КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2014 р. Справа№ 21/097-10

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання:
Гаркуші В.В.

розглядаючи апеляційну скаргу
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Обрій»

на рішення господарського суду
Київської області

від 23.07.2010 року

у справі № 21/097-10 (суддя - Ярема В.А.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська
лізингова компанія», м. Київ,

до сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю «Обрій»,
с. Луб'янка, Ракитянського р-н.,
Київської обл.,

про розірвання договору та повернення
майна,

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Бузинний А.С. -
представник (довіреність б/н від 03.02.14
р.)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Українська
лізингова компанія» (надалі - ТОВ
«Українська лізингова компанія»,
позивач) звернулось до господарського
суду Київської області з позовом до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Обрій»
(надалі - СТОВ «Обрій», відповідач) про
розірвання договору фінансового
лізингу №01-203/07-обл, укладеного 10.12.2007
року та повернення предмета лізингу.

Рішенням господарського суду
Київської області від 23.07.2010 року у
справі № 21/097-10 позовні вимоги
задоволено. Вирішено розірвати договір
фінансового лізингу №01-203/07-обл,
укладений 10.12.2007 року між СТОВ «Обрій»
та ТОВ «Українська лізингова
компанія». Зобов'язано СТОВ «Обрій»
повернути ТОВ «Українська лізингова
компанія» майно «Качанозбирач
Конспід», модель 8-70FC, заводський номер
90701439. Стягнуто з СТОВ «Обрій» на
користь ТОВ «Українська лізингова
компанія» 4 531,17 грн. державного мита та
236,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
СТОВ «Обрій» звернулось до Київського
міжобласного апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просило скасувати
рішення господарського суду Київської
області від 23.07.2010 року у справі № 21/097-10
та прийняти нове, яким у задоволенні
позову відмовити.

Як зазначає скаржник у скарзі, підстави
скасування полягають в тому, що судове
рішення було прийнято при неповному
з'ясуванні обставин, які мають значення
для справи, невідповідності висновків,
викладених у рішенні, обставинам
справи та недоведеності обставин, що
мають значення для справи, які місцевий
суд визнав встановленими.

Ухвалою Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від
13.08.2010 року вищевказану апеляційну
скаргу було прийнято до провадження та
призначено розгляд справи № 21/097-10 на
27.08.2010 року.

Ухвалою Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від
12.10.2010 року апеляційне провадження у
справі № 21/097 -10 було зупинено до
набрання законної сили судовим
рішенням по справі № 32/521 за позовом
СТОВ «Обрій» до ТОВ «Українська
лізингова компанія» про визнання
повністю виконаними зобов'язання за
договором фінансового лізингу та
визнання права власності, що
знаходиться в провадженні
господарського суду міста Києва.

Відповідно до Указу Президента України
№ 811/2010 вiд 12.08.2010 року «Питання мережі
господарських судів України»
Київський міжобласний апеляційний
господарський суд ліквідовано, 08.02.2011
року матеріали справи № 21/097-10 було
направлено до Київського апеляційного
господарського суду.

Після автоматизованого розподілу
справ 09.02.2011 року справу № 21/097-10 було
передано на розгляд колегії суддів:
головуючий суддя - Мальченко А.О., судді:
Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.02.2011 року
справу № 21/097-10 прийнято до провадження
вищезазначеною колегією суддів.

Відповідно до частини 3 статті 79 ГПК
України господарський суд поновлює
провадження у справі після усунення
обставин, що зумовили його зупинення.

16.01.2012 року постановою Київського
апеляційного господарського суду
залишено без змін рішення
господарського суду м. Києва від 22.12.2010
року у справі № 32/521 за позовом СТОВ
«Обрій» до ТОВ «Українська лізингова
компанія», яким відмовлено у визнанні
повністю виконаними зобов'язання СТОВ
«Обрій» по сплаті лізингових платежів
за договором фінансового лізингу від
13.06.2007 року № 01-57/07-обл. та визнання
права власності СТОВ «Обрій» на
Прес-підбирач прямокутний тюковий
«квадрант 2200 ротокат» 2007 року
виготовлення з розмірами тюків
0,7х1,2х1,2…2,5м КЛААС; про визнання
частково виконаними зобов'язання СТОВ
«Обрій» по сплаті лізингових платежів
за договором фінансового лізингу від
10.12.2007 року № 01-203/07-обл та визнання
права власності СТОВ «Обрій» на
«Качанозбирач Конспід» 8-70FC 2007 року
після доплати позивачем 34 866 грн. 50 коп.
за договором фінансового лізингу від
10.12.2007 року № 01-203/07-обл.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014 року
провадження у справі № 21/097-10 поновлено,
розгляд справи призначено в судове
засідання на 10.02.2014 року.

В судовому засіданні представник
скаржника підтримав доводи
апеляційної скарги, просив скаргу
задовольнити, а судове рішення
скасувати та постановити нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Позивач свого уповноваженого
представника в судове засідання не
направив, про дату, місце та час
розгляду апеляційної скарги
повідомлявся належно.

Вислухавши думку представника
скаржника щодо можливості розгляду
апеляційної скарги без участі
представника позивача, колегія суддів,
порадившись, ухвалила здійснити
перегляд справи у відсутність
останнього, за наявними в ній доказами.

10.02.2014 року в судовому засіданні
колегією суддів було оголошено вступну
та резолютивну частини постанови
господарського суду апеляційної
інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
скаржника, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 10.12.2007 року між ТОВ
«Українська лізингова компанія» (в
тексті договору - лізингодавець) та
СТОВ «Обрій» (в тексті договору -
лізингоодержувач) було укладено
договір фінансового лізингу
№01-203/07-обл.

Пунктами 1.1, 1.2, 3.1, 8.2.2, 9.1 вказаного
договору визначено, що лізингодавець
на підставі договору купівлі-продажу
(поставки) зобов'язується набути у свою
власність і передати на умовах
фінансового лізингу у тимчасове
володіння та користування майно,
найменування, модель, рік, ціна одиниці,
кількість і загальна вартість якого
наведені в специфікації і умовах
передачі предмету лізингу, а
лізингоодержувач зобов'язується
прийняти предмет лізингу та сплачувати
лізингові платежі відповідно до
Графіку та Загальних умов на поточний
рахунок лізингодавця.

Строк користування предметом лізингу
лізингоодержувачем складається з
періодів лізингу, зазначених у Графіку
сплати лізингових платежів та
починається з дати підписання
сторонами акту приймання-передачі
предмета лізингу, але в будь-якому
випадку не може бути менше 1 року.

У відповідності до п. 8.1 договору
лізингодавець вправі вилучити предмет
лізингу, зокрема, у випадку, коли
лізингоодержувач не сплатив
лізинговий платіж (частково або в
повному обсязі) та прострочення сплати
становить більше 30 днів з дня настання
терміну платежу, встановленого в
Загальних умовах.

Договір набирає чинності (вважається
укладеним) після його підписання
сторонами з моменту сплати
лізингоодержувачем авансового
лізингового платежу згідно п. 3.2
Загальних умов і діє до моменту повного
та належного виконання сторонами своїх
зобов'язань.

У додатку №1 (Загальні умови) до
Договору сторони погодили Графік
сплати лізингових платежів.

Пунктами 3.1, 3.3 додатку №4 (Загальні
умови) до Договору передбачено, що усі
платежі за Договором лізингоодержувач
зобов'язаний здійснювати в
національній валюті України (гривнях)
відповідно до графіку та Загальних
умов шляхом перерахування грошових
коштів на поточний рахунок
лізингодавця.

Датою здійснення будь-якого платежу за
Договором вважається дата фактичного
надходження грошових коштів на
банківський рахунок лізингодавця (п.3.3
договору).

Визначаючи правову природу відносин,
які склалися між сторонами, місцевий
суд вірно вказав, що такі мають ознаки
договору лізингу.

Законодавець визначив лізинг як
господарську діяльність, яка
спрямована на інвестування власних чи
залучених фінансових коштів, яка
полягає в наданні за договором лізингу
однією стороною (лізингодавцем) у
виключне користування другій стороні
(лізингоодержувачу) на визначений
строк майна, що належить лізингодавцю
або набувається ним у власність
(господарське відання) за дорученням чи
погодженням лізингоодержувача у
відповідного постачальника (продавця)
майна, за умови сплати
лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів (стаття 292
Господарського кодексу України).

За приписами частини 2 статті 1 Закону
України «Про фінансовий лізинг» за
договором фінансового лізингу
лізингодавець зобов'язується набути у
власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

У відповідності до пункту 2 частини 2
статті 11 цього Закону встановлено, що
лізингоодержувач зобов'язаний
своєчасно сплачувати лізингові
платежі.

Судом першої інстанції встановлено, а
відповідачем не заперечується факт
належного виконання зобов'язань за
договором зі сторони позивача, який у
відповідності до п.1.1 договору передав
відповідачеві предмет лізингу -
«Качанозбирач Конспід», модель 8-70FC,
заводський номер 90701439, вартістю 444617,36
грн., про що свідчить підписаний
сторонами 20.12.2007 року Акт
приймання-передачі предмета лізингу
(а.с. 14).

Матеріали справи свідчать, що в ході
виконання договору, зокрема, протягом
травня 2009 року - квітня 2010 року
позивачем були виставлені
відповідачеві рахунки-фактури на
оплату лізингових платежів на загальну
суму 263 945,53 грн., що підтверджується
підписами та відбитками печатки
позивача на рахунках-фактурах: №СФ-0010573
від 20.05.2009 року на суму 19 811,50 грн.,
№СФ-0011005 від 20.06.2009 року на суму 20 419,07
грн., №СФ-0011566 від 20.07.2009 року на суму 20
280,87 грн., №СФ-0012051 від 20.08.2009 року на суму
22 414,12 грн., №СФ-0012534 від 20.09.2009 року на
суму 24 486,45 грн., №СФ-0013089 від 20.10.2009 року
на суму 25 478,73 грн., №СФ-0013584 від 20.11.2009
року на суму 24 119,13 грн., №СФ-0013975 від
20.12.2009 року на суму 23 078,39 грн., №СФ-14378
від 20.01.2010 року на суму 21 815,77 грн.,
№СФ-14729 від 20.02.2010 року на суму 20 229,81
грн., №СФ-15086 від 20.03.2010 року на суму 21
044,03 грн., №СФ-15534 від 20.04.2010 року на суму
20 767,66 грн. з визначенням терміну їх
оплати.

При цьому, відповідач допустив
порушення строків оплати лізингових
платежів.

Дані обставини підтверджується,
зокрема, довідками №963 від 14.06.2010 року
та №113 від 06.07.2010 року, на яких стоять
підписи директора та бухгалтера ТОВ
«Українська лізингова компанія» та
скріплені печаткою вказаного
господарюючого суб'єкта; копіями
банківських виписок, які свідчать, що
рахунки №СФ-0010573 від 15.05.2009р., №СФ-0011005
від 15.06.2009р., №СФ-0011566 від 15.07.2009р.,
№СФ-0012051 від 15.08.2009р., №СФ-0012534 від
15.09.2009р., №СФ-0013089 від 15.10.2009р., №СФ-0013584
від 15.11.2009р. відповідачем були оплачені
повністю, рахунок №СФ-0013975 від 15.12.2009р. -
частково, в сумі 15 880,87 (05.02.2010р.), а
рахунки №СФ-14378 від 15.01.2010р., №СФ-14729 від
15.02.2010р., №СФ-15086 від 15.03.2010р., №СФ-15534 від
15.04.2010р. є неоплаченими повністю, у
зв'язку з чим загальна сума
заборгованості по сплаті лізингових
платежів протягом грудня 2009 року -
квітня 2010 року за договором становить 91
054,79 грн.

Факт часткової сплати відповідачем
лізингових платежів за Договором
підтверджується копіями банківських
виписок з поточного рахунку позивача
від 21.08.2009р., 27.10.2009р., 16.11.2009р., 01.12.2009р.,
05.02.2010р.; довідкою №1715 від 17.06.2010р., що
підписана начальником відділення №720 В
ПАТ «УкрСиббанк» та скріплена печаткою
банківської установи; довідкою №606 від
16.06.2010р., що підписана начальником
вказаного банківського відділння (а.с.
97).

Як зазначив у своєму рішенні суд першої
інстанції, позивач пояснив порядок
зарахування платежів таким чином, що у
першу чергу грошові платежі, що
надходили від відповідача,
зараховувались в рахунок існуючої
заборгованості за попередніми
рахунками (лізинговими платежами).

Посилаючись на систематичне порушення
з боку відповідача умов договору в
частині своєчасної сплати лізингових
платежів та положення п. 8.2.2 договору,
позивач просив договір фінансового
лізингу розірвати.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Стаття 611 названого Кодексу містить
перелік правових наслідків, які
настають у разі порушення сторонами
зобов'язань, встановлених договором
або законом. Одним з таких наслідків,
зокрема, є розірвання договору.

Частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу
України унормовано, що договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених законом або договором.

Пунктом 4 статті 10 Закону України «Про
фінансовий лізинг» лізингодавцю
надано право заявляти вимогу про
розірвання договору та повернення
предмета лізингу у передбачених
законом та договором випадках.

Виходячи з приписів статей 173, 193
Господарського кодексу України, статей
525, 526 ЦК України, сторони мають
виконувати зобов'язання належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. При цьому, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Враховуючи ті обставини, що на момент
прийняття судом оскаржуваного рішення
відповідач свої обов'язки за договором
фінансового лізингу в частині
своєчасної сплати лізингових платежів
за грудень 2009 року-квітень 2010 року не
виконав, при цьому термін прострочки
сплати лізингових платежів становить
більше 30 днів, колегія суддів находить
правильним висновок суду першої
інстанції про обґрунтованість вимоги
позивача про розірвання договору та її
задоволення.

Доводи апеляційної скарги про
помилковість такого висновку та
твердження скаржника про те, що
обов'язок сплати лізингових платежів у
відповідача виникає не на підставі
рахунків-фактур, а на підставі Графіку
платежів та статті 3 Загальних умов до
договору фінансового лізингу судова
колегія відхиляє як необгрунтовані.

Так, згідно зі статтею 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинні
документи для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву
підприємства, установи, від імені яких
складено документ, назву документа
(форми), дату і місце складання, зміст,
обсяг та одиницю виміру господарської
операції, посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, рахунок-фактура, який хоча і не є
первинним документом, однак є
розрахунково-платіжним документом, в
якому вказані назви постачальника та
отримувача, посилання на договір
№01-203/07-обл від 10.12.2007 року, строк оплати
рахунку, назва господарської операції
та сума грошових коштів, яка підлягає
оплаті контрагентом за такою
операцією.

Разом з вимогою про розірвання
договору фінансового лізингу позивач
заявив вимогу про повернення предмету
лізингу.

Пунктом 8.1.1 додатку №4 (Загальні умови)
до Договору передбачено, лізингодавець
має право вилучити предмет лізингу
якщо лізингоодержувач не сплатив
лізинговий платіж (частково або в
повному обсязі) та прострочення сплати
становить більше 30 днів з дня настання
терміну платежу, встановленого в
Загальних умовах.

В матеріалах справи міститься копія
повідомлення про вилучення майна №722,
датованого 30.04.2010 року за вих. №722,
адресованого відповідачеві, яким
позивач інформував останнього про
наявність у нього заборгованості в
розмірі 91 054,79 грн. та вимагав, у разі її
непогашення до 12.05.2010 року, передати
майно, яке є предметом лізингу за
договором - «Качанозбирач Конспід»,
модель 8-70FC, заводський №90701439 (а.с.44).

Вказане повідомлення було отримане
представником СТОВ «Обрій» 13.05.2010 року,
що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення поштового
відправлення №07599369, описом вкладення в
цінний лист, складеним працівником
поштового відділення з відбитком
поштового штепмеля та фіскальним чеком
№8062 від 06.05.2010 року (а.с. 45).

Вищенаведене спростовує твердження
скаржника про те, що місцевим судом
факт отримання відповідачем поштового
відправлення не був досліджений
належним чином.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач на повідомлення позивача
жодним чином не відреагував, суму
заборгованості за договором
фінансового лізингу не сплатив,
предмет лізингу позивачеві не
повернув, належних та допустимих
доказів у розумінні статей 32-34 ГПК
України на підтвердження протилежного
суду відповідач не надав.

Відтак, місцевий господарський суд,
враховуючи наявність факту
прострочення відповідачем сплати
лізингових платежів більше ніж 30 днів,
який відповідачем не спростовано,
надав належну та вірну оцінку діям
позивача щодо дотримання досудового
порядку повернення майна за договором,
а тому дійшов обгрунтованого висновку
про наявність підстав для задоволення
вимоги позивача про зобов'язання
відповідача повернути предмет лізингу
за договором - «Качанозбирач Конспід»,
модель 8-70FC, заводський номер 90701439.

Згідно зі статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Апеляційний господарський суд вважає,
що рішення господарського суду
Київської області від 23.07.2010 року
прийнято відповідно до вимог чинного
законодавства, з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для його скасування чи зміни не
вбачається.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної
скарги законних та обґрунтованих
висновків суду першої інстанції не
спростовують, рішення господарського
суду Київської області від 23.07.2010 року
слід залишити без змін, а апеляційну
скаргу СТОВ «Обрій» без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги у зв'язку з відмовою в її
задоволенні на підставі статті 49 ГПК
України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Обрій» на
рішення господарського суду Київської
області від 23.07.2010 року у справі №21/097-10
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Київської області від 23.07.2010 року у
справі №21/097-10 залишити без змін.

3. Матеріали справи №21/097-10 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
А.О. Мальченко

Судді
О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич