РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року
Справа № 903/1130/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя
Крейбух О.Г. , суддя Василишин А.Р.

при секретарі Мулявка М.П.

за участю представників сторін:

позивача: представник Романова Н.Л.

відповідача: представник не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача Приватного підприємства
"Альфамонолітбуд" на рішення
господарського суду Волинської
області від 13.11.13р. у справі № 903/1130/13
(суддя Якушева Інна Олександрівна)

за позовом Державного підприємства
"Цуманське лісове господарство"

до відповідача Приватного
підприємства "Альфамонолітбуд"

про стягнення 120 814, 47 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Волинської області у справі №903/1130/13
від 13.11.13р. позовні вимоги задоволено
частково.

Стягнуто з приватного підприємства
"Альфамонолітбуд" на користь
державного підприємства "Цуманське
лісове господарство" 104 979 грн. 86 коп.
заборгованості, 8973 грн. 62 коп. процентів
річних, 5668 грн. 82 коп. збитків, завданих
інфляцією, 2078 грн. 88 коп. витрат,
пов'язаних з оплатою судового збору. В
позові про стягнення 734 грн. 86 коп.
збитків, завданих інфляцією, 457 грн. 31
коп. процентів річних відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване тим, що відповідач за
отриманий товар не розрахувався,
заборгованість відповідача перед
позивачем на момент розгляду справи
складає 104 979,86 грн. Доказів, які б
спростовували цю заборгованість або
доказів її оплати відповідач суду не
надав.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду першої інстанції, Приватне
підприємство "Альфамонолітбуд"
звернулося до Рівненського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції від 13.11.13р. у справі 903/1130/13.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню. Крім того,
апелянт, як на підставу скасування
рішення суду першої інстанції,
посилається на те, що обставини
зазначені в позовній заяві не
відповідають дійсним та фактичним
обставинам справи. Також, на думку
скаржника, дане рішення суду є
необґрунтованим, висновки не
відповідають істині - відповідності їх
дійсним обставинам справи, правам і
обов'язкам осіб. Для забезпечення
відповідності оскаржуваного рішення
означеним вище критеріям, суд повинен
був дослідити цілу сукупність
факторів, щодо підставності стягнення
заборгованості згідно умов укладеного
між сторонами договору поставки.

Представник відповідача в судове
засідання повторно не з'явився. В
судовому засіданні з'ясовано, що
повідомлення про надіслання ухвали про
відкладення розгляду апеляційної
скарги із зазначенням дати та часу
судового засідання, яка направлялась
на адресу апелянта повернулося до суду
з відміткою "за закінченням терміну
зберігання" (а.с. -124-125).

Колегію суддів зазначене процесуальне
питання винесено на обговорення.

Представник позивача висловився за
продовження розгляду апеляційної
скарги за відсутності апелянта,
оскільки дії скаржника свідчать про
зловживання своїми процесуальними
правами та затягування розгляду
справи.

Відповідно до абз. 1,3 п.3.9.1. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011 року особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64
ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Оскільки явка представників
сторін в судове засідання обов'язковою
не визнавалася, сторони належним чином
були повідомлені про день, час і місце
розгляду апеляційної скарги, клопотань
про відкладення її розгляду до суду не
надходило, колегія суддів прийшла до
висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги без участі
апелянта.

Представником позивача подано відзив
на апеляційну скаргу, відповідно до
якого він просить суд рішення
господарського суду Волинської
області від 13.11.13р. залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення з
підстав, викладених у відзиві.

У судовому засіданні суду
апеляційної інстанції представник
позивача заперечила доводи
апеляційної скарги.

Просить її відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Рівненський апеляційний господарський
суд, заслухавши пояснення представника
позивача у судовому засіданні,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заперечення на апеляційну скаргу,
дослідивши наявні матеріали справи,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи та їх юридичну оцінку,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, вважає, що рішення
господарського суду Волинської
області від 13.11.13р. у даній справі слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
скаржника - без задоволення, виходячи з
наступного.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у
сукупності, колегією суддів
апеляційної інстанції взято до уваги
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
20.09.2010 року між державним підприємством
"Цуманське лісове господарство" як
продавцем та приватним підприємством
"Альфамонолітбуд" як покупцем було
укладено договір поставки №485/10 (надалі
- договір), згідно з умовами якого
продавець продає, а покупець купує
необроблену деревину, надалі - товар.

Пунктами 3.2., 3.3. договору визначено
загальну кількість товару - 627 м.куб. та
його загальну вартість - 135 610 грн.

Згідно з п.п. 5.1., 5.2. договору одержання
товару покупцем здійснюється на
складах продавця. Продавець забезпечує
завантаження товару на транспортний
засіб наданий покупцем.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що
оплата товару здійснюється покупцем по
факту вивезення лісопродукції шляхом
перерахування коштів на поточний
банківський рахунок продавця в
національній валюті України.

11.10.2010 року відповідачем було видано
довіреність №7 на ім'я Гафінець Ю.С. на
отримання від ДП «Цуманський
держлісгосп» 627 м.куб. лісопродукції.

На виконання умов договору поставки
№485/10 від 20.09.2010р. позивач впродовж
жовтня 2010 року передав відповідачу
товару на загальну суму 104979,86 грн., що
підтверджується копіями
товарно-транспортних накладних серії 01
СЛА №002592 від 18.10.2010р., серії 01 СЛА №002593
від 18.10.2010р., серії 01 СЛА №002594 від
19.10.2010р., серії 01 СЛА № 002595 від 19.10.2010р.,
серії 01 СЛА № 002596 від 20.10.2010р., серії 01
СЛА № 002597 від 20.10.2010р., серії 01 СЛА №002601
від 21.10.2010р., серії 01 СЛА № 002602 від
21.10.2010р., серії 01 СЛА № 002637 від 22.10.2010р.,
серії 01 СЛА № 002635 від 22.10.2010р., серії 01
СЛА № 002631 від 22.10.2010р., серії 01 СЛА № 002604
від 22.10.2010р., серії 01 СЛА № 002645 від
23.10.2010р., серії 01 СЛА №002644 від 23.10.2010р.,
серії 01 СЛА № 002643 від 23.10.2010р., серії 01
СЛА № 002639 від 23.10.2010р., серії 01 СЛА № 002646
від 25.10.2010р., серії 01 СЛА № 002647 від
25.10.2010р., серії 01 СЛА №002648 від 25.10.2010р.,
серії 01 СЛА № 002649 від 25.10.2010р., серії 01
СЛА № 002652 від 25.10.2010р., серії 01 СЛА № 002653
від 25.10.2010р.

Згідно із підписом на
товарно-транспортних накладних, товар
за вказаними товарно-транспортними
накладними було отримано Гафінець Ю.С.,
якому відповідач виписав довіреність
№7 від 11.10.2010 року

Умови та порядок видачі довіреностей
на одержання товарно-матеріальних
цінностей регламентовано Інструкцією
№99 "Про порядок реєстрації виданих,
повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей",
затвердженою наказом Міністерства
фінансів України від 16 травня 1996р.
(надалі - Інструкція), дія якої
поширюється на підприємства, установи
та організації, їх відділення, філії,
інші відокремлені підрозділи та
представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Положенням про документальне
забезпечення записів в
бухгалтерському обліку, затвердженим
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.1995 року, господарські
операції визначено як факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.
Первинні ж документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це не
можливо, безпосередньо після її
завершення (п.2.2. Положення).

Згідно з пунктом 2.4 Положення первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Відповідно до п. 2 Інструкції сировина,
матеріали, паливо, запчастини,
інвентар, худоба, насіння, добрива,
інструмент, товари, основні засоби та
інші товарно-матеріальні цінності, а
також нематеріальні активи, грошові
документи і цінні папери відпускаються
покупцям або передаються безплатно
тільки за довіреністю одержувачів.
Бланки довіреностей видаються після їх
реєстрації у Журналі реєстрації
довіреностей , який має бути
пронумерований, прошнурований та
скріплений печаткою і підписами
керівника і головного бухгалтера
підприємства. Нумерація виданих
протягом року довіреностей є
наскрізною (п.3 інструкції).

Згідно з п. 6 Інструкції довіреність на
одержання цінностей від постачальника
за нарядом, рахунком, договором,
замовленням, угодою або іншим
документом, що їх замінює, видається
довіреній особі під розписку і
реєструється в журналі реєстрації
довіреностей. При виписуванні
довіреності перелік цінностей, які
належить отримати по ній (графа
"Найменування цінностей" у бланку
довіреності), наводиться обов'язково із
зазначенням назви і кількості
цінностей для одержання, незалежно від
того, чи є такі відомості у документах
на відпуск (наряді, рахунку, договорі,
замовленні, угоді тощо) цінностей.
Незаповнені рядки довіреності
прокреслюються.

З аналізу наведених вище
нормативно-правових приписів
вбачається, що довіреність на
отримання цінностей є первинним
документом, що фіксує рішення
уповноваженої особи (керівника)
підприємства про уповноваження
конкретної фізичної особи одержати для
підприємства визначені перелік та
кількість цінностей.

Таким чином, наявна в матеріалах справи
довіреність №7 від 11.10.2010 року є
належним доказом на підтвердження
повноважень працівника ПП
«Алфамонолітбуд» Гафінець Ю.С. на
отримання товарно-матеріальних
цінностей від ДП «Цуманський
держлісгосп»

Відповідач не надав ні суду першої, ні
суду апеляційної інстанції доказів
анулювання виданої ним довіреності чи
її відкликання з повідомленням про це
позивача.

Також не надано доказів її часткового
списання.

В той же час, підтвердженням факту
отримання вищевказаною особою
товарно-матеріальних цінностей у
позивача є її особистий підпис на
товарно-транспортних накладних .

31.08.2011 року позивачем на адресу
відповідача було направлено претензію
№801 про перерахування суми
заборгованості за переданий на
підставі договору поставки №485/10 від
20.09.2010 року товар.

Факт отримання претензії відповідачем
підтверджується повідомленням про
вручення її уповноваженому
представнику 03.09.2011року.

У відповідь на претензію відповідач
надіслав позивачу лист №2 від
06.09.2011року, в якому, для виконання вимог,
зазначених у претензії, просив надати
копії товарно-транспортних накладних
№002653, №002652, №002649, №002648, №002647, №002646,
копію договору та доручень на
отримання товару.

09.09.2011 року позивачем на адресу
відповідача супровідним листом №841
було направлено копії документів,
зазначених у листі №2 від 06.09.2011року.

Лист №841 від 09.09.2011 року з додатками
було отримано відповідачем 15.09.2011року,
що підтверджується копією
повідомлення про вручення поштового
відправлення №477.

Проте, відповідач за отриманий товар не
розрахувався, заборгованість
відповідача перед позивачем на момент
розгляду справи складає 104 979,86 грн.

Доказів, які б спростовували цю
заборгованість або доказів її оплати
відповідач ні суду першої, ні суду
апеляційної інстанції не надав.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.ст. 526, 599
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з приписами ст.655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Пунктом статті 692 Цивільного кодексу
України передбачено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Договором, укладеним між сторонами у
справі, товарно-транспортними
накладними, не було визначено
конкретного строку оплати товару, а
відтак перебіг строку виконання
грошового зобов'язання відповідача
починається з моменту прийняття
товару.

Про те, що перебіг строку виконання
грошового зобов'язання, яке виникло на
підставі договору купівлі-продажу,
якщо інше не встановлено укладеним
сторонами договором або актом
цивільного законодавства, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій йдеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується, зазначено також і в
інформаційному листі Вищого
господарського суду України №01-06/928/2012
від 17.07.2012 року «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права».

Оскільки відповідач не оплатив товар
після його прийняття, позовна вимога
про стягнення з відповідача 104 978,86 грн.
заборгованості обґрунтована і
підлягає до задоволення.

Також під час розгляду справи
відповідачем не спростована та
обставина, що виписані податкові
накладні повернуті. А оскільки вони не
повернуті, то відповідно до положень
(діючих на момент виникнення спірних
правовідносин) Закону України "Про
податок на додану вартість" від 03.04.1997
року, Порядку заповнення податкової
накладної (затверджено наказом
Державної податкової адміністрації
України від 30 травня 1997 р. N165,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 23 червня 1997 р. за N233/2037) та
Порядку ведення реєстру отриманих та
виданих податкових накладних
(затверджено наказом Державної
податкової адміністрації України від 30
червня 2005 р. N244, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 18 липня
2005 р. за N770/11050), відповідач, передавши
товар, зазначив це у податковій
звітності щодо податку на додану
вартість та визначив своє право на
формування податкового кредиту на
обсяг поставки, що, в свою чергу,
підтверджує факт передачі
лісопродукції відповідачу.

Звертаючись з позовом до
господарського суду, позивач просив
також стягнути з відповідача 9430,93 грн.
процентів річних, 6403,68 грн. збитків,
завданих інфляцією.

До позовної заяви додано
розрахунки (а.с.10, 11), згідно з якими
позивачем нараховано 6403,68 грн. збитків,
завданих інфляцією, за період листопад
2010 року - серпень 2013 року, 8973,62 грн.
процентів річних за період
прострочення 1040 днів, що охоплює період
з 01.11.2010 року по 05.09.2013 року.

У відповідності із ст.ст. 610, 611, ч.1 ст.612
Цивільного кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з абзацом 2 п. 2 інформаційного
листа Вищого господарського суду
України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 року «Про
практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права» сума боргу з урахуванням
індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто, мала місце не
інфляція, а дефляція).

Проведений судом розрахунок суми
заборгованості з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення свідчить про
відсутність збільшення суми боргу з
урахуванням інфляції за серпень 2013
року на суму 734,86 грн., а відповідно
відсутність збитків у позивача від
інфляційних процесів за цей період, а
тому вимога про стягнення з
відповідача 734,86 грн. збитків, завданих
інфляцією, нарахованих за серпень 2013
року, не підлягає до задоволення.

Сума збитків, завданих інфляцією, в
розмірі 5668,82 грн. за період
прострочення листопад 2010 року - липень
2013 року нарахована позивачем
правильно, а тому підлягає до
стягнення.

Із розрахунку (а.с.11) вбачається, що
позивач нараховує проценти річних за
1040 днів прострочки, починаючи з 01.11.2010
року.

Враховуючи, що позивач нараховує
проценти річних з 01.11.2010 року за 1040 днів,
підлягає до задоволення вимога
позивача про стягнення з відповідача
8973,62 грн. процентів річних, виходячи з
розрахунку: 104 979,86 х 3% / 365 х 1040.

У позові про стягнення 457,31 грн.
процентів річних (9430,93 - 8973,62) слід
відмовити, як заявлених до стягнення
безпідставно.

З огляду на зазначені правові
положення та встановлені обставини
справи апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що доводи,
викладені відповідачем в апеляційній
скарзі, є необґрунтованими, оскільки
вони спростовуються зібраними по
справі доказами і не відповідають
вимогам закону.

Враховуючи наведене, Рівненський
апеляційний господарський суд вважає,
що рішення господарського суду першої
інстанції прийняте з врахуванням всіх
обставин справи та з дотриманням норм
чинного законодавства, а тому не вбачає
підстав для його зміни чи скасування.

Витрати по сплаті судового збору за
розгляд апеляційної скарги
покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Альфамонолітбуд" від
03.12.13р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Волинської області від 13 листопада 2013
року у справі №903/1130/13 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №903/1130/13 повернути
господарському суду Волинської
області.

Головуючий суддя
Юрчук М.І.

Суддя
Крейбух О.Г.

Суддя
Василишин А.Р.