув справу

за позовом: Заступника Тернопільського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері, вул. Новий
Світ, 41, а/с 7, м. Тернопіль, 46000, в
інтересах держави, в особі Державного
агентства резерву України, вул.
Пушкінська, 28, м. Київ, 01601, в особі
Комунальної установи Тернопільської
обласної ради "База спеціального
медичного постачання",
вул.С.Крушельницької, 18/305, м.
Тернопіль,46000

до відповідача: Бучацької центральної
комунальної районної лікарні, вул.
Чортківська, 48, м.Бучач, Бучацький
район, Тернопільська область, 48420

про стягнення 32747,39 грн. заборгованості
за передані матеріальні цінності
мобілізаційного резерву.

За участю представників:

прокуратури: Невлад А.В. - посвідчення
№015298 від 19.02.2013р.

позивача: Ткач О.Є. - довіреність №2 від
01.01.2014р.

відповідача: Круба В.П. - довіреність
№155 від 17.01.2014р.

Суть справи:

Заступник Тернопільського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері звернувся з позовом в
інтересах держави в особі Державного
агентства резерву України про
стягнення з Бучацької центральної
комунальної районної лікарні 32747,39 грн.
заборгованості за передані
матеріальні цінності мобілізаційного
резерву.

Учасникам судового процесу в судових
засіданнях роз'яснено їх права і
обов'язки передбачені ст.ст. 22, 29 ГПК
України.

В судових засіданнях з 26.11.2013р. до
10.12.2013р. та з 10.12.2013р. до 20.12.2013р. на
підставі ст.77 ГПК України
оголошувались перерви.

Ухвалою суду від 20.12.2013р. за клопотанням
представника відповідача, відповідно
до ст. 69 ГПК України, строк розгляду
справи продовжено на 15 днів до 22.01.2014р.

В судовому засіданні з 20.12.2013р. по
20.01.2014р., на підставі ст. 77 ГПК України,
оголошувалась перерва для надання
можливості сторонам надати додаткові
пояснення.

Відповідач у відзиві на позов
заперечує проти позовних вимог,
посилаючись на пропуск строку позовної
давності, який просить суд застосувати
при вирішені спору, при цьому просить
звернути увагу суду на те, що: - факт
отримання медичних препаратів та їх не
оплату, ним не заперечується, проте
жодних документів у яких був би
зафіксований строк оплати вартості
отриманих медичних препаратів ним
підписано не було, так як їх поставка
проведена на підставі угод укладених в
усній формі, відповідно до чинних на
час виникнення спірних правовідносин
(з 01.01.1996р. по 01.02.2002р.) норм ЦК
Української РСР, а саме статей 4, 42, 43, 245,
в яких закріплено, що виконання за
усними угодами проводиться під час їх
укладення, тобто після підписання
накладних на медичні препарати; згідно
ст.71 ЦК Української РСР встановлено
загальний строк для захисту порушеного
права тривалістю три роки, а ст.76 даного
кодексу визначено, що перебіг строку
позовної давності починається з дня
виникнення права на позов; - право на
позов у позивача виникло з дня, коли
особа дізналась або повинна була
дізнатися про порушення свого права,
тобто перебіг позовної давності про
стягнення вартості препаратів, товарів
розпочався у 1996 - 2002 роках, та
закінчився у 1999-2005 роках; за пропуском
строку позовної давності сума 32747,39
грн. списана відповідачем на підставі
наказу Відділу охорони здоров'я
Бучацької районної державної
адміністрації Тернопільської області
№59 від 04.08.2009р. За результатами
дослідження поданих додатково
матеріалів, представник відповідача в
усному порядку погодився щодо не
пропуску позивачем термінів по
останніх чотирьох накладних на суму
3070,65 грн. Просить у позові відмовити за
закінченням строку позовної давності
в силу ст.80 ЦК Української РСР.

Прокурор просить задовольнити позовні
вимоги, посилаючись на те, що
правовідносини які виникли між
сторонами продовжують діяти після
введення в дію Цивільного кодексу
України, і з моменту направлення вимоги
в порядку ст.530 ЦК України, відповідач
зобов'язаний оплатити заборгованість
яка виникла в період з 1997р. по 2002рік. У
запереченнях на відзив відповідача
щодо строків позовної давності, вважає
їх необґрунтованими, а вимоги заявлені
у відповідності до чинного
законодавства як на момент поставки
медикаментів, так і на момент звернення
з позовом, так як позовна давність не
поширюється на позовні вимоги в силу
ст. 83 ЦК УРСР на вимоги державних
організації про повернення державного
майна з незаконного володіння
колгоспів та інших кооперативних,
громадських організації або громадян;
п.49 Положення про державний
матеріальний резерв, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.05.1992р. №280-05, на майнові вимоги
Держкомрезерву України та його
підприємств про повернення їм
заборгованості, яка виникла з операцій
з матеріальними цінностями
держрезерву (поставка, зберігання ,
відпуск, переміщення, перевезення
всіма видами транспорту) та п.6ч.1 ст.258
ЦК України.

Позивач доводи відповідача також
заперечив, у свою чергу звернув увагу,
що заборгованість відповідача
обліковується як заборгованість перед
Державним бюджетом України, про що
зазначено в акті
Контрольно-ревізійного управління в
Тернопільській області №04-20/15 від
30.05.2008р., копію якого долучив до
матеріалів справи. Щодо підтвердження
позовних вимог в сумі 267,26 грн., які
обліковуються як непогашені станом на
01.01.1997р., представник пояснив, що
накладна не збереглася але дана сума
значиться у Книзі обліку за 1007рік.,
виписку з якої надав суду.

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши в процесі розгляду справи
прокурора, пояснення представників
сторін, встановив:

- у відповідності до положень розділу II
статуту Комунальної установи
Тернопільської обласної ради "База
спеціального медичного постачання"
(надалі - База спецмедпостачання)
основною метою діяльності і завданнями
Установи є робота з мобілізаційним
резервом, зокрема, забезпечення
поповнень, зберігань, освіжень, заміни
та поновлень матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву, здійснення їх
відпуску, відповідно до встановлених
вимог, зберігання такого майна тощо;

- База спецмедпостачання на підставі
дозволів Міністерства охорони
здоров'я України №266 від 14.08.1998р., від
16.11.2000р., спільного дозволу МОЗ України
та Державного агентства з управління
державним матеріальним резервом
України від 05.06.2001р. №03/217, на виконання
наказу Управління охорони здоров'я
Тернопільської облдержадміністрації
№2 від 26.11.1998р., рознарядок на
реалізацію медичних препаратів,
випущених з розривом в часі
лікувальним установам Управління
охорони здоров'я погоджених Базою
спецмедпостачання та затверджених
Управлінням охорони здоров'я
Тернопільської облдержадміністрації
на четвертий квартал 1997р., на 1998р., 1999р.
,2001р., по накладних: №20/к від 18.07.1997р. на
суму 4536,20 грн., №31 від 01.12.1997р. на суму
3802,50 грн., №3 від 20.02.1998р. на суму 88,48 грн.,
№6/к від 12.03.1998р. на суму 4676,40 грн., №9/к
від 19.03.1998р. на суму 9,78 грн., №17/к від
16.06.1998р. на суму 1705,54 грн., №42/к від
09.10.1998р. на суму 67,20 грн., №43/к від 09.10.1998р.
на суму 490,43 грн., №29 від 11.12.1998р. на суму
346,42 грн., № 57/к від 18.12.1998р. на суму 1372,42
грн., № 82/к від 23.03.1999р. на суму 1304,87 грн.,
№ 24 від 25.03.1999р. на суму 877,86 грн., № 94/к
від 21.05.1999р. на суму 324,85 грн., №95/к від
21.05.1999р. на суму 1256,55 грн., №19/с від
09.06.1999р. на суму 841,40 грн., №40/с від
20.08.1999р. на суму 828,05 грн., № 58 від 20.08.1999р.
на суму 145,60 грн., №5/к від 16.03.2000р. на суму
1016,85 грн., №26 від 30.06.2000р. на суму 2458,51
грн., №32 від 18.07.2000р. на суму 4534,66 грн.,
№27/к від 19.10.2000р. на суму 50,40 грн., №30/к
від 20.10.2000р. на суму 619,36 грн., №13/с від
13.04.2001р. на суму 1082,90 грн., №20 від 13.04.2001р.
на суму 1187,75 грн., №18 від 09.04.2001р. на суму
600,00 грн. та №1/с від 01.02.2002р. на суму 200,00
грн. передано з мобілізаційного
резерву, а Бучацькою центральною
комунальною районною лікарнею (далі -
відповідач) через своїх представників,
які діяли на підставі довіреностей на
отримання: ГАЛ №002998 від 17.07.1997р., ГАЛ
№003288 від 28.11.1997р., АБР №665147 від 20.02.1998р.,
АБР №665211 від 12.03.1998р., АБР №665219 від
14.03.1998р., ЕАЛ №134607 від 15.06.1998р., АБР №665280
від 09.10.1998р., ЕАЛ №134574 від 08.10.1998р., ЯАФ
№299511 від 10.12.1998р., ЯАФ №299521 від 17.12.1998р.,
ЯАЗ №925212 від 24.03.1999р., ЯАЗ №925201 від
18.03.1999р., ЯАЗ №925204 від 18.03.1999р., ЯАЗ №925367
від 19.05.1999р., ЯАЗ №925276 від 14.08.1999р., ЯАЗ
№925276 від 14.08.1999р., ЯАЗ №925277 від 19.08.1999р.,
ЯВЛ №864367 від 16.03.2000р., ЯВЛ №864468 від
29.06.2000р., ЯВЛ №864477 від 17.07.2000р., ЯГД №978316
від 19.10.2000р., ЯГЛ №942488 від 12.04.2001р., ЯГЛ
№942489 від 12.04.2001р. та ЯДС №012747 від
30.01.2002р., прийнято у власність товар
(медпрепарати) - всього на загальну суму
- 32747,39 грн.

Факт відпуску та отримання товару
підтверджується підписами
представників сторін вчинених на
накладних, які ними не заперечуються.

Слід зазначити, що підписані накладні,
є первинними обліковими документами,
на підставі яких провадяться записи у
регістрах бухгалтерського обліку та
які фіксують та підтверджують факти
здійснення господарської операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення, та на підставі яких
виникає зобов'язання щодо здійснення
розрахунку за отримані товари (п.12
Положення про організацію
бухгалтерського обліку i звітності в
Україні, затверджене постановою
Кабінету Міністрів України від 03.04.1993р.
№250 (втратила чинність згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.02.2000р. №419), п.2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затверджене
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999р.).

Як випливає із дозволів та рознарядок
товар (медикаменти) відпускалися з
метою запобігання матеріальних
збитків та без попередньої оплати.

Суд, на підставі ст.43 ГПК України,
оцінивши подані докази та наведені
доводи, прийшов до висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення,
при цьому суд виходив із наступного:

- загальні принципи формування,
розміщення, зберігання, використання,
реалізація, поповнення та освіження
(поновлення) запасів державного
матеріального резерву, в т.ч. в період
їх реалізації, регулювалися та
регулюються Законом України "Про
державний матеріальний резерв" (закон
введено в дію з дня опублікування - 22
лютого 1997 року згідно з Постановою
Верховної Ради України від 24.01. 1997
року №52/97-ВР); Порядком формування,
розміщення та проведення операцій з
матеріальними цінностями державного
резерву, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 08.10.97
№1129; Положенням про державний
матеріальний резерв, затвердженим
постановою Кабінетів Міністрів
України №280-05 від 27.05.1992р. (втратила
чинність на підставі п.2 постанови
Кабінету Міністрів України від 08.10.97
№1129), Цивільним кодексом Української
РСР ( від 18.07. 1963 р., втратив чинність з
01.01.2004 р., далі ЦК УРСР), Цивільним
кодексом України від 16.01. 2003 р. (набрав
чинності 01.01.2004 р. , далі ЦК України).

Правовідносини, що склалися між
сторонами, за своєю правовою природою є
договором купівлі - продажу укладеного
в усній формі, що не суперечить ст. 43 ЦК
УРСР, згідно якої угоди, що виконуються
під час їх укладення, можуть укладатись
усно, якщо інше не встановлено
законодавством Союзу РСР і Української
РСР та ст. 224 ЦК УРСР, згідно якої за
договором купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.
Тобто обов'язок у покупця виникає з
моменту прийняття такого майна. Іншого
законодавством Союзу РСР і Української
РСР не передбачено, а спеціальною
нормою ст.692 ЦК України строк виконання
грошового зобов'язання, що випливає з
правовідносин купівлі-продажу
встановлений після прийняття товару
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару, при цьому, дана норма не
ставиться в залежність від звернення
кредитора до боржника з вимогою в
порядку частини другої статті 530 ЦК
України.

Відповідно до ст.71 ЦК УРСР загальний
строк для захисту права за позовом
особи, право якої порушено (позовна
давність), встановлюється в три роки,
перебіг якого починається з дня
виникнення права на позов. Право на
позов виникає з дня, коли особа
дізналася або повинна дізнатися про
порушення свого права (ст.76 ЦК УРСР).

Вимоги, на які позовна давність не
поширюється встановлені ст.83 ЦК УРСР,
серед них: - абз. 2 ч.1 "на вимоги
державних організацій про повернення
державного майна з незаконного
володіння колгоспів та інших
кооперативних та інших громадських
організацій або громадян;" ; - абз.4 ч.1 " у
випадках, встановлюваних
законодавством Союзу РСР, і на інші
вимоги."

Такі вимоги, на які не поширювалися
строки позовної давності, встановлені
в п.49 Положення про державний
матеріальний резерв, затвердженим
постановою Кабінетів Міністрів
України №280-05 від 27.05.1992р. , яким
передбачено, що на майнові вимоги
Держкомрезерву України та його
підприємств про повернення їм
заборгованості, яка виникла із
операцій з матеріальними цінностями
держрезерву загальні та скорочені
строки пред'явлення претензій та
позовної давності не поширюються.

Дана Постанова втратила чинність на
підставі п.2 постанови Кабінету
Міністрів України №1129 від 08.10.1997р. "Про
затвердження Порядку формування,
розміщення та проведення операцій з
матеріальними цінностями державного
резерву", яке не містить застереження
щодо не застосування строків позовної
давності.

Відповідно до ст.5 Указу Президента
України від 10.06.1997 року №503/97 "Про
порядок офіційного оприлюднення
нормативно-правових актів та набрання
ними чинності" нормативно-правові акти
Кабінету Міністрів України набирають
чинності з моменту їх прийняття, якщо
більш пізній строк набрання ними
чинності не передбачено в цих актах.

Постанова №1129 набрала чинності з
моменту її прийняття.

Отже, в період з 27.05.1992р. по 07.10.1997р. (в
період дії Положення №280-05 від 27.05.1992р.)
не застосовувався строк позовної
давності до вимог з реалізації
матеріального резерву.

Згідно пунктів 4, 6 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України,
положення цього кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності, а
правила ЦК України про позовну
давність застосовуються до позовів,
строк пред'явлення яких встановлений
законодавством, що діяло раніше, не
сплив до набрання чинності цим
Кодексом.

Статтею 2 Закону України "Про внесення
змін до деяких законодавчих актів"
№1713-IV від 12.05.2004р. доповнено частину
першу статті 268 ЦК України " Вимоги, на
які позовна давність не поширюється"
пунктом 6 згідно якого позовна
давність не поширюється на вимогу
центрального органу виконавчої влади,
що здійснює управління державним
резервом, стосовно виконання
зобов'язань, що випливають із Закону
України "Про державний матеріальний
резерв".

При цьому, варто зазначити, що згідно
ст.58 Конституції України, закони та
інші нормативно - правові акти не мають
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Відповідно до п.п.2.3 мотивувальної
частини рішення Конституційного суду
України від 09.02.1999р. №1-рп/99 (справа про
зворотну дію в часі законів та інших
нормативних правових актів) дію
нормативно - правового акта в часі слід
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший нормативно -
правовий акт, під час дії якого вони
настали або мали місце. Цей
конституційний принцип поширюється на
закони та інші нормативно-правові акти,
які пом'якшують або скасовують
відповідальність і юридичних осіб.
Проте надання зворотної дії в часі
таким нормативно-правовим актам може
бути передбачено шляхом прямої
вказівки про це в законі або іншому
нормативно-правовому акті.

Саме в Законі України "Про внесення
змін до деяких законодавчих актів"
№1713-IV від 12.05.2004р.(який набрав чинності
з дня опублікування -30.06.2004р.) зазначено
про зворотну дію закону:" II. Цей Закон
набирає чинності з дня його
опублікування, крім пункту 4 статті 1 і
статті 2, які набирають чинності з 1
січня 2004 року.".

Отже, на позовні вимоги позивача, по
яких станом на 01.01.2004р. сплив строк
позовної давності у три роки, є
підставою для відмови у позові, якщо
заява про застосування позовної
давності подана стороною у спорі до
винесення судом рішення (ст.267 ЦК
України).

Матеріалами справи встановлено, що між
сторонами за актом звірки розрахунків
складеного на 01.01.2004р. рахувалася
заборгованість в сумі 33257,39грн. Згідно
розрахунку суми позову позивачем
охоплено період по накладних з 18.07.1997р.
по 01.02.2002р.на суму 34424.98грн, а також
включено до даної суми 267,26грн., як
несплачена заборгованість станом на
01.01.1997р., а всього 34692,24грн.

За поясненням представника позивача
дана сума значиться по
бухгалтерському обліку непогашеною
станом на даний час. На підтвердження
заборгованості в сумі 267,20грн. позивач
не подав накладної на відпуск товару, а
подав виписку із Книжки поточних
рахунків і розрахунків за 1997рік, яка
судом не приймається до уваги, так як не
є належним доказом в розумінні ст.ст.32,
33 ГПК України, а тому в цій частині
позовних вимог відмовляється за
недоведеністю.

Як підтверджено розрахунковими
документами відповідачем в період з
18.05.1999р. по 28.12.2006р. проведена оплата в
сумі 1944.85грн., яка частково покрила
вартість товару відпущеного по
накладній від 18.07.1997р. №20/к на суму 4536,20
грн., заборгованість по якій на даний
час складає 2591,35 грн. (4536,20 грн. -1944.85грн.).

Враховуючи, що на час здійснення даної
операції була чинна постанова КМ
України №280-05 від 27.05.1992р. , а тому на
суму 2591,35 грн. строк позовної давності
не розповсюджується, і така підлягає до
задоволення як обґрунтовано заявлена.

Реалізовані товари по накладних в
період з 01.12.1997р. по 20.10.2000р. на суму 26818,13
грн. заявлені після спливу трирічного
строку позовної давності, який
закінчився 20.10.2003р., а тому в цій частині
позову відмовляється за пропуском
строку позовної давності.

Заявлені позовні вимоги в сумі 3070,65
грн. за відпущені товари по накладних
№13/с від 13.04.2001р. (1082,90грн.), №20 від
13.04.2001р. (1187,75грн.), №18 від 09.04.2001р.
(600,00грн.), №1/с від 01.02.2002р. (200.00грн.)
підлягають до задоволення як
обґрунтовано заявлені, так як
трирічний строк позовної давності по
даних операціях станом на 01.01.2004р. не
сплив.

При таких обставинах, до задоволення
підлягають позовні вимоги в загальній
сумі -5662,00грн., а в частині стягнення
27085,39 грн. в позові відмовляється.

Суд відхиляє доводи прокурора та
позивача, щодо не поширення на позовні
вимоги позовної давності з моменту
реалізації товару, оскільки:

- посилання на ст. 83 ЦК УРСР є
необґрунтованим, так як: - щодо вимог
зазначених в абз.2 ч.1 даної статті, то за
даною нормою закону, позовна давність
не поширювалася на вимоги державних
організацій про повернення державного
майна з незаконного володіння
колгоспів та інших кооперативних та
інших громадських організацій або
громадян, тоді як в даному випадку
відповідач вступив у майнові відносини
щодо матеріальних цінностей
державного резерву на підставі
розпорядчих документів, і тому не є
особою, яка незаконно заволоділа таким
майном; - щодо вимог зазначених в абз.4
ч.1 статті то за даною нормою закону,
позовна давність не поширювалася на
вимоги у випадках, встановлених
законодавством, і на інші вимоги,
тільки в період дії постанова КМ
України №280-05 від 27.05.1992р., тобто з
27.05.1992р. по 08.10.1997р.;

- безпідставним також є посилання на п.49
Положення про державний матеріальний
резерв, затвердженого постановою КМ
України №280-05 від 27.05.1992р. , так як дана
постанова втратила чинність на
підставі п.2 постанови КМ України №1129
від 08.10.1997р., яке не містить
застереження, як і інші законодавчі
акти, щодо не застосування строків
позовної давності в період з 08.10.1997р. по
01.01.2004р., а тому відсутні правові
підстави для її застосування до
спірних правовідносин у даній справі,
що виникли у такий період;

- також, відхиляються доводи щодо
строку оплати, а саме з дня направлення
вимоги в порядку ст.530 ЦК України, так як
цією нормою передбачено, і можливість
виникнення обов'язку негайного
виконання. Такий обов'язок випливає, з
припису частини першої статті 692 ЦК
України, якою визначено, що покупець за
договором купівлі-продажу повинен
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього. Отже, якщо
договором або актами цивільного
законодавства не встановлено інший
строк оплати товару, відповідна оплата
має бути здійснена боржником негайно
після такого прийняття, незалежно від
того, чи пред'явив йому кредитор
пов'язану з цим вимогу. Такої правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд в постанові Пленуму
ВГС України від 17.12.2013 року №14 "Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань."

Обираючи при прийнятті даного рішення
правову норму, що підлягатиме
застосуванню до спірних правовідносин,
господарський суд згідно ч.3 ст.82 ГПК
України врахував висновки Верховного
Суду України, які викладені у рішенні,
прийнятому за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п. 1 ч. 1ст. 111-16
цього Кодексу, а саме постанова ВСУ від
04.03.2008р.у справі №33/350-07(08/235-05) 4818к07/11/18.
Така ж правова позиція викладена в
постановах Вищого господарського суду
України: від 22.04.2008р. у справі №7/276,від
11.07.2013р. у справі 5024/199/2012.

Судовий збір, покладається на
відповідача пропорційно розміру
задоволених вимог, на підставі ст. 49 ГПК
України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 34, 43, 49, 82, 84 ГПК України, господарський
суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Бучацької центральної
комунальної районної лікарні (вул.
Чортківська, 48, м. Бучач, Тернопільська
область, ідентифікаційний код 02000547) на
користь Державного агенства резерву
України в особі Комунальної установи
Тернопільської обласної ради "База
спеціального медичного постачання"
(вул.С.Крушельницької, 18/302, м.Тернопіль,
ідентифікаційний код 00182113) - 5662 (п'ять
тисяч шістсот шістдесят дві) грн. 00 коп.
боргу за поставлений товар .

3. В частині стягнення 27085,39грн.
відмовити .

4. Стягнути з Бучацької центральної
комунальної районної лікарні
(вул.Чортківська, 48, м.Бучач,
Тернопільська область,
ідентифікаційний код 02000547) в доход
Державного бюджету України 297 (двісті
дев'яносто сім)грн.30коп. судового збору.

На рішення суду, яке не набрало
законної сили, прокурор, сторони мають
право подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня підписання
рішення через місцевий господарський
суд.

Повне
рішення складено "30" січня 2014р.

Суддя
М.С. Стадник