СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року Справа № 919/1147/13

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді
Черткової І.В.,

суддів
Голика В.С.,

Рибіної С.А.,

за участю представників сторін:

представник позивача, Михайлова
Наталія Володимирівна, довіреність №
24 від 09.01.14, комунальне підприємство
"Ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 17" Севастопольської міської ради;

представник відповідача, Шамрай Роман
Віталійович, довіреність № б/н від
03.01.14, товариство з обмеженою
відповідальністю "КП Чисте місто";

розглянувши апеляційну скаргу
комунального підприємства
"Ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 17" Севастопольської міської ради

на рішення господарського суду міста
Севастополя (суддя Плієва Н.Г.) від 17
грудня 2013 року у справі № 919/1147/13

за позовом комунального підприємства
"Ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 17" Севастопольської міської ради
(вул. Очаковців, 6,Севастополь,99011)

до товариства з обмеженою
відповідальністю "КП Чисте місто" (вул.
Геловані, 1,Севастополь,99040)

про стягнення шкоди у розмірі 60149,94 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство
„Ремонтно-експлуатаційне
підприємство № 17" Севастопольської
міської Ради звернулось до суду із
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю „КП Чисте місто" про
стягнення шкоди у розмірі 60 149,94
грн.

Рішенням господарського суду міста
Севастополя від 17 грудня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, комунальне підприємство
„Ремонтно-експлуатаційне
підприємство № 17" Севастопольської
міської Ради звернулось до
Севастопольського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
зазначене рішення суду першої
інстанції та прийняти нове, яким
позовні вимоги задовольнити.

Підставою для скасування рішення суду
першої інстанції вважає порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заявник апеляційної скарги стверджує,
що господарський суд міста Севастополя
при винесенні рішення не врахував
висновки Державної фінансової
інспекції в місті Севастополі.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав вимоги
апеляційної скарги, наполягав на її
задоволенні.

Представник відповідача заперечував
проти апеляційної скарги просив
залишити рішення суду першої інстанції
без змін.

При повторному розгляді справи в
порядку статті 101 Господарського
процесуального кодексу України судова
колегія встановила наступне.

Державною фінансовою інспекцією в м.
Севастополі здійснено ревізію
фінансово - господарської діяльності
комунального підприємства
„Ремонтно-експлуатаційне
підприємство № 17" Севастопольської
міської Ради (КП «РЕП № 17» СМР), за
результатами якої складено акт № 06-21/59
від 25.04.2013

У пункті 7.5 акту «Законність та
достовірність формування
загальновиробничих витрат»
встановлено зайве віднесення
позивачем до витратної частини витрати
з вивозу твердих побутових відходів,
які не підтверджені первинними
бухгалтерськими документами у
відносинах з КП «Чисте місто» у 2011
році у кількості 389,80 м3 на суму 7624,49 грн,
в 2012 році у кількості 2685,35 м3 на суму
52525,45 грн.

Державною фінансовою інспекцією в м.
Севастополі в акті ревізії зроблено
висновок про недостовірність даних,
зазначених у актах виконаних робіт з
вивезення твердих побутових відходів,
що привело до збитків позивача. Згідно
з розрахунком суми збитків, наведеним
Державною фінансовою інспекцією в м.
Севастополі, сума матеріальної шкоди
(збитків), заподіяної відповідачем
позивачу, складає у 2011 році - 7624,49 грн, у
2012 році - 52 525,45 грн.

На підставі акту ревізії Державною
фінансовою інспекцією в м. Севастополі
було винесено позивачу вимогу №
27-06-14-14/1546 від 30.05.2013 про усунення
порушень, виявлених ревізією, пунктом 5
якої позивача зобов'язано відобразити
в обліку дебіторську заборгованість за
невиконані роботи, ненадані послуги
(різницю у вартості виконаних робіт,
послуг) та повернути на розрахунковий
рахунок підприємства надмірно
сплачені грошові кошти.

Зазначені обставини стали підставою
для звернення комунального
підприємства
„Ремонтно-експлуатаційне
підприємство № 17" Севастопольської
міської Ради до господарського суду із
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю „КП Чисте місто" про
стягнення шкоди у розмірі 60 149,94
грн.

Вивчивши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права та відповідність
висновків суду обставинам справи,
судова колегія дійшла висновку про
відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи з
наступного.

Відповідно до норм статті 11
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті
626 Цивільного кодексу України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 627
Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 901
Цивільного кодексу України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно із частиною першою статті 903
Цивільного кодексу України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до статті 632 ЦК України ціна
в договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом. Зміна ціни в
договорі після його виконання не
допускається.

01.04.2011 між товариством з обмеженою
відповідальністю „КП Чисте місто"
(Виконавець) та комунальним
підприємством
„Ремонтно-експлуатаційне
підприємство № 17"
Севастопольської міської Ради
(Споживач) був укладений договір

№8-03/329 про надання виконавцем
послуг по вивезенню твердих побутових
відходів споживача.

За умовами договору Виконавець
взяв на себе зобов'язання надавати
споживачу послуги з вивезення твердих
побутових відходів, накопичуваних
споживачем, а споживач - сплачувати
надані Виконавцем послуги в строки і
порядку, передбаченому договором (п.
2.1).

За змістом пункту 3.1 договору
розрахунковим періодом для оплати
послуг є календарний місяць. Споживач
вносить оплату за послуги на
розрахунковий рахунок виконавця не
пізніше 10 числа місяця, наступного за
розрахунковим, на підставі
виставленого виконавцем рахунку.

Вартість вивезення 1 куб.м. ТПВ складає
19,56 грн. (п. 3.2 договору).

За змістом пункту 4.2. договору споживач
зобов'язався, зокрема, протягом 3
робочих днів з моменту отримання акту
виконаних робіт підписати його або
надати виконавцю мотивовану письмову
відмову від підписання акта з
переліком формально визначених
заперечень. За відсутності такої
відмови роботи виконавця вважаються
прийнятими споживачем без заперечень у
незалежності від факту підписання акту
виконаних робіт (п.4.2.1).

Також сторонами було узгоджено та
підписано додаткові угоди до договору,
якими змінювалися обсяги вивезення
сміття на вулицях в залежності від пори
року (том 1 а.с.54-61).

Між сторонами був укладений договір №
8-03/30 від 01.06.2010 послуг з вивезення
твердих побутових відходів, терміном
дії до 31.12.2011. Додатковою угодою № 2 від
грудня 2011 термін дії договору
продовжено до 31.12.2012. Згідно цього
договору з протоколом розбіжностей та
додатковими угодами до договору
надання послуг, передбачалося з
вивезення побутових відходів з
контейнерних майданчиків за адресами,
вказаними в дислокаціях до договору.

Підставою для оплати наданих послуг за
вказаними договорами визначено
акти виконаних робіт (т.1 а.с. 44 ).

Як свідчать матеріали справи
відповідно з виставленими рахунками за
договорами відповідач в період 2011-2012
років надав послуги позивачу на
загальну суму 1 063 581,29 грн (т.1 а.с. 201).

Судом встановлено, що послуги
надавались відповідачем позивачу саме
на виконання договірних зобов'язань та
факт надання послуг оформлено
актами виконаних робіт (наданих
послуг). Акти підписані сторонами без
зауважень, що підтверджує отримання
послуг відповідачем у повному обсязі
та відсутність претензій позивача за
якістю та обсягом наданих послуг.

На підставі актів виконаних робіт та
виставлених відповідачем рахунків
позивачем було здійснено оплату за
надані послуги у повному обсязі, що
підтверджується платіжними
дорученнями (том 2 а.с.7-105).

Із встановлених обставин справи
вбачається, що у даному випадку
правовідносини між сторонами виникли
на підставі договору, в якому сторони
вільно на власний розсуд визначили
об'єм послуг, що підлягають виконанню,
та їх вартість, оскільки відповідно до
вимог чинного законодавства ці умови є
обов'язковими для сторін, тому вони
були ними виконані.

Зобов'язання за договором сторонами
виконані повністю, акти виконаних
робіт підписані без зауважень,
оплачені.

При цьому, з матеріалів справи не
вбачається, що укладені між сторонами
договори в частині визначення ціни
було визнано в установленому порядку
недійсними повністю або частково з
підстав її завищення, чи до них були
внесені відповідні зміни.

Позивач вважає, що підставою для
стягнення шкоди є ті обставини, що
Державною фінансовою інспекцією в м.
Севастополі здійснено ревізію
фінансово - господарської діяльності
комунального підприємства
„Ремонтно-експлуатаційне
підприємство № 17" Севастопольської
міської Ради (далі - КП «РЕП № 17»
СМР) за результатами якої складено акт
№ 06-21/59 від 25.04.2013

У пункті 7.5 акту «Законність та
достовірність формування
загальновиробничих витрат»
встановлено зайве віднесення
позивачем до витратної частини витрати
з вивозу твердих побутових відходів,
які не підтверджені первинними
бухгалтерськими документами у
відносинах з КП «Чисте місто» у 2011
році у кількості 389,80 м3 на суму 7624,49 грн,
в 2012 році у кількості 2685,35 м3 на суму
52525,45 грн.

Але виявлення вказаних порушень може
бути підставою для притягнення до
відповідальності посадових осіб у
встановленому чинним законодавством
порядку (постанова Вищого
господарського суду України від 10.07.13р.
у справі №910/2210/13).

Згідно зі ст.15 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні ", у
редакції чинній на час проведення
ревізії, законні вимоги службових осіб
органу державного фінансового
контролю є обов'язковими для
виконання службовими особами об'єктів,
що контролюються.

Довідка контрольно-ревізійного
управління чи акт перевірки може бути
підставою для вчинення відповідних
процесуальних дій посадовими особами
(зокрема - пред'явлення відповідного
позову до суду), однак не позбавляє
відповідну особу процесуального
обов'язку доводити свої вимоги
належними та допустимими доказами.

В якості доказів шкоди позивач
зазначає, що Державною фінансовою
інспекцією в м. Севастополі в акті
ревізії зроблено висновок про
недостовірність даних, зазначених у
актах виконаних робіт з вивезення
твердих побутових відходів, що привело
до збитків позивача. Згідно з
розрахунком суми збитків, наведеним
Державною фінансовою інспекцією в м.
Севастополі, сума матеріальної шкоди
(збитків), заподіяної відповідачем
позивачу складає у 2011 році - 7624,49 грн, у
2012 році - 52 525,45 грн.

Однак, такі доводи позивача не
беруться судом до уваги, з огляду на
наступне.

В силу ч. 2 ст. 22 ЦК України
збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

За змістом ст. 224 ГК України,
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Відповідно до ст. 218 ГК України,
підставою для господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин, у т.ч. у вигляді
відшкодування збитків, є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Підставою для притягнення особи до
господарсько-правової
відповідальності у вигляді
відшкодування збитків є наявність
складу господарського правопорушення,
який включає в себе: протиправну
поведінку (дію чи бездіяльність особи);
збитки, завдані такою поведінкою;
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та завданими збитками; вину
особи, внаслідок протиправної
поведінки якої було заподіяно збитки.

Відсутність одного із елементів складу
господарського правопорушення
виключає відповідальність особи у
вигляді відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 623 ЦК України
розмір збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Позивачем не надано належних та
допустимих доказів заподіяння йому
шкоди з боку відповідача, як
і не доведено наявність
причинного зв'язку між діями
відповідача та шкодою. Таким чином,
враховуючи відсутність у діях
відповідача елементів, необхідних для
настання відповідальності у вигляді
відшкодування збитків, суд
приходить до висновку, що позивачем не
доведено понесення ним збитків у 2011
році - 7624,49 грн, у 2012 році - 52 525,45 грн.

В даному випадку, позивач повинен був
довести суду факт порушення або
неналежного виконання своїх
зобов'язань за договором, що було б
підставою для задоволення позову. В
матеріалах справи відсутні, а
позивачем не надано суду таких доказів.

Акт ревізії фінансово-господарської
діяльності про недостовірність даних,
зазначених у актах виконаних робіт з
вивезення твердих побутових відходів,
що привело до збитків позивача,
автоматично не зумовлює настання
господарсько-правової
відповідальності відповідача з
підстав, передбачених ст. 218 ГК України.

Отже, у даному випадку
господарсько-правова
відповідальність, яка може
застосовуватись до відповідача, є
індивідуальною та не має жодного
відношення до правовідносин сторін,
які склались на підставі укладеного
між ними договору.

З цих підстав судом не приймаються
доводи апеляційної скарги про те, що
господарським судом першої інстанції
не враховані висновки Державної
фінансової інспекції в м. Севастополі з
результатів ревізії
фінансово-господарської діяльності.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що господарським судом першої
інстанції винесене рішення на
підставі недостовірних даних про
обсяги вивозу ТБО, які встановлені
Державною фінансовою інспекцією в м.
Севастополі не приймаються судовою
колегією, тому що сторони підписали
акти виконаних робіт без зауважень, що
підтверджує надання послуг у повному
обсязі та відсутність претензій по
якості та обсягам наданих послуг.

Не приймаються судом доводи стосовно
того, що підписані акти виконаних
робіт не можуть бути покладені за
основу признання достовірних актів
виконаних робіт та вказаних у них
обсягів, так як при підписанні актів
позивачу не було відомо про завишення
обсягів відповідачем та стало відомо
тільки при проведенні ревізії
Державною фінансовою інспекцією в м.
Севастополі.

Позивач зазначає, що господарським
судом міста Севастополя не перевірені
первинні фінансово-господарські
документи, якими підтверджуються
обсяги вивозу ТБО, у тому числі талони
на захоронення та акти виконаних робіт,
але цей довод не приймається до уваги у
зв'язку з тим, що він не спростовує
висновки суду першої інстанції про те,
що позивачем не надано належних та
допустимих доказів заподіяння йому
шкоди з боку відповідача, як
і не доведено наявність
причинного зв'язку між діями
відповідача та шкодою.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги є
необґрунтованими, недоведеними та
такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної
норми, належним чином апеляційну
скаргу не обґрунтовано, доказів та
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції апеляційному суду не
наведено.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку місцевого
господарського суду та не
підтверджуються наявними матеріалами
справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення
господарського суду міста Севастополя
відповідає нормам матеріального і
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи, у
зв'язку з чим підстави для його
скасування та задоволення апеляційної
скарги відсутні.

Керуючись статтею 101, пунктом 1 статті
103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу комунального
підприємства "Ремонтно-експлуатаційне
підприємство № 17" Севастопольської
міської ради залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Севастополя від 17 грудня 2013 року у
справі № 919/1147/13 залишити без змін.

Головуючий суддя
І.В. Черткова

Судді
В.С. Голик

С.А. Рибіна

Розсилка:

1. Комунальне підприємство
"Ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 17" Севастопольської міської ради
(вул. Очаковців, 6,Севастополь,99011)

2. Товариство з обмеженою
відповідальністю "КП Чисте місто" (вул.
Геловані, 1,Севастополь,99040)