ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.01.14р. Справа № 904/9623/13За позовом
концерна "СоюзЕнерго",
Дніпропетровська область, м.
Новомосковськ

до управління капітального
будівництва виконкому міської ради, м.
Кривий Ріг, Дніпропетровська область

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача, управління Державної
казначейської служби України у м.
Кривому Розі Дніпропетровської
області, м. Кривий Ріг,
Дніпропетровська область

про стягнення 1 322 661 грн. 77 коп.

Суддя Кармазіна Л.П.

Представники:

від позивача - Різниченко О.О.,
представник, дов. № 22/10 від 08.10.2013 року

від відповідача - Соколовський С.І.,
представник, дов. № 517-2014/01 від 09.01.2014
року

третя особа - представник не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Концерн "СоюзЕнерго" звернувся до
господарського суду з позовом до
управління капітального будівництва
виконкому міської ради м. Кривого Рогу
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача, управління
Державної казначейської служби
України у м. Кривому Розі
Дніпропетровської області.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором №25 від
07.05.2013 року.

Ухвалою господарського суду від 10.12.2013
року, порушено провадження у справі, а
розгляд справи призначено на 14.01.2014р.

14.01.2014р. представник позивача в
судовому засіданні заявив клопотання
про долучення до матеріалів справи
документів витребуваних ухвалою суду
про порушення провадження у справі від
10.12.2013 року. (а.с.44-47)

Представник відповідача у судовому
засіданні надав до матеріалів справи
відзив на позовну заяву, яким зазначив,
що з позовними вимогами позивача не
погоджується, оскільки основною
причиною виникнення кредиторської
заборгованості є затримка у проведенні
платежів органами Державної
казначейської служби України, а
відповідач не має можливості вплинути
на ситуацію, що склалася. Також
відповідач посилаючись на п. 4.3
договору вважає, що порушення
договірних відносин з боку відповідача
відсутні. Просив суд в позові
відмовити.(а.с.49-50)

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, про час і місце
судового засідання повідомлений
належним чином, про що свідчить наявне
в матеріалах справи поштове
повідомлення (а.с.35), до судового
засідання надіслав поштою та
електронною поштою клопотання про
відкладення розгляду справи та
заперечення на позовну заяву (а.с.37-42).

Ухвалою господарського суду від
14.01.2014р., розгляд справи відкладено на
30.01.2014р.

30.01.2014р. представник позивача підтримав
позовні вимоги у повному обсязі, просив
суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти позовних
вимог, просив суд в позові відмовити.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, про час і місце
судового засідання повідомлений
належним чином.

30.01.2014р. в порядку ст. 85 ГПК України, у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між концерном "СоюзЕнерго"
(постачальник-позивач) та управлінням
капітального будівництва виконкому
міської ради м. Кривого Рогу
(замовник-відповідач) укладено договір
№25 від 07.05.2013 року, відповідно до умов
якого постачальник зобов'язується у 2013
році поставити замовникові обладнання
для об'єкта "Напірний каналізаційний
колектор від КНС-8 Центральної станції
аерації", а замовник - прийняти та
оплатити таке обладнання, визначене в
асортименті, кількості та за цінами,
які зазначені у специфікаціях (додаток
№1).(а.с.13-15)

Відповідно до п.3.1. договору, ціна цього
договору становить 1 257 204,00 грн., у
тому числі ПДВ: 209 534, 00 грн.

На підставі п. 4.1. договору, розрахунки
проводяться шляхом оплати замовником
постачальнику 100 % вартості закупки по
факту поставки обладнання на склад
замовника, а також згідно
представленого рахунку та отриманих
накладних на обладнання
(Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг,
вул. Електрозаводська, 42).

Датою платежу є день перерахування
грошових коштів на рахунок
постачальника. (п.4.2. договору)

Строк поставки обладнання до 31.05.2013
року з дня підписання договору.(п.5.1.
договору) Пунктом 5.2. встановлено, що
місце поставки обладнання
Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг,
вул. Електрозаводська, 42.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що
замовник зобов'язаний: - своєчасно та в
повному обсязі сплачувати за
поставлене обладнання; - приймати
поставлене обладнання згідно
видаткової накладної.

На виконання вимог укладеного
договору, позивач поставив на адресу
відповідача обладнання, яке
передбачене умовами договору та
укладеною між сторонами специфікацією
(а.с.16), про що свідчить наявні в
матеріалах справи товарно-транспортна
накладна від 21.05.2013р. (а.с.20) та видаткова
накладна №РН-00490 від 21.05.2013 року на суму
1 257 204грн. 00 коп., які підписані
уповноваженими представника сторін та
скріплені печатками підприємств
позивача та відповідача.

Обладнання за видатковою накладною
№РН-00490 від 21.05.2013 року, отримав
уповноважений представник відповідача
Соколовський С.І., на підставі виданої
йому довіреності серії НБЕ №182135/55 від
20.05.2013 року. (а.с.19)

На виконання вимог п. 4.1. договору,
позивач виставив відповідачу на оплату
рахунок №СФ-0000414 від 21.05.2013 року, копія
якого міститься в матеріалах справи
(а.с.17)

Проте в порушення свої зобов'язань,
відповідач повну оплату отриманого від
позивача товару не здійснив, у зв'язку з
чим у відповідача перед позивачем
утворилась заборгованість у розмірі 1
257 204грн. 00 коп.

З метою досудового врегулювання спору,
позивач звернувся до відповідача з
вимогою №668 від 07.10.2013 року, якою просив
управління капітального будівництва
виконкому міської ради м. Кривого Рогу
погасити існуючу заборгованість у
розмірі1 257 204грн. 00 коп. (а.с.22-23)

У відповідь на вищезазначену вимогу,
відповідач листом Вих.№05-7/67 від 16.10.2013р.
повідомив, що станом на 01.10.2013р. у
відповідача обліковується
заборгованість перед позивачем в
загальній сумі 1 257 204грн. 00 коп.
Управління капітального будівництва
виконкому міської ради сумісно з
фінансовим управлінням виконкому
міської ради веде роботу, щодо
погашення кредиторської
заборгованості за поточний 2013рік.(а.с.24)

У зв'язку з несплатою відповідачем
наявної заборгованості, позивач
звернувся до відповідача з претензією
Вих. №722 від 24.10.2013 року, якою просив
погасити заборгованість. (а.с.25-26)

У зв'язку з отриманням претензії,
відповідач повідомив, що станом на
01.11.2013р. у відповідача обліковується
заборгованість перед позивачем в
загальній сумі 1 257 204грн. 00 коп. При
наявності зареєстрованої
заборгованості та при наявності коштів
на реєстраційному рахунку управління
капітального будівництва виконкому
міської ради, платіжні документи
знаходяться в УДКСУ в м. Кривому Розі
без виконання. Також, відповідач
зазначив, що у випадку звернення
позивача до господарського суду,
відповідач просив залучити управління
державної казначейської служби
України в м. Кривому Розі в якості
третьої особи до судового провадження
за позовом. (а.с.29)

Таким чином, відповідач свої
зобов'язання з оплати отриманого від
позивача обладнання не здійснив,
заборгованість відповідача перед
позивачем залишилась у розмірі 1257 204
грн. 00 коп., що підтверджується наявними
в матеріалах справи актами звірки
взаєморозрахунків станом на 07.10.2013р. та
24.10.2013р., які підписані уповноваженими
представниками сторін та скріплені
печатками підприємств позивача та
відповідача.(а.с.23, 28)

На підставі п.7.2. договору, яким
передбачено, що у разі затримки
поставки обладнання або поставки не в
повному обсязі, заявленої замовником
при закупівлі обладнання за бюджетні
кошти постачальник сплачує Замовнику
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми непоставленого
обладнання за кожний день затримки,
позивач нарахував відповідачу пеню у
розмірі 44 894 грн. 74 коп.

На підставі ст. 625 ЦК України, за
неналежне виконання відповідачем
зобов'язань за договором, позивач
нарахував відповідачу за весь період
прострочки 3% річних в розмірі 20563 грн. 03
коп.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши представників
позивача та відповідача, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню у повному
обсязі, з наступних підстав:

Сторони є суб'єктами господарювання,
тому відповідно до положень ст.ст. 4,
173-175 і 193 ГК України до прав і обов'язків
сторін, що виникли на підставі
зазначеного договору і є
господарськими зобов'язаннями, мають
застосовуватися відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Факт отримання відповідачем товару
підтверджується матеріалами справи, а
саме видатковою накладною, що
міститься у матеріалах справи (а.с.18),
яка підписана представниками сторін та
скріплена печатками підприємств
позивача та відповідача.

Доказів оплати поставленого позивачем
товару, матеріали справи не містять.

Зобов'язання відповідача, щодо оплати
за отриманий товар передбачено умовами
договору та нормами законодавства.

Відповідачем оплату поставленого
товару не здійснено, тобто порушено
умови договору, який підписаний між
сторонами.

Відповідно до ст. 265 Господарського
кодексу України, за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК
України та ст. 193 ГК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином і у
встановлений договором строк, а
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Стаття 663 Цивільного
кодексу України передбачає, що
продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей
строк, - відповідно до положень статті
530 цього Кодексу.

Стаття 712 ЦК України зазначає, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692
ЦК України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Щодо заперечень відповідача з того
приводу, що основною причиною
виникнення кредиторської
заборгованості є затримка у проведенні
платежів органами Державної
казначейської служби України, а
відповідач не має можливості вплинути
на ситуацію, що склалася, суд зазначає,
що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
через відсутність у нього необхідних
коштів, оскільки згадане правило
обумовлено замінністю грошей як їх
юридичною властивістю. Тому у даному
випадку порушення грошового
зобов'язання, суд не приймає доводи
боржника (відповідача) з посилання на
неможливість виконання грошового
зобов'язання через відсутність
необхідних коштів (стаття 607 ЦК України)
або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК
України чи стаття 218 ГК України).(п.1.10.
Постанови пленуму Вищого
господарського суду України " Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" №14 від
17 грудня 2013 року)

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що відповідач неналежним
чином виконав свої зобов'язання за
вищевказаним договором, спір між
сторонами виник з його вини, тому
позовні вимоги позивача в частині
стягнення з відповідача основного
боргу у розмірі 1 257 204грн. 00 коп. -
доводяться матеріалами справи, є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог позивача про
стягнення з відповідача пені у розмірі
44 894 грн. 74 коп., суд зазначає наступне:

Відповідно до частини першої статті 216
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу
України передбачено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч. 1 ст.548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Під неустойкою (штрафом, пенею),
відповідно до статті 549 цього Кодексу,
розуміється грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно до положень ч. 2 ст.551 Цивільного
кодексу України, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" (надалі-Закон) встановлено,
що його норми регулюють договірні
правовідносини між платниками та
одержувачами грошових коштів щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань.

Відповідно до ст. 1 Закону платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (ст. 3 Закону).

На підставі п. 6.4. договору, яким
передбачено, що у разі затримки
поставки обладнання або поставки не в
повному обсязі, заявленої замовником
при закупівлі обладнання за бюджетні
кошти постачальник сплачує Замовнику
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми непоставленого
обладнання за кожний день затримки,

Як вбачається з наданого позивачем
розрахунку пені (а.с.12), позивач
нарахував відповідачу пеню за
видатковою накладною №РН-00490 від 21.05.2013
року на суму 1 257 204грн. 00 коп. в період з
21.05.2013р. по 06.12.2013р. (199 днів) на загальну
суму 44 894,74грн. Проте, при здійсненні
розрахунку, позивач замість подвійної
облікової ставки НБУ використав одну
облікову ставку НБУ, що призвело до
помилкового розрахунку розміру пені.

Проте розмір пені має бути обрахований
з дотриманням вимог ч.6 ст. 232
Господарського кодексу України, якою
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано, а
також з урахуванням положень п. 1.9.
Постанови пленуму Вищого
господарського суду України " Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань"№14 від
17 грудня 2013 року, якою встановлено, що
день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені.

Таким чином, у зв'язку з порушенням
позивачем вимог ст.232 ГК України, щодо
періоду нарахування штрафних санкцій у
вигляді пені, судом здійснено
перерахунок наданого позивачем
розрахунку, а саме з обмеженням 6-ти
місячного періоду нарахування:

Відповідно до перерахованого судом
розрахунку пені вбачається, що до
стягнення підлягає пеня загальною
сумою 85007 грн. 65 коп., проте відповідно
до п. 1.12. Постанови пленуму Вищого
господарського суду України " Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" №14 від
17 грудня 2013 року встановлено, що з
огляду на вимоги частини першої статті
47 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК) господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань.

Враховуючи, що перерахована судом сума
пені перевищує суму, яка заявлена
позивачем до стягнення та з огляду на
те, що у суду відсутнє право виходити за
межі позовних вимог, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог про стягнення пені у розмірі,
який заявлено позивачем на загальну
суму 44 894 грн. 74 коп.

Щодо позовних вимог позивача про
стягнення з відповідача 3% річних у
розмірі 20563 грн. 03 коп., суд зазначає
наступне:

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Виходячи з того, що факт поставки
позивачем обладнання відповідачу є
доведеним матеріалами справи, а оплата
вказаного обладнання відповідачем
проведена не була, перевіривши наданий
позивачем розрахунок 3% річних за
неналежне виконання відповідачем
своїх зобов'язань, вважає, що позовні
вимоги позивача про стягнення з
відповідача суми 3% річних у розмірі 20 563
грн.03 коп., підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Отже, факт неналежного виконання
відповідачем зобов'язань за договором,
щодо своєчасної оплати за поставлений
позивачем товар встановлено судом та
доведено матеріалами справи.

Згідно зі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на відповідача у
повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з управління капітального
будівництва виконкому міської ради
(50101, Дніпропетровська область, м.
Кривий Ріг, площа Радянська, 1, р/р
1194 в ГУДКУ в Дніпропетровській
області, МФО 805012, ) на
користь концерна "СоюзЕнерго" (51200,
Дніпропетровська область, м.
Новомосковськ, вул.Спаська,8, р/р
7001 в КБ "Приватбанк" м.
Дніпропетровська, МФО 305299, ) суму основного боргу у розмірі 1 257
204 грн. 00 коп., пеню у розмірі 44 894 грн.
74 коп., 3% річних у розмірі 20563 грн. 03 коп.
та суму сплаченого судового збору у
розмірі 26453 грн. 24 коп.

Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскаржене протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Суддя Л.П. Кармазіна Повне рішення
складено 03.02.2014р.