ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2014 р.
Справа № 911/231/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Черногуза А.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Державного
підприємства «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» до Приватного
акціонерного товариства «Авіакомпанія
«Аеросвіт» про стягнення боргу,

представники:

позивача: Дзюбайло О.О. (дов. № 35-29-7 від
08.01.2014);

відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Державного підприємства
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до
Приватного акціонерного товариства
«Авіакомпанія «Аеросвіт» про
стягнення боргу.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
неналежним виконанням відповідачем
своїх грошових зобов'язань за
договором про технічне забезпечення
електропостачання споживача №
19-1078/01(02.1.2.14/25-67) від 18.11.2009.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 27.01.2014 було порушено
провадження у справі та призначено її
до розгляду на 04.02.2014.

В судовому засіданні 04.02.2014 суд
заслухав пояснення представника
позивача, він підтримав позовні вимоги
у повному обсязі. Відповідач в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої ст. 64 та ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
(Аналогічна правова позиція викладена
в Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»)

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про судове засідання
та те, що реалізація норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо витребування
господарським судом у сторін
документів і матеріалів, необхідних
для вирішення спору, безпосередньо
залежить від суб'єктивної реалізації
сторонами їх диспозитивного права
подавати та витребовувати через суд
докази, а також враховуючи положення п.
4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, господарський суд
вважає, що судом в межах наданих
повноважень створені належні умови для
надання сторонами доказів та вважає за
можливе розглядати справу за наявними
у справі документами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази та оцінивши
їх в сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

18.11.2009 між Державним підприємством
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль»
(власник мереж) та Закритим акціонерним
товариством «Авіакомпанія «Аеросвіт»
(Приватне акціонерне товариство
«Авіакомпанія «Аеросвіт») (споживач)
було укладено договір про технічне
забезпечення електропостачання
споживача № 19-1078/01(02.1.2.14/25-67), відповідно
до п. 1.1., 1.2. якого власник мереж
забезпечує технічну можливість
передачі електричної енергії
споживачу в обсягах згідно з договором
про постачання або купівлю-продаж
електричної енергії, з показниками
допустимих відхилень від стандартних
умов надання обсягу електричної
енергії та рівня дозволеної потужності
за класами напруги, а споживач
дотримується установленого режиму
споживання електричної енергії та
своєчасно сплачує за отримані послуги,
визначені пунктом 4.1. цього договору.
Передача електричної енергії
забезпечується відповідно до
однолінійної схеми, наведеної в
додатку № 1 «Однолінійна схема
електропостачання».

Крім того, сторонами було підписано
низку додаткових угод до договору,
якими змінювались умови договору, отже
його пункти цитуються судом у їх
кінцевій редакції.

Споживач зобов'язується здійснювати
оплату за перетікання реактивної
електричної енергії на межі балансової
належності електромереж згідно з
додатком № 5 «Порядок розрахунків за
перетікання реактивної електричної
енергії»; за технічне обслуговування
електричних установок споживача (п. 4.1.1.
договору).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав і обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини. Однією з
підстав виникнення господарського
зобов'язання згідно ст. 174
Господарського кодексу України, є
господарський договір.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Стаття 193 Господарського кодексу
України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Сторони погодили, що покази
розрахункових приладів обліку
електричної енергії (лічильників)
знімаються 20 числа станом на 09-00 годин
в дату закінчення розрахункового
періоду. Споживач зобов'язаний
протягом 2 годин з моменту зняття
показів лічильників довести їх
значення до Постачальника електричної
енергії та власника мереж. У разі
неподання споживачем даних про покази
лічильників та у разі відсутності
показів цих лічильників, знятих
постачальником, визначення обсягу
спожитої електроенергії здійснюється
у відповідності із ПКЕЕ (п.п. 1, 7, 8
додатку № 6 (редакція 2).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач не виконав вимог додатку № 6
(редакція 2) у серпні, вересні та жовтні
2013 року, у зв'язку позивачем було
складено власний розрахунок обсягу
перетоків реактивної електроенергії
для нарахування оплати за відповідні
місяці.

Відповідно до п. 7.6., 7.7. договору
власник мереж щомісяця виставляє
споживачу за звітний місяць: рахунок,
акт приймання-передачі (про
перетікання реактивної енергії), акт
приймання-здачі виконаних послуг.
Споживач з 10-го числа місяця, що слідує
за звітним, самостійно одержує в
бухгалтерії власника мереж рахунок та
акти. Сплата рахунків проводиться
споживачем до 20 числа того ж місяця.
Акти споживач зобов'язаний підписати
та повернути в бухгалтерію власника
мереж протягом 5-ти днів з дати їх
отримання. Якщо протягом 5-ти днів акти
не будуть повернуті власнику мереж,
вони вважаються підписаним сторонами.

Позивач належним чином виконував свої
договірні зобов'язання, що
підтверджується актами
приймання-здачі виконаних послуг, а
також відсутністю скарг або заперечень
з боку відповідача.

На підставі обсягів перетоків
реактивної електроенергії позивачем
було складено акти приймання-здачі
виконаних послуг за серпень 2013 року на
суму 1072,99 грн, за вересень 2013 року на
суму 1298,96 грн, за жовтень 2013 року на суму
1446,66 грн, на підставі яких виставлено
відповідні рахунки-фактури (копії
вказаних документів містяться в
матеріалах справи).

Відповідач в порушення умов п. 7.7.
договору актів та рахунків у
відповідача не отримав. У зв'язку з чим,
позивачем, рекомендованими листами,
було направлено вказані документи
відповідачу (копії доказів надсилання
містяться в матеріалах справи).

Відповідач вказані акти не підписав, за
отримані послуги не розрахувався,
внаслідок чого у нього утворилась
заборгованість перед позивачем у сумі
3818,61 грн.

Вказаний факт не спростований
відповідачем, та підтверджується
довідкою № 35-22/1-50 від 04.02.2014, підписаною
головним бухгалтером позивача
(оригінал міститься в матеріалах
справи).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що факт існування боргу відповідача
перед позивачем у розмірі 3818,61 грн за
договором про технічне забезпечення
електропостачання споживача №
19-1078/01(02.1.2.14/25-67) від 18.11.2009 є доведеним
позивачем належними та допустимими
доказами, а відтак вимога про його
стягнення є правомірною,
обґрунтованою, документально
підтвердженою, відповідачем належним
чином не запереченою та не
спростованою, а тому підлягає
задоволенню.

Крім того, у позовній заяві міститься
вимога про стягнення з відповідача 116,54
грн пені, 26,89 грн 3% річних, 28,12 грн втрат
від інфляції за несвоєчасне виконання
договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми, яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання, або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язань припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом

Відповідно до п. 8.2.1. договору у разі
внесення платежів, передбачених п. 7.7.
договору, з порушенням встановлено
строку, споживач сплачує власнику
мереж пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який нараховується пеня, від суми
заборгованості за кожний день
прострочення. Пеня нараховується до
моменту повного погашення
заборгованості за цим договором.

Перевіривши розрахунок пені та 3%
річних наданий позивачем, суд
встановив, що він є арифметично
невірним. Склавши власний розрахунок,
суд дійшов висновку, що вимоги позивача
про стягнення з відповідача пені та 3%
річних підлягають задоволенню
частково у сумі: 107,02 грн пені та 24,69 3%
річних.

Щодо розрахунку втрат від інфляції, то
він складений позивачем вірно, а відтак
вимога про стягнення 28,12 грн втрат від
інфляції підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду
повинні враховувати те, що визначення
та наповнення доказової бази
переданого на розгляд суду спору
покладаються саме на сторони, а не на
суд. Суд вирішує спір на підставі
поданих та витребуваних в порядку ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 44-49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються судом на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
44-49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Авіакомпанія
«Аеросвіт» () на користь
Державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» ()
3818,61 грн боргу, 107,02 грн пені, 24,69 3%
річних, 28,12 грн втрат він інфляції, а
також 1827,00 грн судового збору.

3. Видати наказ.

Суддя
А.Ф.
Черногуз