ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2014 р.
Справа № 914/4577/13

За позовом: Львівського міського
комунального підприємства
«Львівтеплоенерго», м.Львів

до відповідача: Приватного
підприємства «Компанія «Астра», м.
Львів

про: стягнення 3492,64 грн.

Суддя Король М.Р.

Представники:

від позивача: Трофимчук О.В.-
представник (довіреність від 17.12.2012р.
№51);

від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні 04.02.2014 р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору: позов подано Львівським
міським комунальним підприємством
«Львівтеплоенерго» (м.Львів) до
Приватного підприємства «Компанія
«Астра» (м. Львів) про cтягнення 3492,64 грн.

Позовні вимоги обгрунтовуються
тим, що відповідачем не відшкодовано
земельний податок згідно додаткової
угоди №2 до договору оренди
комунального майна №П-120 від 11.06.2007 р.

Ухвалою суду від 05.12.2013 р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до розгляду в судовому засіданні на
17.12.2013 р.

16.12.2013 року через канцелярію
господарського суду надійшло
клопотання відповідача (вх.№ 53973/13 від
16.12.2013 року) про витребування доказів,
яке задоволено судом.

Ухвалою від 17.12.2013 року судом
відкладено розгляд справи на 23.01.2014
року.

В судовому засіданні 23.01.2014 року судом
оголошувалась перерва до 04.02.2014 року.

В судовому засіданні 04.02.2014 року
представник позивача позов підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві та
письмовому поясненні до позовної
заяви.

Представник відповідача в судове
засідання 04.02.2014 року не з'явився.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, повно та об'єктивно дослідивши
докази в їх сукупності, суд встановив
наступне.

01.06.2006 року між Львівським міським
комунальним підприємством
«Львівтеплоенерго» (орендодавцем
згідно договору) та Приватним
підприємством «Компанія «Астра»
(орендарем згідно договору) було
укладено договір оренди нерухомого
майна № П-120, відповідно до п. 1.1 якого
орендодавець на підставі рішення
виконавчого комітету Львівської
міської ради від 06.07.2002 року за № 308 та
дозволу, наданого Управлінням
комунального майна Львівської міської
ради (лист № 2-354/12 від 06.03.2006 року)
передає, а орендар приймає в строкове
платне користування нерухоме майно
(далі - об'єкт оренди), що знаходиться на
балансі ЛМКП «Львівтеплоенерго» як
балансоутримувача. Об'єктом оренди є
нежилі приміщення , що знаходяться за
адресою: м. Львів, вул. Ю.Липи, 12/а,
загальною площею 63,6 кв.м., у т.ч. 2-й
поверх з індексами приміщень № І;8;9;10.

Цільове призначення об'єкта оренди,
відповідно до п.2 договору - для
проведення робіт по технічному
обслуговуванню ліфтів.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору,
приймання-передача об'єкта оренди
здійснюється орендарем та
орендодавцем по акту
приймання-передачі на дату підписання
даного договору.

Факт передачі об'єкта оренди орендарю
підтверджується актом прийому -
передачі від 01.06.2006 року, (додаток № 5 до
договору).

Відповідно до п. 5.2 договору орендна
плата за перший місяць (червень)
становить 459,97 грн. без ПДВ. Розмір
орендної плати за кожний наступний
місяць визначається шляхом
коригування розміру місячної орендної
плати за попередній місяць та індекс
інфляції за поточний місяць. Розмір
орендної плати може бути переглянуто
на вимогу однієї із сторін в разі зміни
методики її розрахунку, змін
централізованих цін і тарифів та в
інших випадках, передбачених
законодавством України (п.5.3 договору).

Як зазначено у п.5.1 договору, розмір
орендної плати на об'єкт оренди
визначається відповідно до чинної на
момент укладення даного договору
Методики розрахунку орендної плати за
користування майном територіальної
громади м. Львова, затвердженої ухвалою
міської ради № 2143 від 31.03.2005 р. «Про
внесення змін до ухвали міської ради
від 31.10.2002 року № 98» «Про затвердження
Методики розрахунку орендної плати за
користування майно територіальної
громади м. Львова».

11.06.2007 року сторони уклали додаткову
угоду № 2 до договору оренди
комунального майна № П-120 від 01.06.2002
року, відповідно до п. 5.11 якої орендар
сплачує на розрахунковий рахунок
орендодавцю суму втрат, сплаченого,
останнім податку на земельну ділянку
починаючи з 01.06.2006 року по термін дії
договору в повному обсязі.

Відповідно до п. 5.12 додаткової угоди № 2
підставою для сплати витрат «орендаря»
земельного податку є розрахунок
наданий «орендодавцем», який є
невід'ємною частиною даного договору.

Підставою звернення позивача до суду
із позовом є несплата відповідачем
земельного податку за квітень 2012 року
та лютий 2013 року, сума якого складає
3492,64 грн.

З Розрахунків, які є невід'ємними
частинами Додаткової угоди №2
вбачається, що суми витрат земельного
податку, які підлягають сплаті за 2012 р.
по вул. Ю. Липи, 12/а складають за 2012 р. -
1746,32 грн., за 2013р. - 1746,32 грн.

Позивачем було представлено рахунки,
які виставлялися відповідачу з метою
оплати останнім понесених ЛМКП
«Львівтеплоенерго» витрат по сплаті
земельного податку.

В судовому засіданні представник
позивача зазначив, що на виконання умов
Договору, позивачем неодноразово
виставлялися відповідачу рахунки для
відшкодування сплаченого ЛМКП
«Львівтеплоенерго» земельного податку
за договором. Однак, за весь період дії
Договору, відповідачем було внесено
лише один платіж в якості
відшкодування витрат позивача по
сплаті земельного податку, у розмірі
919,78 грн. (09.12.2008р.), що підтверджується
долученою до матеріалів справи
банківською випискою по рахунку.
Натомість, за період 2012р. - 2013р. жодних
проплат в якості відшкодування витрат
позивача по сплаті земельного податку
за Договором, відповідачем внесено не
було.

Із врахуванням викладеного, позивач
просить суд стягнути із відповідача
вартість земельного податку, сума
якого складає 3492,64 грн.

Оцінивши подані докази та
наведені обґрунтування за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Статтею 193 ГК України передбачено, що
господарські зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів і договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання -відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Частиною 6 ст. 283 ГК України передбачено,
що до відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Згідно вимог частини 2 статті 11 ЦК
України та ст.174 ГК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Так, нормами статті 759 ЦК України, які
кореспондуються з положеннями ст. 283 ГК
України передбачено, що за договором
найму (оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

11.06.2007р. між позивачем та відповідачем
укладено Додаткову Угоду № 2 до
договору оренди комунального майна №
П-120 від 01.06.2006 року. Відповідно до п. п. п.
5.11. та п. 5.12. якої орендар сплачує на
розрахунковий рахунок орендодавцю
суму витрат, сплаченого останнім
податку за земельну ділянку починаючи
з 01.06.2006р. по термін дії договору в
повному обсязі. Підставою для сплати
витрат орендаря земельного податку є
розрахунок наданий орендодавцем, який
є невід'ємною частиною даного договору.

Заперечення відповідача щодо
недійсності додаткової угоди № 2 з
підстав її непідписання орендарем суд
вважає необґрунтованими, оскільки на
виконання вказаної угоди відповідачем
здійснено оплату грошових коштів у
розмірі 919,78 грн., які були перераховані
відповідачем на рахунок позивача
09.12.2008р. із зазначенням призначення
платежу - «Відшкодування земельного
податку, згідно дод. угоди №1 та дод.
угоди №2 від 11.06.2007р., в т.ч. ПДВ 153,29 грн.»

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо
особа, яка одержала пропозицію укласти
договір, у межах строку для відповіді
вчинила дію відповідно до вказаних у
пропозиції умов договору (відвантажила
товари, надала послуги, виконала
роботи, сплатила відповідну суму
грошей тощо), яка засвідчує її бажання
укласти договір, ця дія є прийняттям
пропозиції, якщо інше не вказане в
пропозиції укласти договір або не
встановлено законом.

Як зазначено частино 1 ст. 627 ЦК України,
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно положень ст. 206 ЗК України,
використання землі в Україні є платним.
Об'єктом плати за землю є земельна
ділянка. Плата за землю справляється
відповідно до закону.

Земельний податок - обов'язковий
платіж, що справляється з власників
земельних ділянок та земельних часток
(паїв), а також постійних
землекористувачів (далі - податок для
цілей розділу XIII цього Кодексу);
землекористувачі - юридичні та фізичні
особи (резиденти і нерезиденти), яким
відповідно до закону надані у
користування земельні ділянки
державної та комунальної власності, у
тому числі на умовах оренди (підпункт
14.1.72.-14.1.73. ст. 14 Податкового кодексу
України (надалі - ПК України).

Так, підпунктом 271.1.1. ст. 271 ПК України
передбачено, що базою оподаткування є
нормативна грошова оцінка земельних
ділянок з урахуванням коефіцієнта
індексації, визначеного відповідно до
порядку, встановленого цим розділом.

Відповідно до ст. 274 ПК України, ставка
податку за земельні ділянки,
нормативну грошову оцінку яких
проведено, встановлюється у розмірі 1
відсотка від їх нормативної грошової
оцінки, за винятком земельних ділянок,
зазначених у статтях 272, 273, 276 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 2 Ухвали Львівської
міської ради від 29.12.2011р. № 1065 «Про
звільнення у 2012 році Львівських
комунальних підприємств від сплати
земельного податку» та Ухвали
Львівської міської ради від 27.12.2012р. №
2011 «Про звільнення у 2013 році львівських
комунальних підприємств від сплати
земельного податку» львівські
комунальні підприємства у 2012 та 2013р.р.
звільнені від сплати земельного
податку у частині платежів за земельні
ділянки, що використовуються ними за
цільовим призначенням, згідно з
переліком (додається).

Однак, приписами пункту 284.3. ст. 284 ПК
України встановлено, якщо платники
податку, які користуються пільгами з
цього податку, надають в оренду
земельні ділянки, окремі будівлі,
споруди або їх частини,податок за такі
земельні ділянки та земельні ділянки
під такими будівлями (їх частинами)
сплачується на загальних підставах з
урахуванням прибудинкової території.

Отже, із врахуванням п. 5.11. Договору
(яким було доповнено Договір на
підставі Додаткової угоди №2) та
наведених законодавчих положень судом
встановлено, що у відповідача, як
орендаря за Договором, виник обов'язок
по відшкодуванню позивачу сум,
сплаченого ним земельного податку за
земельну ділянку, на якій розташований
об'єкт оренди, пропорційно площі
займаних ним приміщень.

Як вбачається з Витягу з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки від 31.01.12р. №
40/01-15/260-2 загальна площа земельної
ділянки по вул. Ю.Липи, 12а у м. Львові
складає 55 м2, нормативна грошова оцінка
такої ділянки становить 145 526,70 грн.

Крім цього, суд бере до уваги той факт,
що вказана сума земельного податку
повинна сплачуватися позивачу в
порядку відшкодування понесених
витрат, а тому на дану суму слід
нараховувати податок на додану
вартість, з огляду на наступне.

В силу положень підпункту "б" п. 185.1. ст.
185 ПК України об'єктом оподаткування є
операції платників податку з
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

Згідно приписів підпункту 14.1.185. п. 14.1.
ст. 14 ПК України постачання послуг -
будь-яка операція, що не є постачанням
товарів, чи інша операція з передачі
права на об'єкти права інтелектуальної
власності та інші нематеріальні активи
чи надання інших майнових прав
стосовно таких об'єктів права
інтелектуальної власності, а також
надання послуг, що споживаються в
процесі вчинення певної дії або
провадження певної діяльності.

Відповідно до п. 188.1. ст. 188 ПК України
база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
вартості (у разі здійснення
контрольованих операцій - не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, що справляється з
вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку, податку на додану
вартість та акцизного податку на спирт
етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів). До
складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податків безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Договір, згідно з вимогами ст. 629 ЦК
України є обов'язковим для виконання
сторонами.

Приписами ст. 525 ЦК України передбачено,
що одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Оскільки, витрати позивача по сплаті
земельного податку за Договором (за
період з січня 2012р. по грудень 2013р.)
відповідачем в добровільному порядку
відшкодовані не були, такі підлягають
стягненню з нього в судовому порядку, в
розмірі 3492,64 грн.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України судовий збір підлягає
стягненню з відповідача.

З огляду на викладене, керуючись 33, 34,
35, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський
суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства
«Компанія «Астра» (79068, обл., м. Львів,
вул. Гетьмана Мазепи, 4, кв. 112; ) на користь Львівського міського
комунального підприємства
«Львівтеплоенерго» (79040, м. Львів, вул.
Данила Апостола, 1; ) 3492,64
грн. в рахунок відшкодування витрат по
земельному податку та 1720,50 грн.
судового збору.

3.Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 10.02.2014 р.

Суддя
Король М.Р.