КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2014 р. Справа№ 910/19138/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Дикунської С.Я.

Калатай Н.Ф.

за участю представників:

Від позивача: представник Ковальова
І.В. - за довіреністю.

Від відповідача: представник Дзюба І.М.
- за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Провідна"

на рішення Господарського суду м.
Києва від 21.10.2013 року

у справі №910/19138/13 (суддя Головіна
К.І.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія

"Рідна"

до Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія

"Провідна"

про стягнення 7 075,74 грн.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія "Рідна"
звернулося до Господарського суду м.
Києва з позовом до Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Провідна" про стягнення 7 075,74
грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що Приватним
акціонерним товариством "Страхова
компанія "Рідна" на підставі договору
добровільного страхування наземного
транспорту № АТ 12/13 від 16.01.2013 року
внаслідок настання страхового випадку
-дорожньо-транспортної пригоди (надалі
- ДТП) виплачено страхове відшкодування
внаслідок пошкодження автомобіля
марки Фольксваген, державний
реєстраційний номер АА 6238 АО, а тому
Приватним акціонерним товариством
"Страхова компанія "Рідна" відповідно
до положень статті 27 Закону України
"Про страхування" та статей 993, 1191
Цивільного кодексу України отримано
право зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.
Відповідальність водія автомобіля
Мерседес, державний реєстраційний
номер АА 6807 СК, якого визнано винним у
скоєні ДТП, застрахована Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Провідна" (страховий поліс №
АВ/8979752), а тому обов'язок з
відшкодування матеріальної шкоди
покладається на Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Провідна". 12.08.2013 року
відповідачем була сплачено частину
страхового відшкодування в розмірі 38
384,32 грн. Таким чином, недоплачена сума
страхового відшкодування становить 7
075,74 грн., у зв'язку з чим Приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія "Рідна" просить суд стягнути з
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Провідна"
недоплачену суму страхового
відшкодування у розмірі 7 075,74 грн. в
порядку регресу.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 21.10.2013 року у справі №910/19138/13 позов
задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на те, що у
відповідача відсутні правові підстави
для сплати на користь позивача суми
ПДВ, оскільки позивачем було сплачено
страхове відшкодування особисто
страхувальнику - Чайковській Т. О., а не
на технічну станцію, яка є платником
податку на додану вартість.

Позивачем надано відзив на апеляційну
скаргу, в якому він про ти її вимог
заперечує та просить суд залишити без
задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги
та відзиву, дослідивши зібрані у справі
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, судова колегія
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
16.01.2013 року між Приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія "Рідна"
та Чайковською Тамарою Олександрівною
був укладений договір добровільного
страхування наземного транспорту № АТ
12/13, за умовами якого були застраховані
майнові інтереси страхувальника, що не
суперечать чинному законодавству,
пов'язані із володінням, користуванням,
розпорядженням автомобіля
Фольксваген, державний реєстраційний
номер АА 6238 АО.

За приписами ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що
предметом договору страхування
можуть бути, зокрема, майнові інтереси,
які не суперечать закону і пов'язані з
володінням, користуванням і
розпоряджанням майном (майнове
страхування).

Як встановлено ч. 1 ст. 8 Закону України
"Про страхування", страховим ризиком
визначається певна подія, на випадок
якої проводиться страхування і яка має
ознаки ймовірності та випадковості
настання.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про
страхування" страховим випадком є
подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка
відбулася і з настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Встановлено, що 14.02.2013 року у м. Києві,
сталася дорожньо-транспортна пригода
(ДТП) за участю автомобіля Мерседес,
державний реєстраційний номер АА 6807 СК,
під керуванням Давидовича Ігоря
Івановича та застрахованого
автомобіля , що належить Чайковській
Тамарі Олександрівні, під керуванням
Чайковського Валентина Тадеушевича, що
підтверджується довідкою про ДТП №
9158832.

Відповідно до Постанови Деснянського
районного суду міста Києва від 18.03.2013 р.
у справі № 754/3757/13-п, Давидовича Ігоря
Івановича було визнано винним у
вчиненні вищевказаної ДТП та
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КпАП України.

В силу ст. 988 ЦК України встановлено, що
страховик зобов'язаний у разі
настання страхового випадку
здійснити страхову виплату у строк,
встановлений договором.

Дана норма кореспондується з п. 3 ч. 1 ст.
20 Закону України "Про страхування".

Як вбачається зі Звіту про оцінку
колісного транспортного засобу № 785
від 22.02.2013 року, розмір матеріального
збитку, завданого власнику
транспортного засобу Фольксваген,
державний реєстраційний номер АА 6238 АО
внаслідок ДТП склав 45 460,06 грн.

Встановлено, що Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія "Рідна"
на підставі заяви страхувальника про
виплату страхового відшкодування від
20.03.2013 року, сформованого страхового
акту № 2871 від 21.03.2013 року перерахувало
на користь страхувальника суму
страхового відшкодування у розмірі 45
460,06 грн., що підтверджується видатковим
касовим ордером № 110 від 21.03.2013 року (а.с.
67).

Відповідно до п. 38.1.3. ст. 38 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до особи, яка
заподіяла шкоду навмисно.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи,
цивільно-правова відповідальність
водія автомобіля Мерседес, державний
реєстраційний номер АА 6807 СК, якого
визнано винним у скоєнні ДТП,
застрахована Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Провідна" (страховий поліс № АВ/8979752).

Відповідно до п. 38.1.3. ст. 38 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до особи, яка
заподіяла шкоду навмисно.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, судова колегія прийшла до
висновку про те, що після виплати
страхового відшкодування
Страхувальнику до Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Рідна" перейшло право вимоги
до відповідальної особи.

Аналогічної правової позиції
дотримується Верховний суд України у
постанові від 28.08.2012 року про перегляд
постанови Вищого господарського суду
України від 06.12.2011 року у справі № 23/279.

Враховуючи те, що цивільно-правова
відповідальність Давидовича Ігоря
Івановича, який є винним у ДТП, була
застрахована Приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія
"Провідна", судова колегія дійшла
висновку про те, що відповідальною
особою перед Приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія "Рідна"
за відшкодування страхової виплати є
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Провідна".

Матеріали справи свідчать про те, що
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Рідна" 17.06.2013 року
звернулося до відповідача з претензією
за вих. № 715 про досудове врегулювання
спору та відшкодування шкоди, завданої
внаслідок ДТП в порядку регресу на суму
45 460,06 грн.

Однак, на вказану вимогу відповідачем
28.03.2013 було сплачено частину страхового
відшкодування в розмірі 38 384,32 грн.

Отже, несплаченою частиною страхового
відшкодування залишилась сума в
розмірі 7 075,74 грн.

Судова колегія не приймає до уваги
посилання апелянта на те, що у
відповідача відсутні правові підстави
для сплати на користь позивача суми
ПДВ, оскільки позивачем було сплачено
страхове відшкодування особисто
страхувальнику - Чайковській Т. О., а не
на технічну станцію, яка є платником
податку на додану вартість, з огляду на
наступне.

Дійсно, Законом України від 05.07.2012 року
№ 5090-VI "Про внесення змін до деяких
законів України щодо обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" абз. 2 п. 36.2 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" викладено в такій редакції:

"у разі визнання ним вимог заявника
обґрунтованими - прийняти рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) та виплатити
його. Якщо відшкодування витрат на
проведення відновлювального ремонту
пошкодженого майна (транспортного
засобу) з урахуванням зносу
здійснюється безпосередньо на рахунок
потерпілої особи (її представника),
сума, що відповідає розміру оціненої
шкоди, зменшується на суму визначеного
відповідно до законодавства податку на
додану вартість. При цьому доплата в
розмірі, що не перевищує суми податку,
здійснюється за умови отримання
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
документального підтвердження факту
оплати проведеного ремонту. Якщо у
зв'язку з відсутністю документів, що
підтверджують розмір заявленої шкоди,
страховик (МТСБУ) не може оцінити її
загальний розмір, виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється у розмірі шкоди, оціненої
страховиком (МТСБУ). Страховик має
право здійснювати виплати без
проведення експертизи (у тому числі
шляхом перерахування коштів особам,
які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна), якщо за
результатами проведеного ним огляду
пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір та
спосіб здійснення страхового
відшкодування і не наполягають на
проведенні оцінки, експертизи
пошкодженого майна".

Проте, у Законі України від 05.07.2012 року
№ 5090-VI "Про внесення змін до деяких
законів України щодо обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", а саме у п. 2.
Прикінцевих та перехідних положеннях
зазначено, що Норми цього Закону не
застосовуються до договорів
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, укладених до набрання
чинності цим Законом.

Встановлено, що зміни щодо утримання
суми ПДВ набрали чинності 04.02.2013 року,
тоді як поліс АВ/8979752 укладений 25.01.2013
року.

Отже, на поліс АВ/8979752 норми зазначеного
вище Закону щодо утримання суми ПДВ не
розповсюджуються.

Крім того, відповідно до п. 8.5.12.
Методики товарознавчої експертизи та
оцінки колісних транспортних засобів,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України, Фонду державного
майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092
передбачено нарахування ПДВ на
складові та матеріали.

За таких обставин, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно того, що вимога
позивача про стягнення з відповідача
грн. грн. є документально доведеною та
такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст.34 ГПК України передбачено,
що обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Апелянтом належними та допустимими
доказами не спростовані встановлені
вище обставини.

Враховуючи встановлені вище обставини,
судова колегія дійшла висновку про те,
що місцевим господарським судом повно
і всебічно з'ясовані всі обставини
справи та надано їм належну правову
оцінку, рішення місцевого
господарського суду, яким позов
задоволено, відповідає чинному
законодавству та матеріалам справи;
колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Провідна" на рішення
Господарського суду м. Києва від 21.10.2013
року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва
від 21.10.2013 року у справі № 910/19138/13 - без
змін.

3. Матеріали справи № 910/19138/13 повернути
до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
Н.М. Коршун

Судді
С.Я. Дикунська

Н.Ф. Калатай