ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року Справа № 922/3603/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Черкащенка М.М. - головуючого
(доповідач), Жукової Л.В., Студенця
В.І.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргуПублічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз
України"на постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
26.11.2013 рокуу справі господарського
судуХарківської областіза
позовомПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз
України"доПервомайського комунального
підприємства
"Тепломережі"простягнення 378 520,03 грн.в
засіданні взяли участь представники:

- позивача:Станишевський І.С.,-
відповідача:не з"явився,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулось
до господарського суду Харківської
області з позовом до Первомайського
комунального підприємства
"Тепломережі" (далі - ПКП "Тепломережі")
про стягнення 104 298,61 грн. - пені, 240 695,12
грн. - штрафу, 12 665,17 грн. - інфляційних
втрат та 20 861,13 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано
несвоєчасним виконанням відповідачем
зобов'язань щодо оплати поставленого
позивачем природного газу за договором
купівлі - продажу природного газу №
118-БО від 05.07.2012 року.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 10.10.2013 року
(позов задоволено частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 20 859,72
грн. - пені, 48 139,02 грн. - штрафу, 20 861,13 грн.
- 3% річних, 12 665,17 грн. - інфляційних втрат
та 2 050,50 грн. - судового збору. В
задоволенні позовних вимог про
стягнення пені в сумі 83 438,89 грн. та
штрафу в сумі 192 556,10 грн. відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення пені та штрафу лише в розмірі
20% заявлених позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що заявлені
до стягнення суми штрафних санкції є
надмірно великими, оскільки до
несвоєчасного розрахунку відповідачем
за поставлений газ призвели затримка
фінансування з державного бюджету та
надходження коштів від бюджетних
організацій і установ за послуги
теплопостачання.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 26.11.2013 року
рішення господарського суду
Харківської області від 10.10.2013 року
скасовано в частині стягнення з
відповідача 20 859,72 грн. - пені, 48 139,02 грн. -
штрафу та 2 050,50 грн. - судового збору та
прийнято в цій частині нове рішення,
яким стягнуто з відповідача 52 149,30 грн. -
пені, 120 347,56 грн. - штрафу та 7 570,40 грн. -
судового збору. В решті рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині зменшення пені та
штрафу, Харківський апеляційний
господарський суд виходив з того, що
зменшення розміру пені повинно
ґрунтуватись на загальних засадах
цивільного законодавства, зокрема,
справедливості, добросовісності та
розумності, а тому суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що штраф
та пеня підлягають стягненню в розмірі
50% заявлених позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
подало касаційну скаргу, в якій просить
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 26.11.2013 року
скасувати в частині відмови у
стягненні пені в сумі 52 149,30 грн. та
штрафу в сумі 120 347,56 грн. і прийняти нове
рішення, яким ці позовні вимоги
задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник
посилається на те, що судом неправильно
застосовані норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
прийняття незаконної постанови.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, 05.07.2012 року між ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" (продавець) та ПКП
"Тепломережі" (покупець) був укладений
договір № 118-БО купівлі - продажу
природного газу (надалі - договір №
118-БО), відповідно до умов якого,
продавець зобов'язався передати у
власність покупцю у 2012 році природний
газ, а покупець зобов'язався прийняти
та оплатити газ на умовах цього
договору. Газ, що продається за цим
договором, використовується покупцем
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається бюджетними
установами та організаціями та іншими
споживачами.

Згідно з п.6.1 договору № 118-БО, оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Відповідно до п. 7.2 договору № 118-БО, в
разі невиконання покупцем умов п. 6.1
договору продавець має право не
здійснювати поставку газу покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем пункту 6.1 умов цього договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач належним чином
виконав свої зобов'язання за договором
та поставив відповідачу у жовтні -
грудні 2012 року природний газ в обсязі
1196,756 тис. куб. м на загальну суму 5 578 960,53
грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу.

Проте, відповідач, в порушення приписів
ст.ст. 525, 526 ЦК України оплатив вартість
отриманого природного газу із
порушенням строків, обумовлених п.6.1
договору.

У зв'язку із несвоєчасною оплатою,
позивач на підставі ст. 549 ЦК України та
п.7.2 договору нарахував відповідачу 104
298,61 грн. - пені та 240 695,12 грн. - штрафу, які
суд апеляційної інстанції задовольнив
частково, зменшивши їх розмір на 50% та
стягнувши пеню в сумі 52 149,30 грн. і штраф
в сумі 120 347,56 грн., оскільки саме
вказаний розмір штрафних санкцій є
достатнім, розумним та справедливим.

Предметом касаційного оскарження є
постанова суду апеляційної інстанції в
частині зменшення розміру пені та
штрафу на 50%.

В обґрунтування поданої касаційної
скарги скаржник зазначає, що при
розгляді даної справи суд дослідив
лише ступінь виконання зобов'язання
боржником, не виконавши при цьому
вимоги закону щодо оцінки майнового
стану сторін, які беруть участь у
зобов'язанні та інших інтересів сторін,
які заслуговують на увагу, також, в
поданій касаційній скарзі заявник
вказує, що в оскаржуваній постанові
жодним чином не вмотивовано, не
наведено та необґрунтовано в чому саме
полягає винятковість обставин у даній
справі.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до статті 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчисляється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України,
встановлено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Аналогічне положення
міститься і в ст. 233 ГК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

За переконанням колегії суддів,
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що газ, який постачається
за укладеним договором,
використовується відповідачем
виключно для потреб населення та
бюджетних організацій і установ, які
несвоєчасно вносять оплату за послуги
теплопостачання, у зв'язку з тяжким
матеріальним становищем та
несвоєчасним бюджетним фінансуванням.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що сплата, в даному випадку, пені та
штрафу у повному обсязі зачіпає не лише
майнові інтереси відповідача, а й інші
інтереси, зокрема, бюджетних установ та
інших суб'єктів господарювання, то
колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції
щодо зменшення розміру пені та штрафу
на 50%.

Доводи скаржника про необґрунтоване
зменшення судом апеляційної інстанції
розміру пені та штрафу, що підлягають
стягненню за порушення строків оплати
за природний газ є такими, що не можуть
бути прийнятті до уваги колегією
суддів, оскільки Харківським
апеляційним господарським судом, при
вирішенні даного питання було
досліджено ступінь виконання
зобов'язання боржником, майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні та інші фактори, які
вплинули на можливість своєчасної
оплати відповідачем вартості
поставленого природного газу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що господарськими
судами дана правильна юридична оцінка
обставинам справи, тому висновки є
законними, обґрунтованими,
відповідають фактичним обставинам та
наявним матеріалам справи, нормам
матеріального та процесуального права,
а доводи касаційної скарги їх не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 26.11.2013 року у
справі №922/3603/13 залишити без змін.

Головуючий
М.М.Черкащенко

Судді
Л.В.Жукова

В.І.Студенець