Господарський суд Чернігівської
________________________________________________________________________
________________________________________________
РІШЕННЯ

28 січня 2014р.
Справа № 927/373/13

Позивач: Дочірнє підприємство
"УкрСіверБуд" Закритого акціонерного
товариства "ДСК", , вул.
Попова, 8 А, м. Чернігів, 14000

Відповідач: Комунальне підприємство
"Чернігівбудінвест", ,
пр-т. Миру, 263, м. Чернігів, 14013

Третя особа на стороні відповідача без
заявлення самостійних вимог на предмет
спору: Чернігівська міська рада, вул.
Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000

про зобов'язання до виконання умов
договору.

Представники сторін, третьої особи:

позивача: Вереша Р.В.

відповідача: Сулим Л.Л.

3-ї особи: Вовк П.І.

Позивач звернувся до господарського
суду Чернігівської області з заявою
про зобов'язання відповідача виконати
умови договору про передачу майнових
прав від 15.08.2012 року у зв'язку з їх
невиконанням у строк, передбачений
договором.

Заявою від 03.04.2013р. позивач
конкретизував позовні вимоги та
просив зобов'язати відповідача
виконати підпункт 3.4 пункту 3 договору
про передачу майнових прав від 15.08.2012
року щодо передачі інженерних мереж та
об'єктів інженерної інфраструктури, що
передбачені підпунктом 1.1 пункту 1
цього договору у комунальну власність
м. Чернігова.

Третя особа подала письмові пояснення,
у задоволенні позовних вимог просила
відмовити.

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 21.05.2013 року,
яке залишене без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 20.08.2013 року,
позов задоволено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 21.11.2013р. скасовано
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 20.08.2013 року та
рішення господарського суду
Чернігівської області від 21.05.2013 року, а
справу передно на новий розгляд до суду
першої інстанції в іншому складі.

Ухвалою від 12.12.2013р. справа
прийнята до провадження суддею
Михайлюком С.І.

16.01.2014р. сторонами укладена та
передана на затвердження суду мирова
угода. У судовому засіданні
сторони просили затвердити мирову
угоду.

Чернігівська міська рада подала
письмові пояснення, просить не
затверджувати мирову угоду. У судовому
засіданні представник третьої особи
проти задоволення позову заперечив.

Дослідивши матеріали, суд

в с т а н о в и в:

15.08.2012 між ДП "УкрСіверБуд" ЗАТ "ДСК"
(позивач) та КП "Чернігівбудінвест"
Чернігівської міської ради
(відповідач) укладено договір про
передачу майнових прав, за умовами
якого позивач передає відповідачу
майнові права на інженерні мережі та
об'єкти інженерної інфраструктури по
будівництву багатоквартирного
житлового будинку з улаштуванням
автономного джерела теплопостачання в
кожній квартирі, із офісними
приміщеннями на першому поверсі та
цокольному поверхах, господарськими
приміщеннями на кожному поверсі і
критою автостоянкою по вул.
В.Інтернаціоналістів, 41, які фактично
виконані згідно проектно-кошторисної
документації: зовнішні мережі
водопостачання, зовнішні мережі
каналізації, улаштування зовнішнього
електрозабезпечення, зовнішні мережі
теплозабезпечення, мережі
газопостачання.

Пп. 1.2 п. 1 договору сторони погодили, що
інженерні мережі та об'єкти інженерної
інфраструктури, що передбачені п.п. 1.1 п.
1 договору передаються для участі
відповідача, як замовника будівництва
відповідно до ст. 40 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності",
у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста Чернігів у
зв'язку із будівництвом
багатоквартирного житлового будинку з
улаштуванням автономного джерела
теплопостачання в кожній квартирі, із
офісними приміщеннями на першому та
цокольному поверхах, з господарськими
приміщеннями на кожному поверсі і
критою автостоянкою по вул. В.
Інтернаціоналістів, 41 в м. Чернігові
для подальшої передачі у комунальну
власність.

У відповідності до пп. 3.1 п. 3 договору
позивач зобов'язується передати
відповідачу майнові права на інженерні
мережі та об'єкти інженерної
інфраструктури, що передбачені пп. 1.1. п.
1 договору.

У свою чергу, відповідно до пп. 3.2 п. 3
договору відповідач зобов'язується
прийняти від позивача майнові права на
інженерні мережі та об'єкти інженерної
інфраструктури, що передбачені пп. 1.1. п.
1 договору та використати їх згідно п. 1.2
Договору.

Відповідно до пп. 3.3 п. 3 договору
відповідач зобов'язується
компенсувати (сплатити) на умовах
абзацу 2 ч. 5 ст. 30 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
позивачу різницю між здійсненими
витратами по будівництву інженерних
мереж та об'єктів інженерної
інфраструктури, що передбачені пп. 1 п. 1
договору, та розміром пайової участі
відповідача (замовника) у створенні та
розвитку інженерно-транспортної
соціальної інфраструктури міста
Чернігова.

Згідно з пп. 3.4 п. 3 договору відповідач
зобов'язується до 31 грудня 2012 року
передати інженерні мережі та об'єкти
інженерної інфраструктури, що
передбачені підпунктом 1.1. п. 1 договору
у комунальну власність м. Чернігова.

Предметом даного судового розгляду є
вимоги про зобов'язання відповідача
виконати підпункт 3.4 пункту 3 договору
про передачу майнових прав щодо
передачі інженерних мереж та об'єктів
інженерної інфраструктури, що
передбачені підпунктом 1.1 пункту 1
цього договору у комунальну власність
м. Чернігова.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.
1 ГПК України особа звертається до суду
за захистом свого особистого
немайнового або майнового права або
інтересу у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

У судовому засіданні 28.01.2014р.
представник позивача пояснив, що на
момент звернення з позовом до суду у
нього існувало та було порушено право
на сплату відповідачем вартості
інженерних мереж та об'єктів
інженерної інфраструктури, що є
предметом спірного договору, а також
право позивача щодо використання
зазначених інженерних мереж
відповідачем згідно підпункту 1.2.
договору; рішення суду буде виконане
способом фактичного виконання мирової
угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України
збов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь
другої сторонни (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

З огляду на викладене, можна зробити
висновок, що позивач просить суд
захистити його право на кошти за
інженерні мережі та об'єкти інженерної
інфраструктури, що є предметом
спірного договору, а також право на
використання зазначених інженерних
мереж відповідачем згідно підпункту 1.2.
договору шляхом зобов'язання
відповідача виконати підпункт 3.4
пункту 3 договору про передачу майнових
прав щодо передачі інженерних мереж та
об'єктів інженерної інфраструктури, що
передбачені підпунктом 1.1 пункту 1
цього договору у комунальну власність
м. Чернігова.

Як встановлено вище, відповідно до пп.
3.3 п. 3 договору відповідач
зобов'язується компенсувати (сплатити)
позивачу різницю між здійсненими
витратами по будівництву інженерних
мереж та об'єктів інженерної
інфраструктури, що передбачені пп. 1 п. 1
договору , та розміром пайової участі
відповідача (замовника) у створенні та
розвитку інженерно-транспортної
соціальної інфраструктури міста
Чернігова. При цьому компенсація
(сплата) має відбуватися на умовах
абзацу 2 ч. 5 ст. 30 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності."
Підпунктом 1.2. договору визначено, що
інженерні мережі та об'єкти інженерної
інфраструктури, що передбачені п.п. 1.1 п.
1 договору передаються для участі
відповідача, як замовника будівництва
відповідно до ст. 40 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності",
у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста Чернігів у
зв'язку із будівництвом
багатоквартирного житлового будинку з
улаштуванням автономного джерела
теплопостачання в кожній квартирі, із
офісними приміщеннями на першому та
цокольному поверхах, з господарськими
приміщеннями на кожному поверсі і
критою автостоянкою по вул. В.
Інтернаціоналістів, 41 в м. Чернігові
для подальшої передачі у комунальну
власність.

Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
(надалі Закон) замовник (сторона-2), який
має намір щодо забудови земельної
ділянки у відповідному населеному
пункті, зобов'язаний взяти участь у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту,
крім випадків, передбачених частиною
четвертою цієї статті. Частиною 1
статті 40 Закону визначено, порядок
залучення, розрахунку розміру і
використання коштів пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту встановлюють органи місцевого
самоврядування відповідно до цього
Закону. Пайова участь у розвитку
інфраструктури населеного пункту
полягає у перерахуванні замовником до
прийняття об'єкта будівництва в
експлуатацію до відповідного
місцевого бюджету коштів для створення
і розвитку зазначено інфраструктури
(частина 3 статті 40 Закону). Для
визначення величини пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту частина 5 статті 40 Закону
передбачає укладення договору з
органом місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 5 ст. 30 Закону якщо
технічними умовами передбачається
необхідність будівництва замовником
інженерних мереж або об'єктів
інженерної інфраструктури (крім мереж,
призначених для передачі та розподілу
електричної енергії, трубопроводів,
призначених для розподілу природного
газу, транспортування нафти та
природного газу) поза межами його
земельної ділянки, розмір пайової
участі у розвитку інфраструктури
населеного пункту зменшується на
суму їх кошторисної вартості, а такі
інженерні мережі та/або об'єкти
передаються у комунальну власність.
У разі якщо кошторисна вартість
будівництва інженерних мереж та/або
об'єктів інженерної інфраструктури
(крім мереж, призначених для передачі
та розподілу електричної енергії,
трубопроводів, призначених для
розподілу природного газу,
транспортування нафти та природного
газу) перевищує розмір пайової участі
замовника у розвитку інфраструктури
населеного пункту, орган місцевого
самоврядування приймає рішення про
відшкодування замовнику різниці між
здійсненими витратами та розміром
пайової участі замовника у розвитку
інфраструктури населеного пункту.

Таким чином питання пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту, передачі інженерних мереж або
об'єктів інженерної інфраструктури у
комунальну власність , відшкодування
замовнику різниці між здійсненими
витратами та розміром пайової участі
замовника у розвитку інфраструктури
населеного пункту врегульовані
законом, стосуються замовника
будівництва (сторона-2) та органу
місцевого самоврядування (третя особа).

Вимоги про стягнення вартості майна
(майнових прав) не заявлені.

Отже позивачем обраний невірний
спосіб захисту порушеного (на його
думку) права.

Окрім того, слід зазначити, що
відповідно до ст. 511 України
зобов'язання не створює обов'язку для
третьої особи. У випадках, встановлених
договором, зобов'язання може
породжувати для третьої особи права
щодо боржника та (або) кредитора.

За таких обставин позовні вимоги є
безпідставними.

Мирова угода є одним із способів
вирішення господарського спору та може
стосуватися лише прав і обов'язків
сторін щодо предмета позову (п. 3.19
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011р.).

За наявності безпідставного позову
мирова угода не може бути затверджена.

Враховуючи викладене, а також
керуючись ст.ст. 49, 78, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

У позовних вимогах відмовити
повністю.

Повне рішення виготовлене 03.02.2014р.

Суддя
С.І. Михайлюк