м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного акціонерного
товариства "Горлівськтепломережа"до
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"третя особаПублічне
акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Горлівське управління по
газифікації"провизнання права
власності на природний газ
Суддя Літвінова
Представники сторін:
від позивача: Требік Т.Ю. -
представник за дов.;
від відповідача: Безпалюк О.Л. -
представник за довіреністю.
від третьої особи: не з'явились.
У судовому засіданні 05.02.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Приватного акціонерного товариства
"Горлівськтепломережа" до Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
про визнання права власності за ПАТ
"Горлівськтепломережа" на природний
газ, що поставлений НАК "Нафтогаз
України" за договором купівлі-продажу
природного газу №14/2617/11 від 30.09.2011 за
період жовтень-грудень 2012 року у
загальному обсязі 27122,28 тис. куб.м. на
суму 35 508 488,98 грн., у тому числі по
місяцях.

Ухвалою від 25.11.2013 порушено провадження
у справі № 910/22675/13 та призначено справу
до розгляду на 16.12.2013.

Вказаною ухвалою, в порядку ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України, до участі у справі в якості
третьої особи, залучено третю особу,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача -
Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Горлівське управління по
газопостачанню та газифікації".

В судовому засіданні 16.12.2013 оголошено
перерву на 13.01.2014.

13.01.2014 через відділ діловодства суду
від позивача надійшла заява,
відповідно до якої позивач просить суд
стягнути з відповідача також витрати
пов'язані з явкою представника
позивача на судові засідання у розмірі
755,29 грн.

Ухвалою від 13.01.2014 відкладено розгляд
справи відкладений на 22.01.2014, на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.

22.01.2014 через відділ діловодства суду
від позивача надійшла заява, в якій
позивач просить також стягнути з
відповідача витрати пов'язані з явкою
представника позивача у судове
засідання у розмірі 1 549,23 грн.

22.01.2014 відповідач подав до суду
письмовий відзив на позов, в якому
заперечив проти позову та зазначив про
необхідність припинення провадження у
справі у зв'язку з відсутність предмету
спору, оскільки газ, права власності на
який просить позивач визнати право
власності, вже було ним спожито в
процесі вироблення теплової енергії.
Таким чином, об'єкта власності, на який
заявляє свої права позивач, не існує, а
отже, і право власності на нього
припинене.

Ухвалою від 22.01.2014 розгляд справи
відкладено на 05.02.2014 та продовжено
строк вирішення спору на 15 днів в
порядку ст.ст. 69, 77 Господарського
процесуального кодексу України.

05.02.2014 через відділ діловодства суду
від позивача надійшли письмові
заперечення на відзив відповідача.

В судовому засіданні 05.02.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, господарський
суд міста Києва

В С Т А Н О В И В:

30.09.2011 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (продавець за договором) та
Публічним акціонерним товариством
"Горлівськтепломережа", яке в
подальшому було перейменоване на
Приватне акціонерне товариство
"Горлівськтепломережа", у зв'язку з
необхідністю приведення діяльності
товариства у відповідності з
положеннями Закону України "Про
акціонерні товариства" (покупець за
договором) було укладено Договір №
14/2617/11 на купівлю-продаж природного
газу (надалі по тексту - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у IV кварталі 2011 року
та у 2012 році імпортований природний газ
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
газ на умовах цього Договору.

Газ, що продається за цим Договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями (пункт 1.2.
Договору).

Згідно з пунктом 2.1. Договору продавець
передає покупцеві з 01.10.2011 по 31.12.2012 газ
в обсязі до 112863,600 тис.куб.м., у тому
числі по місяцях кварталів.

Відповідно до п. 3.1 Договору, продавець
передає покупцю газ у пунктах
приймання-передачі газу на вхідній
запірній/відключаючій арматурі
покупця.

Право власності на газ переходить від
продавця до покупця в пунктах
приймання-передачі. Після переходу
права власності на газ покупець несе
всі ризики і приймає на себе всю
відповідальність, пов'язану з правом
власності на газ.

Умовами Договору передбачено, що
покупець зобов'язується укласти
технічну угоду щодо порядку обліку
газу з газотранспортними або
газодобувними, або газорозподільними
підприємствами (надалі -
газотранспортне підприємство) в
пунктах приймання-передачі газу. Про
укладення такої угоди покупець
повідомляє продавця протягом 3 днів з
дати її укладення.

З пояснень позивача вбачається, що
вказана технічна угода щодо порядку
обліку газу не була укладена.

Покупець до 20 числа місяця, що передує
місяцю поставки газу, надає продавцю
належним чином оформлену заявку на
планові обсяги споживання газу на
наступний місяць, підписану
уповноваженою особою. Плановий обсяг
поставки підтверджується продавцем та
доводиться до відома газотранспортних
підприємств в електронному вигляді ОДУ
ДК "Укртрансгаз" на відповідний місяць
поставки.

У разі невиконання та/або
несвоєчасного виконання покупцем
вимог п. 6.1 Договору, продавець має
право зменшити плановий обсяг
поставки, який зазначається в заявці на
наступний місяць поставки, пропорційно
загальній сумі грошових коштів, не
сплачених покупцем станом на 20 число
місяця, що передує місяцю поставки (п.
3.1.3).

Відповідно до п. 3.3 Договору,
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформляється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки газу
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно п. 3.4 Договору, не пізніше 5-го
числа місяця, наступного за місяцем
продажу газу, покупець зобов'язується
надати продавцеві підписані та
скріплені печатками покупця та
газорозподільного (газотранспортного)
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газорозподільному
(газотранспортному) підприємству по
одному примірнику оригіналу акта,
підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами.

Порядок обліку газу встановлений у 4
розділі Договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору, кількість
газу, яка подається покупцеві,
визначається за показами комерційних
вузлів обліку газу покупця та
відповідно до вимог наказу
Мінпаливенерго від 15.07.2010 №288 "Про
затвердження Методики визначення
обсягів природного газу, які
використовуються для виробництва
теплової енергії для населення в разі,
якщо суб'єкти господарювання
здійснюють постачання теплової
енергії різним категорія споживачів".

05.11.2012, 03.12.2012, 09.01.2013 позивач направив
відповідачу технологічні акти
споживання природного газу та акти
приймання-передачі природного газу за
жовтень, листопад, грудень 2012 року
(підписані позивачем та
газотранспортною організацією) згідно
договору №14/2617/11 від 30.09.2011, для
підписання (реєстр рекомендованої
кореспонденції від 05.11.2012, фіскальні
чеки від 11.01.2013, від 10.12.2012 в матеріалах
справи).

Листами від 04.01.2013№26-22/11.2-13, від 22.01.2013
№26-357/1.2-13 відповідач зазначив, що, "як
свідчить проведений аналіз,
теплопостачальними підприємствами при
оформленні фактично спожитих обсягів
природного газу, до використаного газу
для вироблення теплової енергії, яка
споживається населенням включаються
обсяги газу, використані для
компенсації втрат теплової енергії та
вироблення теплової енергії для
власних потреб теплопостачальних
підприємств.

Цим самим грубо порушуються вимоги
наказу Міністерства палива та
енергетики України від 15.07.2010 №288 "Про
затвердження методики визначення
обсягів природного газу, які
використовуються для виробництва
теплової енергії для населення в разі,
якщо суб'єкти господарювання
здійснюють постачання теплової
енергії різним категоріям споживачів".

У зв'язку із зазначеним відповідач
направив акти приймання-передачі
природного газу спожитого у листопаді
2012 року та грудні 2012 року, складені
відповідно до обсягів газу, необхідних
для виробництва теплової енергії
виключно для потреб населення".

В матеріалах справи наявний лист
позивача №09/13417 від 26.12.2012 адресований
відповідачу яким повернуто без підпису
акти надіслані відповідачем та
повторно направлено акти
приймання-передачі від 31.10.2012 та від
30.11.2012.

Листом від 08.02.2013 №09/1432 позивач
повернув відповідачу без підпису акти
приймання-передачі природного газу від
27.11.20142 (спожитого у жовтні 2012 року), від
30.11.2012 (спожитого у листопаді 2012 року),
від 31.12.2012 (спожитого у грудні 2012 року).
Вказаним листом позивач також направив
відповідачу акти приймання-передачі
природного газу за жовтень 2012 року,
листопад 2012 року та грудень 2012 року, для
підпису з боку відповідача та
скріплення підпису його печаткою.

Отже, відповідач мотивував свою
відмову від підписання спірних актів
приймання-передачі природного газу
посилаючись на наказ Міністерства
палива та енергетики України від 15.07.2010
№ 288 "Про затвердження Методики
визначення обсягів природного газу,
які використовуються для виробництва
теплової енергії для населення в разі,
якщо суб'єкти господарювання
здійснюють постачання теплової
енергії різним категоріям споживачів".

Між сторонами виникли розбіжності щодо
обсягів природного газу.

Позивач, в свою чергу, зазначає, що
рішенням Державної служби України з
питань регуляторної політики та
розвитку підприємництва від 29.10.2012 №6
"Про необхідність усунення
Міністерством енергетики та вугільної
промисловості України порушень
принципів державної регуляторної
політики згідно з вимогами Закону
України "Про засади державної
регуляторної політики згідно з
вимогами Закону України "Про засади
державної регуляторної політики у
сфері господарської діяльності" дію
наказу Міністерства палива та
енергетики України №288 від 15.07.2010
зупинено з 30.12.2012, тому позивач вважає,
що вимоги Методики № 288 повинні бути
застосовані у договірних відносинах,
що склались між сторонами у період її
дії.

З урахуванням зазначеного, позивач
зазначає, що у актах приймання-передачі
природного газу за жовтень-грудень 2012
року (який використовувався для
виробництва теплової енергії для
населення) ПАТ "Горлівськтепломережа"
було обґрунтовано визначено обсяг
фактично використаного природного
газу, виходячи з обсягу відпущеної у
жовтні, листопаді, грудні 2012 року
населенню теплової енергії з
урахуванням втрат теплової енергії в
теплових мережах.

Спір виник внаслідок того, що
відповідач, не підписуючи акти
приймання-передачі газу, не визнає за
позивачем право власності на обсяги
поставленого газу за Договором, в
результаті чого, позивач звернувся до
суду та в порядку ст.ст.16, 392, 526, 530, 334
Цивільного кодексу України просить
визнати право власності за ПАТ
"Горлівськтепломережа" на природний
газ, що поставлений НАК "Нафтогаз
України" за Договором купівлі-продажу
природного газу №14/2617/11 від 30.09.2011 за
період жовтень-грудень 2012 року у
загальному обсязі 27122,28 тис. куб. м. на
суму 35 508 488,98 грн., у тому числі по
місяцях:

- жовтень 2012 року - 3583,859 тис. куб.м. на
суму 4 691 988,20 грн.;

- листопад 2012 - 9 125,527 тис. куб.м. на суму 11
947 139,95 грн.;

- грудень 2012 року - 14412,894 тис. куб.м. на
суму 18 869 360,83 грн.

Відповідач у відзиві на позов
просить суд припинити провадження у
справі на підставі ст.80 Господарського
процесуального кодексу України, у
зв'язку з відсутністю предмету спору, з
посиланням на норми ст. 346 Цивільного
кодексу України, оскільки право
власності припиняється у разі знищення
майна, враховуючи, що об'єкт власності
на який заявляє свої права позивач, не
існує, а отже, і право власності на
нього припинене.

Оцінивши наявні в справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
обєктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, суд
приходить до висновку, що заявлені
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

В порядку ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Таким чином, особа має право звертатись
до суду за захистом саме порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів. Порушення своїх
прав та необхідність їх захисту, особи,
що звертаються до суду, повинні довести
належними та допустимими доказами.

Відповідно до п. 1-1 ч.1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Відсутність предмета спору означає
відсутність спірного матеріального
правовідношення між сторонами.

Господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи.

В процесі розгляду спору, суду не
доведено існування на момент
виникнення спору та припинення його
існування в процесі розгляду справи.
Тому підстави для припинення
провадження у справі в порядку п.1-1 ч. 1
ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України, відсутні, а твердження
відповідача щодо цього необґрунтовані.

Умовами Договору передбачено, що газ,
який продається за цим Договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями.

Позивач просить визнати право
власності на природний газ, що
поставлений за період жовтень-грудень
2012 року, тобто газ який був спожитий у
жовтні 2012 року, листопаді 2012 року та
грудні 2012 року відповідно. Даний факт
сторонами не заперечується.

У своїх запереченнях на відзив, позивач
заперечив проти вказаних тверджень
відповідача щодо знищення майна,
вказавши при цьому, що поняття
"знищення майна" не може бути
застосовано до цього виду майна, через
неможливість його будь-якого
зберігання, враховуючи особливість
цього майна як природний газ, який
поставляється і одразу ж
використовується для виробництва
теплової енергії, а відповідні обсяги
поставки та отримання природного газу
зафіксовані у актах
приймання-передачі, які щомісячно
складались та підписувались з боку
позивача та газорозподільного
підприємства і направлялись на адресу
відповідача, який зі свого боку
підтверджував факт поставки
природного газу, але ж в інших обсягах
(з різницею у врахуванні обсягів
природного газу, яка витрачається на
теплові втрати).

Заперечення позивача щодо цього судом
визнані необґрунтованими та
безпідставними з огляду на наступне.

Майно було знищено, що, в свою чергу є
підставою для припинення права
власності, в порядку п. 4 ч. 1 ст. 346
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої право власності припиняється у
разі знищення майна.

Під знищенням слід розуміти
використання майна, в результаті якого
воно припиняє своє існування.

За загальним правилом право власності
на майно припиняється в момент його
знищення.

Таким чином, припинення провадження у
справі на підставі зазначеної норми
ГПК можливе в разі, коли предмет спору
існував на момент виникнення
останнього та припинив існування в
процесі розгляду справи. Якщо ж він був
відсутній і до порушення провадження у
справі, то зазначена обставина тягне за
собою відмову в позові, а не припинення
провадження у справі. (п. 4.4 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України" № 18
від 26.12.2011).

Отже, враховуючи, що природний газ, що
поставлений відповідачем позивачу за
Договором за період жовтень-грудень 2012
року, був спожитий у 2012 році, а позивач
звернувся з даним позовом у листопаді
2013 року, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Всупереч вимог статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
позивачем не надано доказів наявності
обставин, для задоволення позовних
вимог.

Таким чином, дослідивши в сукупності
всі обставини справи та надані
сторонами докази, суд дійшов висновку
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Відповідно до вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 49, ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 10.02.2014.

Суддя

М.Є. Літвінова