ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
УХВАЛА

04 лютого 2014 року справа №
5020-1/014-12/002-1/056-10/071

Господарський суд міста Севастополя у
складі судді Грицай О.С., розглянувши
справу за позовом Заступника
військового прокурора
Військово-Морських Сил України

(вул. Леніна, буд. 41, м. Севастополь, 99011)

в інтересах держави в особі
Міністерства оборони України

(проспект Повітрофлотський, буд. 6, м.
Київ, 03168)

до відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю „Золотий символ"

(вул. Назукіна, буд. 1-А, м. Севастополь,
99042),

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача:

Севастопольської
квартирно-експлуатаційної частини
морської

(вул. Хрустальова, буд. 60, м. Севастополь,
99040),

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Акваторія-Тур плюс"

(вул. Володимирська, буд. 49-Б, м. Київ,
01034),

(проспект Ілліча, буд. 100, Калінінський
район, м. Донецьк, 83052)

про визнання недійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна,

за участю:

прокурора - Бучко Р.В., начальник
відділу, посвідчення №014952 від 01.02.2013.

представників сторін :

позивача - Кравця О.М., - довіреність
№220/733/д від 28.11.2013;

відповідача - не прибув;

третя особа 1 - Кравця О.М., - довіреність
б/н від 08.01.2014;

третя особа 2 - не прибула.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Севастополя від 25.12.2009р. (складене
30.12.2009р.), залишеним без змін постановою
Севастопольського апеляційного
господарського суду від 25.10.2010р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 08.02.2011р. у справі
№5020-1/014-12/002-1/056-10/071, позовні вимоги
задоволені у повному обсязі. Визнано
недійсним договір купівлі-продажу
нерухомого майна б/н від 14.02.2006р. з
моменту його укладення, між Державою
Україна в особі Міністерства оборони
України, від імені якого діяло
Центральне спеціалізоване будівельне
управління (Госпрозрахункове), в особі
директора філії Центрального
спеціалізованого будівельного
управління (Госпрозрахункового)
"Укроборонбуд" Мельника В'ячеслава
Леонідовича та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Золотий символ",
посвідчений приватним нотаріусом
Севастопольського міського
нотаріального округу Бойко І.Д. та
зареєстрований в реєстрі за №688.
Зобов'язано Державу Україна в особі
Міністерства оборони України протягом
10 календарних днів з дня набрання
рішенням законної сили повернути
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Золотий символ"
грошові кошти у розмірі 1045000,00грн.,
перераховані за платіжним дорученням
№80 від 22.02.2006р. на виконання договору
купівлі-продажу нерухомого майна б/н
від 14.02.2006р. та зобов'язано Товариство з
обмеженою відповідальністю "Золотий
символ" протягом 10 календарних днів з
дня набрання рішенням законної сили
повернути Державі Україна в особі
Міністерства оборони України передане
за договором купівлі-продажу б/н від
14.02.2006р. нерухоме військове майно -
будови № 15 військового містечка Б-1:
будівлю літ. "Г", загальною площею 36,40
кв.м, будівлю літ. "Д" з прибудовами літ.
"д" та літ. "д1", загальною площею 394,60 кв.м,
будівлю літ. "Е", загальною площею 449,50
кв.м, інші споруди, розташовані за
адресою: м. Севастополь, Таврійська
набережна, 25, шляхом складення акта
приймання-передачі майна. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

21.12.2012р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Золотий Символ"
звернулось до господарського суду
міста Севастополя з заявою про
перегляд рішення господарського суду
міста Севастополя від 25.12.2009р. (складене
30.12.2009р.) у справі №5020-1/014-12/002-1/056-10/071 за
нововиявленими обставинами.

Рішенням господарського суду міста
Севастополя від 21.01.2013р. (складене
28.01.2013р.), залишеним без змін постановою
Севастопольського апеляційного
господарського суду від 04.03.2013р. у
справі №5020-1/014-12/002-1/056-10/071, заяву
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Золотий Символ" від
15.01.2013р. про перегляд рішення
господарського суду міста Севастополя
від 25.12.2009р. (складене 30.12.2009р.) у справі
№5020-1/014-12/002-1/056-10/071 за нововиявленими
обставинами задоволено. Рішення
господарського суду міста Севастополя
від 25.12.2009р. (складене 30.12.2009р.) у справі
№5020-1/014-12/002-1/056-10/071 скасовано. У
задоволені позовних вимог відмовлено у
повному обсязі.

Фонд державного майна України з
прийнятими судовими актами попередніх
інстанції не погодився та звернувся в
порядку ст. 107 ГПК України до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою разом з клопотанням
про поновлення пропущеного
процесуального строку на її подання, в
якій просить скасувати оскаржувані
судові акти попередніх інстанції та
відмовити Товариству з обмеженою
відповідальністю "Золотий символ" у
задоволенні заяви про перегляд рішення
господарського суду міста Севастополя
від 25.12.2009р. (складене 30.12.2009р.) у справі
№5020-1/014-12/002-1/056-10/071 за нововиявленими
обставинами.

Обґрунтовуючи підстави звернення до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, скаржник
посилається на порушення
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального права.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 10.12.2013р. задоволено
клопотання Фонду державного майна
України про поновлення строку на
подання касаційної скарги, відновлено
строк для її подання, зазначена
касаційна скарга прийнята до
провадження та призначена до розгляду.

Постановою Вищого господарського суду
України від 16.12.2013 касаційну скаргу
Фонду державного майна України
задоволено частково, постанову
Севастопольського апеляційного
господарського суду від 04.03.2013р. та
рішення господарського суду міста
Севастополя від 21.01.2013р. (складене
28.01.2013р.) у справі №5020-1/014-12/002-1/056-10/071 -
скасовано, а справу передано на новий
розгляд до господарського суду міста
Севастополя.

Ухвалою суду від 23 січня 2014 року справу
прийнято до провадження та призначено
справу до розгляду у судовому
засіданні на 04 лютого 2014 року.

Прокурор у судовому засіданні 04.02.2014
просив залучити до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Фонд державного майна
України.

Представники відповідача та третьої
особи Товариства з обмеженою
відповідальністю "Акваторія-Тур плюс" у
судове засідання 04.02.2014 не прибули,
повідомлені належним чином, проте
03.02.2014 через канцелярію суду від
представника Товариства з обмеженою
відповідальністю „Золотий символ"
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи за (вх. №1278/14-д), доказів
знаходження представника відповідача
у відрядженні не надано, тому суд
відмовляє представнику відповідача у
клопотанні про відкладення розгляду
справи на більш пізніший строк.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні. Крім
того, відповідач не позбавлений права
направити у судове засідання іншого
представника.

Відповідно до частини 1 пункту 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Зважаючи на те, що матеріали справи в
достатній мірі характеризують
взаємовідносини сторін, а нез'явлення
представників сторін не перешкоджає
розгляду справи, суд вважає за можливе
розглянути справу у відсутності
представника відповідача та третьої
особи 2 за наявними в справі
матеріалами.

Як встановлено судом, а також зазначено
в постанові Вищого господарського суду
України від 16.12.2013 (а.с 128-131, том 8), за
законодавством України Фонд
державного майна України є центральним
органом виконавчої влади із
спеціальним статусом, що реалізує
державну політику щодо державного
майна.

Приписами ст. 1 Закону України "Про
правовий режим майна у Збройних Силах
України" встановлено, що військове
майно - це державне майно, закріплене за
військовими частинами, закладами,
установами та організаціями Збройних
Сил України.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про
правовий режим майна у Збройних Силах
України", відчуження військового майна
здійснюється Міністерством оборони
України через уповноважені Кабінетом
Міністрів України підприємства та
організації, визначені ним за
результатами тендеру, після його
списання, за винятком майна,
визначеного частиною другою цієї
статті.

Частиною 2 ст. 6 вказаного Закону
встановлено, що рішення про відчуження
військового майна, що є придатним для
подальшого використання, але не
знаходить застосування у повсякденній
діяльності військ, надлишкового майна,
а також цілісних майнових комплексів
та іншого нерухомого майна приймає
Кабінет Міністрів України за поданням
Міністерства оборони України.

У постанові Вищого господарського суду
України зазначено, що господарськими
судами попередніх інстанцій не
враховано, що предметом оскаржуваного
договору є державне майно. Прокурор не
ініціював питання щодо залучення до
участі у справі Фонду державного майна
України чи інших органів, а
господарські суди попередніх
інстанцій за власною ініціативою таку
процесуальну дію не вчинили.

При новому розгляді місцевому
господарському суду слід залучити до
участі у справі Фонд державного майна
України, а також вирішити питання щодо
необхідності залучення до участі у
справі будь-якого іншого органу,
виходячи з характеру спірних
правовідносин.

Відповідно до частини третьої
положення «Про порядок відчуження та
реалізації військового майна Збройних
Сил», яке затверджено постановою
Кабінету Міністрів України від 28.12.2000
№1919 (далі положення), повноваження
суб'єктам підприємницької діяльності
на реалізацію військового майна, яке є
придатним для подальшого використання,
але не може бути застосоване у
повсякденній діяльності військ,
надлишкового майна (крім майна,
зазначеного у пункті 4 цього Положення),
а також цілісних майнових комплексів, у
тому числі військових містечок та
іншого нерухомого майна надає Кабінет
Міністрів України у встановленому
порядку.

Частинами 5 та 6 вищезгаданого
положення передбачено, що повноваження
суб'єктам підприємницької діяльності
на реалізацію військового майна (крім
майна, зазначеного у пунктах 3 і 4 цього
Положення), списаного військового
майна та військового майна, яке
підлягає утилізації, надає Кабінет
Міністрів України за пропозицією
Міноборони відповідно до результатів
проведених конкурсів (тендерів) з
визначення серед суб'єктів тих, що
реалізуватимуть військове майно.

Рішення про відчуження військового
майна, зазначеного у пунктах 3 і 4 цього
Положення, приймає Кабінет Міністрів
України із затвердженням за
пропозицією Міноборони переліку
рухомого військового майна за формою
згідно з додатком 1 та переліку
нерухомого військового майна Збройних
Сил, яке може бути відчужено окремо від
земельних ділянок за формою згідно з
додатком 2, а у разі відчуження
земельних ділянок разом із
розташованими на них об'єктами
нерухомого військового майна - за
формою згідно з додатком 3.

Відповідно до частини першої статті 5
Закону України «Про управління
об'єктами державної власності» Кабінет
Міністрів України є суб'єктом
управління, що визначає об'єкти
управління державної власності,
стосовно яких виконує функції з
управління, а також об'єкти управління
державної власності, повноваження з
управління якими передаються іншим
суб'єктам управління, визначеним цим
Законом.

Відповідно до частини першої статті 4
Закону України «Про управління
об'єктами державної власності»
суб'єктами управління об'єктами
державної власності є:

- Кабінет Міністрів України;

- центральний орган виконавчої
влади, що забезпечує реалізацію
державної політики у сфері управління
об'єктами державної власності;

- центральний орган виконавчої
влади, що забезпечує формування та
реалізує державну політику у сфері
економічного розвитку;

- міністерства та інші органи
виконавчої влади (далі - уповноважені
органи управління);

- Фонд державного майна України та
інші.

В інформаційному листі Вищого
господарського суду України від 14.08.2007
р. N 01-8/675 «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у першому
півріччі 2007 року» зазначено, що
відповідно до частини першої статті 24
ГПК господарський суд за наявністю
достатніх підстав має право до
прийняття рішення залучити за
клопотанням сторони або за своєю
ініціативою до участі у справі іншого
відповідача.

Згода позивача чи інших учасників
процесу на таке залучення, здійснене за
ініціативою господарського суду, не
потрібна, а тому й за відсутності такої
згоди господарський суд вправі
продовжити розгляд справи по суті.

Згода позивача є необхідною лише для
заміни первісного відповідача
належним відповідачем (частина друга
тієї ж статті ГПК).

Підсумовуючи викладене в
інформаційному листі, суд зауважує, що
якщо за ініціативою господарського
суду до участі у справі було залучено
іншого відповідача, згода сторін на це
не потрібна.

Враховуючи, що спірне майно
відноситься до державного майна, а
також те, що вищезгадана постанова,
якою встановлено необхідність
залучення Фонду державного майна
України чи інших органів, відповідно до
частини першої статті 111-12
господарського процесуального кодексу
України, містить вказівки, які, є
обов'язковими для суду першої
інстанції під час нового розгляду
справи, суд відповідно до частини
першої статті 24 Господарського
процесуального кодексу України за
наявністю достатніх підстав має право
до прийняття рішення залучити за
клопотанням сторони або за своєю
ініціативою до участі у справі іншого
відповідача. Отже суд за власної
ініціативи вважає за необхідне
залучити в якості інших відповідачів
Фонд державного майна України та
Кабінет міністрів України, у зв'язку з
чим у задоволенні клопотання прокурора
відмовити.

Суд дослідивши обставини справи
приходить до висновку, що оскільки
відповідачем є центральний орган
виконавчої влади, а відповідно до
частини 5 статті 16 господарського
процесуального кодексу України, справи
у спорах, у яких відповідачем є вищий чи
центральний орган виконавчої влади,
Національний банк України, Рахункова
палата, Верховна Рада Автономної
Республіки Крим або Рада міністрів
Автономної Республіки Крим, обласні,
Київська та Севастопольська міські
ради або обласні, Київська і
Севастопольська міські державні
адміністрації, а також справи,
матеріали яких містять державну
таємницю, розглядаються господарським
судом міста Києва, отже справа підлягає
направленню до господарського суду
міста Києва.

Пунктом 20 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 24
жовтня 2011 року N 10 «Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам» передбачено, що
відповідно до статей 13, 15 ГПК
підсудність справ визначається за
предметними і територіальними
ознаками. Виняток з цього правила
становить виключна підсудність справ
(стаття 16 ГПК). Можливості визначення
підсудності справи самими сторонами у
договорі названим Кодексом не
передбачено.

Відповідно до положень пункту 20.6
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 24
жовтня 2011 року N 10 «Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам» якщо позивач з
якихось причин вважає, що одним із
відповідачів зі справи має бути
центральний орган виконавчої влади або
державна адміністрація і у зв'язку з
цим позовна заява подається до
господарського суду міста Києва, або у
разі передачі відповідної справи іншим
господарським судом до цього суду,
останній у процесі підготовки справи
до розгляду вправі вирішити питання
про залучення до участі у справі іншого
відповідача або, за згодою позивача, -
про заміну неналежного відповідача
(стаття 24 ГПК). Якщо у такому випадку
справа стала підсудною іншому
господарському суду, вона згідно із
частиною третьою статті 17 ГПК має бути
розглянута господарським судом міста
Києва.

Пунктом 20.7. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 24.10.2011
№ 10 "Про деякі питання підвідомчості і
підсудності справ господарським судам"
визначено, якщо господарський суд, який
прийняв справу до свого провадження з
додержанням правил підсудності,
залучив іншого відповідача чи замінив
неналежного відповідача і у зв'язку з
цим справа стала підсудною іншому
господарському суду, питання про
підсудність визначається за правилом
частини третьої статті 17 ГПК, за
винятком випадків, коли наслідком змін
на стороні відповідача стає виключна
підсудність справи.

Відповідно до положень п.20.8 вказаної
постанови Пленуму якщо відповідачем у
справі є орган, зазначений у частині
четвертій статті 16 ГПК, то така справа у
будь-якому разі підлягає розгляду у
господарському суді міста Києва.

Суд зазначає, що під час розгляду
справи може виникнути право сторін
застосувати реституцію, під час якої
може бути стягнуто з Держави України
грошові кошти, у зв'язку з чим
необхідним є залучення Фонду
державного майна України та Кабінету
міністрів України, крім того судом
касаційної інстанції наголошено, що
предметом оскаржуваного договору є
саме державне майно, та відповідно до
статті 7 Закону України «Про управління
об'єктами державної власності» до
повноваження Фонду державного майна
України відноситься зокрема
здійснення контролю та повернення
цілісних майнових комплексів
державних підприємств.

Відповідно до п. 5 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
11.04.2005 року № 01-8/344 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2004 році" на запитання які
підстави в розумінні статті 24 ГПК є
достатніми для залучення до участі у
справі іншого відповідача Вищим
господарським судом України було
надано відповідь, що питання про
достатність підстав для вчинення
відповідної процесуальної дії
вирішується господарським судом у
кожному конкретному випадку з
урахуванням усіх обставин та
матеріалів певної справи і з огляду на
те, чи сприятиме залучення іншого
відповідача з'ясуванню усього кола
обставин, що входять до предмета
доказування у справі, встановленню
наявності або відсутності
правопорушення, прийняттю законного та
обґрунтованого рішення. Необхідно
також мати на увазі, що інший
відповідач має бути такою юридичною чи
фізичною особою, за рахунок якої в
принципі можливо було б задовольнити
позовні вимоги, - на відміну від третьої
особи на стороні відповідача, за
рахунок якої такі вимоги ніколи не
задовольняються.

За наведених обставин, суд дійшов
висновку, що залучення Фонду
державного майна України та Кабінету
міністрів України до участі у справі у
якості іншого відповідача сприятиме
з'ясуванню кола обставин, що входять до
предмета доказування. Крім того, судом
враховано, що у спірних
правовідносинах вищенаведені особи
можуть виступити як зобов'язана
сторона.

Враховуючи що в даній справі має місце
виключна підсудність, суд вважає даний
позов не підсудний Господарському суду
міста Севастополя та таким, що повинен
розглядатися Господарським судом
міста Києва, у зв'язку з чим даний позов
підлягає передачі за підсудністю до
Господарського суду міста Києва (01030, м.
Київ, вул. Б. Хмельницького, 44-в).

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 16, 17, 24, 86 господарського
процесуального кодексу України суд

УХВАЛИВ:

1. Залучити до участі у справі в якості
інших відповідачів Фонд державного
майна України (01601, м.Київ-133, вул.
Кутузова, 18/9 (ст. метро "Печерська") та
Кабінет міністрів України (01008, м. Київ,
вул. Грушевського,12/2,).

2. Передати справу господарського суду
міста Севастополя №5020-1/014-12/002-1/056-10/071
за позовом Заступника військового
прокурора Військово-Морських Сил
України в інтересах держави в особі
Міністерства оборони України до
відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю „Золотий символ" за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача: Севастопольської
квартирно-експлуатаційної частини
морської, Товариства з обмеженою
відповідальністю "Акваторія-Тур плюс"
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна за
територіальною підсудністю до
господарського суду міста Києва.

Суддя
О.С. Грицай

Вих. № 5020-1/014-12/002-1/056-10/071/3083/14