КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2014 р. Справа№ 911/3558/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: Зурман Л. М. -
представник за довіреністю № 04-01/702 від
30.05.2013

Радчук Т. М. -
представник за довіреністю № 04-01/1779 від
24.12.2013

від відповідача: Власенко М. В. -
представник за довіреністю № 13/01 від
13.01.2014

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Пологового
будинку Чернігівської міської ради

на рішення господарського
суду Київської області від 14.11.2013

у справі № 911/3558/13 (суддя
Лилак Т. Д.)

за позовом Пологового
будинку Чернігівської міської ради

до Товариства з
обмеженою відповідальності
«Кріогенсервіс»

про стягнення 44051,44 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з
відповідача зайво сплачених коштів в
сумі які становлять суму, на яку
завищено вартість виконаних
відповідачем за договором № ЛГ-28-11-1
від 08.11.2011.

Рішенням господарського суду
Київської області від 14.11.2013, повний
текст якого підписано 18.11.2013, у справі №
911/3558/13 в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Рішення суду першої інстанції
ґрунтується на тому, що Акт ревізії
Контрольно-ревізійного відділу у м.
Чернігів є документом який, з приводу
наявності/відсутності відповідних
порушень, містить лише думку органу,
який його склав, що вказаний акт не є
рішенням суду або іншого повноважного
органу, а тому викладені в ньому
висновки не мають заздалегідь
обумовленої сили, а отже, такий акт не є
підставою для стягнення з відповідача
коштів, одержаних відповідно до умов
договору, та не є підставою для
звільнення від доказування відповідно
до ст. 35 ГПК України, а відтак, зазначені
в акті ревізії відомості підлягають
доведенню в загальному порядку.

Також суд першої інстанції зазначив
про те, що господарські зобов'язання
між сторонами виникли на підставі
укладеного ними договору підряду №ЛГ
-28-11-1 від 08.11.2011, і прийняті за умовами
цих договорів зобов'язання сторони
виконали в повному об'ємі, а саме,
відповідач виконав підрядні роботи, а
позивач прийняв їх та оплатив.

Крім того, суд першої інстанції
зауважив на тому, що предметом спору по
даній справі є зобов'язання між
позивачем та відповідачем, які виникли
на підставі укладеного договору
№ЛГ-28-11-1 від 08.11.2011року, а отже,
зобов'язання сторін були договірні, а
отже, спірні кошти в сумі 44 051,44 грн.
одержані відповідачем на правових
підставах, і, враховуючи, що позивачем
не надано доказів визнання такого
договору недійсним повністю чи
частково, з огляду на що, правові
підстави для стягнення з відповідача
на користь позивача спірних коштів з
посиланням на приписи ст. 1212 ЦК України,
яка регулює правовідносини з набуття
або збереження майна без достатньої
правової підстави, відсутні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Пологовий будинок Чернігівської
міської ради звернулась до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Київської області від 14.11.2013 по справі
№ 911/3558/13 та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги повністю.

В апеляційній скарзі Пологовий будинок
Чернігівської міської ради
посилається на те, що спірне рішення
прийнято з порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Так, позивач зазначив про те, що суд
першої інстанції не надав належної
правової оцінки акту КРУ та дійшов
невірного висновку про неможливість
застосування до спірних правовідносин
приписів ст. 1212 ЦК України.

Ухвалою від 12.12.2013 колегії суддів
Київського апеляційного
господарського суду в складі:
головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді
Баранець О. М., Пашкіна С. А. апеляційну
скаргу Пологового будинку
Чернігівської міської ради прийнято до
розгляду та порушене апеляційне
провадження.

Під час розгляду справи представник
позивача апеляційну скаргу підтримав
та просив її задовольнити, представник
відповідач проти задоволення
апеляційної скарги заперечив, просив
залишити її без задоволення, а
оспорюване рішення суду першої
інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної
скарги, матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, з
урахуванням правил ст. ст. 99, 101
Господарського процесуального кодексу
України, згідно з якими апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі,
колегія суддів встановила таке.

08.11.2011 позивач як замовник та
відповідач як підрядник уклали договір
№ ЛГ-28-11-1 (далі Договір), відповідно до
умов якого відповідач зобов'язався у
листопаді 2011 року виконати роботи з
реконструкції киснепроводів з
установкою кріоциліндрів у пологовому
будинку Чернігівської міської ради за
адресою: м. Чернігів, вул. 1-го травня,
буд 172 відповідно до локального
кошторису, що додається (Додаток 2) та є
невід'ємною частиною Договору, а
позивача - прийняти і оплатити такі
роботи.

Сторонами підписано відповідні
локальні кошториси, якими визначені
обсяг робіт та їх вартість (а.с.33-40).

Згідно з п. 3.1 Договору ціна Договору
становить 449 778,14 грн.

Зі змісту Договору слідує, що приймання
- передача виконаних робіт
оформлюється актами по формі КБ-2в та
довідками по формі КБ-3 (п. 6.1).

Як слідує з матеріалів справи та не
заперечується сторонами, на виконання
умов Договору відповідач виконав
роботи на загальну суму 449 778,14 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи належним чином засвідченими
копіями довідок про вартість
будівельних робіт за листопад 2011 року
від 15.12.2011 та від 13.02.2011 (типова форма
№КБ-3) та актами приймання виконаних
будівельних робіт за листопад 2011 року
№ 1 від 13.02.2012 та № 2 від 15.12.2012 (типова
форма КБ-2в) (а.с. 100-112).

В рахунок оплати вказаних коштів
позивач перерахував відповідачеві 449
778,14 грн., що сторонами не заперечується
та підтверджується доданими до
матеріалів справи належним чином
засвідченими копіями платіжних
доручень № 72 та № 73 від 09.02.2012 (а.с. 29-30).

Позивач, звертаючись до суду з даним
позовом, просить стягнути з
відповідача зайво сплачені грошові
кошти в сумі 44 051,44 грн., грнутуючи
заявлені позовні вимоги нормами ст. 1212
ЦК України.

Суд першої інстанції відмовив у
задоволенні позову, з чим колегія
суддів погоджується з огляду на
наступні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Частиною 2 ст. 1212 ЦК України
встановлено, що положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події.

Отже, зі змісту ст. 1212 ЦК України слідує,
що зобов'язання із набуття або
збереження майна без достатньої
правової підстави має місце за
наявності таких умов:

- особа набуває нові цінності, збільшує
кількість та вартість належного їй
майна або зберігає майно, яке неминуче
мало б вибути із її володіння.
Наприклад, продавець надав покупцеві
здачу в більшому розмірі, ніж потрібно,
або передав неоплачений товар;

- мало місце набуття або збереження
майна за рахунок іншої особи. Тобто
збільшення або збереження майна у
особи є наслідком втрати або
недоотримання цього майна іншою
особою;

- відсутні правові підстави для набуття
або збереження майна за рахунок іншої
особи. Тобто мала місце помилка, обман,
випадковість або інші підстави набуття
або збереження майна, які не можна
віднести до підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК).

Отже, вимоги про повернення коштів на
підставі вказаної статті можуть
висуватися лише у випадку відсутності
між сторонами правочину або будь-якої
іншої підстави виникнення цивільних
прав та обов'язків.

Втім, як слідує з матеріалів справи,
взаємовідносини сторін виникли з
укладеного між сторонами Договору, що
виключає застосування положень ст. 1212
ЦК України при вирішення спору, що є
предметом розгляду у цій справі.

Водночас слід зазначити таке.

Позивач, звертаючи до суду з даним
позовом, посилається на те, що:

- в період з 09.04.2013 по 27.05.2013
Контрольно-ревізійним відділом в м.
Чернігові проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
позивача за період з 01.01.2011 по 31.03.2013;

- у процесі порівняння даних локального
кошторису, доданого до Договору, з
цінами пропозиції відповідача
ревізією встановлено невідповідність
обсягів робіт та вартості матеріальних
ресурсів, а саме: до ціни тендерної
пропозиції були враховані роботи, які
були виключені з локального кошторису,
доданого до Договору, а також ціна на
матеріали, відображена в кошторисі,
була збільшена в порівняння з
тендерною пропозицією;

- вказані недоліки були відображені в
відповідному Акті ревізії
фінансово-господарської діяльності
Пологового будинку Чернігівської
міської ради за період з 01.01.2011 по 31.05.2013
№ 04-21/07 від 30.05.2013 (далі Акт ревізії),
яким встановлено, що через проведення
оплати відповідачу завищеної вартості
та обсягів робіт позивачу було завдано
збитків на загальну суму 44 051,44 грн.

З огляду на вказані обставини, позивач
і просить стягнути з відповідача 44 051,44
грн.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено,
що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу
(ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

З матеріалів справи слідує, що спірні
кошти, які позивач просить стягнути з
відповідача, керуючись результатами
вищезгаданої ревізії, були отримані
останнім у відповідності з укладеним
між ними Договором та входили у ціну
цього договору.

Статтею 632 ЦК України визначено, що
ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін, а її зміна після
виконання договору не допускається.

Статтею 629 ЦК України визначено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Приписами статті 204 ЦК України
визначено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Враховуючи викладене, вимагаючи
повернення частини виконаного за
Договором, позивач, фактично, після
його виконання в односторонньому
порядку змінює встановлену у Договорі
ціну, що суперечить вимогам закону.

Слід зазначити і про те, що позивач,
вимагаючи стягнення з відповідача
коштів, які були останньому
перераховані за виконання певного
обсягу робіт за Договором, жодним чином
не посилається на наявність в роботах,
виконаних відповідачем,
невідповідність обсягу робіт, які
відповідач мав виконати у
відповідності до тендерної
документації, або будь-яких недоліків.

Крім того, погоджуючись з судом першої
інстанції щодо недоведеності позовних
вимог, колегія суддів враховує
наступне.

Згідно статті 15 Закону України «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні» (в редакції, яка діяла на дату
підписання вищезгаданого акту) (станом
на дату вирішення спору Закон України
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні») законні вимоги службових
осіб державної контрольно-ревізійної
служби є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єкту, що
ревізується.

Отже, Акт контрольно-ревізійного
відділу є підставою для вчинення
відповідних процесуальних дій
посадовими особами об'єкту, що
ревізується (зокрема - пред'явлення
відповідного позову до суду), однак не
позбавляє особу процесуального
обов'язку доводити свої вимоги
належними та допустимими доказами.

Сам лише акт контрольно-ревізійного
відділу не визначений законодавством
як безумовний доказ господарського чи
цивільно-правового правопорушення.
Обставини, вказані в такому акті, в
господарському судочинстві повинні
підтверджуватися належними доказами у
відповідності до статей 33 та 34
Господарського процесуального кодексу
України.

Такі висновки викладені в листі
Верховного суду України № 1-11/477 від
09.08.2006, в якому в порядку надання
загальної інформації повідомлено, що
Законом України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
органам державної
контрольно-ревізійної служби при
проведенні контрольних заходів
визначати збитки чи матеріальну шкоду
не заборонено. Разом з цим їх розмір
підлягає доказуванню стороною та
оцінці судом на загальних підставах за
правилами, встановленими чинним
процесуальним законодавством України,
зокрема статтями глави 5 Цивільного
процесуального кодексу України, глави 5
Кримінально-процесуального кодексу
України, розділу V Господарського
процесуального кодексу України.

З огляду ну вищевикладене, враховуючи,
що єдиною підставою задоволення
позовних вимог позивачем заявлено
висновки Акту ревізії, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог
про стягнення з відповідача зайво
сплачених коштів в сумі 44 051,44 грн.
Рішення суду першої інстанції в цій
частині залишається без змін.

За таких обставин, апеляційна скарга
Пологового будинку Чернігівської
міської ради задоволенню не підлягає,
рішення господарського суду Київської
області від 14.11.2013 у справі № 911/3558/13
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам і матеріалам
справи, підстав для його скасування не
вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної
скарги, відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК
України, покладаються на Пологовий
будинок Чернігівської міської ради.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Пологового будинку
Чернігівської міської ради на рішення
господарського суду Київської області
від 14.11.2013 у справі № 911/3558/13 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Київської області від 14.11.2013 у справі №
911/3558/13 залишити без змін.

3. Повернути до господарського суду
Київської області матеріали справи №
911/3558/13.

Повний текст постанови складено:
03.02.2014

Головуючий суддя
Н.Ф. Калатай

Судді
О.М. Баранець

С.А. Пашкіна