КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2014 р.
Справа№ 910/20226/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2

ОСОБА_3

від відповідача - ОСОБА_4

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 на рішення Господарського суду
міста Києва від 09.12.2013 року (суддя
Грєхова О.А.)

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5

про стягнення 15950,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 09.12.2013 року по справі №910/20226/13
позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5, на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 11000,00 грн. -
основної заборгованості, 811,48 грн. - пені
та 1274,08 грн. - судового збору. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вищезазначене рішення та прийняти
нове, яким відмовити в задоволені
позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги апелянт зазначив, що при
ухваленні оскаржуваного рішення судом
першої інстанції порушено та
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.01.2014 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
10.02.2014 року.

В судове засідання 10.02.2014 року з'явились
представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та просив
скасувати оскаржуване рішення
Господарського суду міста Києва від
09.12.2013 року.

Представники позивача в судовому
засіданні заперечили проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі, та
просили залишити без змін оскаржуване
рішення Господарського суду міста
Києва від 09.12.2013 року.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд, за наявними у справі
та додатково поданими доказами,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши,
на підставі встановлених фактичних
обставин справи, правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

15 жовтня 2012 року між ФОП ОСОБА_2
(перевізник) та ФОП ОСОБА_5 (експедитор)
укладено договір міжнародного
перевезення вантажів (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору експедитор
доручає, а перевізник приймає на себе
зобов'язання щодо здійснення
міжнародних автомобільних перевезень
вантажів на умовах, передбаченими
даним договором та Конвенцією про
договір міжнародного перевезення
вантажів.

Згідно з п. 2.1 Договору експедитор надає
перевізнику оригінал або факс-копію
заявки на здійснення міжнародного
перевезення вантажу відповідної форми.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що
експедитор зобов'язаний проводити
оплату перевізнику за послуги, надані
ним відповідно до договору, в розмірі
та на умовах, вказаних в заявці на
перевезення. Якщо в заявці не зазначено
інше, то оплата повинна бути проведена
не пізніше 7 банківських днів з моменту
надання документів, які підтверджують
передачу вантажу отримувачу (адресату).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач на виконання умов Договору, на
підставі заявки відповідача надав
відповідачу послуги по перевезенню
вантажу. Відповідач свої зобов'язання
за договором належним чином не виконав
та не сплатив за надані позивачем
послуги.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського
кодексу України за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту
призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату.

Частиною 2 ст. 307 Господарського кодексу
України встановлено, що договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням перевізного документа
(транспортної накладної, коносамента
тощо), відповідно до вимог
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Твердження апелянта щодо відсутності
документів на підтвердження виконання
поставки, колегією суддів визнано
безпідставними, оскільки
спростовуються наявною в матеріалах
справи товарно-транспортною накладною
СMR №0327776.

Статтею 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити, у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 статті 231 ГК України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Місцевим господарським судом
встановлено, що пунктом 6.5 Договору
передбачено сплату Покупцю пеню в
розмірі 0,25% від суми заборгованості за
кожен день прострочення.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок
місцевого господарського суду щодо
нарахування пені, з врахуванням вимог
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", прийшла до висновку, що
останній складено арифметично
правильно.

Враховуючи вищевикладене та беручи до
уваги що відповідачем не надано
належних доказів, які б свідчили про
оплату послуг, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду щодо задоволення
позовних вимог в частині зобов'язання
позивача виконати спірні платіжні
доручення.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України
передбачено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано
обставини справи, рішення ухвалено
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 та скасування
рішення Господарського суду міста
Києва від 09.12.2013 року.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 09.12.2013 року по
справі №910/20226/13- без змін.

Матеріали справи №910/20226/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя
Л.Г. Сітайло

Судді
О.М. Баранець

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 11.02.2014 року