ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2014 р.
Справа № 926/1079/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

головуючого - судді - О.Л. Мирутенко

суддів - Г.М. Гнатюк

- Н.М. Кравчук

Розглянувши апеляційну скаргу ДТГО
«Львівська залізниця» в особі
відокремленого підрозділу
«Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень»

на рішення господарського суду
Чернівецької області від 17.12.2013 року.

у справі № 926/1079/13

за позовом: ДТГО «Львівська залізниця»
в особі відокремленого підрозділу
«Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень»

до 1: Глибоцької районної державної
адміністрації

до 2: ТзОВ «Компанія з управління
активами «ВОК Інвестмен»

про: визнання недійсним розпорядження
Глибоцької райдержадміністрації та
договору оренди земельної ділянки

З участю представників :

від позивача - Левчук І.М. - представник
(довіреність №НЮ-21 від 01.01.2014р.)

від відповідача 1,2 - не з'явився.

ВСТАНОВИВ :

Рішенням господарського суду
Чернівецької області від 17.12.2013р., суддя
Паскарь А.Д., було замінено
відповідача-2 - ТзОВ «Компанія з
управління активами «ВОК Інвестмен»
його правонаступником ТзОВ «ВОК
Інвестмен» та в задоволенні позову
ДТГО «Львівська залізниця» в особі
відокремленого підрозділу
«Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень» було
відмовлено.

З даним рішенням не погодився позивач -
ДТГО «Львівська залізниця» в особі
відокремленого підрозділу
«Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень» і оскаржила
його в апеляційному порядку, оскільки
вважає, що судом порушено норми
матеріального та процесуального права.

Розгляд справи відкладався.

Сторони були повідомлені належним
чином про час та місце судового
розгляду, що підтверджується списком
згрупованих рекомендованих
відправлень Львівського апеляційного
господарського суду за 28.01.2014р.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
докази, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Чернівецької
області від 17.12.2013р. у справі №926/1079/13 -
без змін, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
29.11.2007 року головою Глибоцької районної
державної адміністраціїбуло прийнято
розпорядження №616 "Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки в оренду ТОВ "КзУА
"ВОК-Інвестмент" на території
Сучевенської сільської ради, яким
затверджено проект відведення
земельної ділянки в оренду ТОВ "КзУА
"ВОК-Інвестмент", площею 29,3281 га, за
межами населеного пункту с. Просіка для
обслуговування викуплених будівель та
споруд колишнього майнового комплексу
птахофабрики "Глибоцька" в с. Просіка,
Сучевенської сільської ради,
Глибоцького району Чернівецької
області та встановлено розмір орендної
плати в розрахунку 1% нормативної
грошової оцінки, що складає 27247,43 грн.

На підставі даного розпорядження між
Глибоцькою райдержадміністрацією та
ТОВ "КзУА "ВОК-Інвестмент" був укладений
договір оренди земельної ділянки від
27.02.2008, зареєстрований у Чернівецькій
регіональній філії ДП "Центр ДЗК" 29.02.2008
за №4АА001034.

Державне територіально-галузеве
об'єднання "Львівська залізниця"
звернулося до Глибоцької районної
державної адміністрації та товариства
з обмеженою відповідальністю "Компанія
з управління активами "ВОК Інвестмент"
з позовом про визнання недійсними
розпорядження Глибоцької районної
державної адміністрації від 29.11.2007 № 616
про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки в
оренду та укладеного відповідачами на
його підставі договору оренди
земельної ділянки від 27.02.2008,
зареєстрованого у Чернівецькій філії
ДП "Центр ДЗК" 29.02.2008 за № 01.

Згідно статей 1 та 2 Господарського
процесуального кодексу України
звертаючись з позовами до
господарських судів, підприємства,
установи, організації реалізують
надане їм право захищати в судовому
порядку свої порушені або оспорюванні
права та охоронювані законом інтереси
у спосіб, передбачений, зокрема,
статтею 16 Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 статті 21 Закону України "Про
місцеві державні адміністрації"
визначено, що місцева державна
адміністрація розробляє та забезпечує
виконання затверджених у
встановленому законом порядку програм
раціонального використання земель,
лісів, підвищення родючості ґрунтів, що
перебувають у державній власності.

Частиною 1 статті 124 ЗК України
встановлено, що передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Відповідно до пункту 12 розділу X
Перехідних положень ЗК України до
розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, на яких розташовані державні, в
тому числі казенні, підприємства,
господарські товариства, у статутних
фондах яких державі належать частки
(акції, паї), здійснюють відповідні
сільські, селищні, міські ради, а за
межами населених пунктів - відповідні
органи виконавчої влади.

Згідно пункту "а" статті 17 ЗК України до
повноважень місцевих державних
адміністрацій у галузі земельних
відносин належить розпорядження
землями державної власності в межах,
визначених цим Кодексом.

Частиною першою статті 6 Закону України
"Про місцеві державні адміністрації"
визначено, що на виконання Конституції
України, законів України, актів
Президента України, Кабінету Міністрів
України, міністерств та інших
центральних органів виконавчої влади,
власних і делегованих повноважень
голова місцевої державної
адміністрації в межах своїх
повноважень видає розпорядження.

Таким чином, законодавством
передбачено право районної державної
адміністрації самостійно вирішувати
питання щодо надання у користування
земельні ділянки, а також те, що
способом волевиявлення адміністрації,
яка здійснює право розпорядження
землями державної власності щодо
регулювання земельних відносин, є
прийняття відповідного розпорядження
головою місцевої державної
адміністрації.

Згідно із частиною 1 статті 43 Закону
України "Про місцеві державні
адміністрації" акти місцевих державних
адміністрацій, що суперечать
Конституції України, законам України,
рішенням Конституційного Суду України,
актам Президента України та Кабінету
Міністрів України або інтересам
територіальних громад чи окремих
громадян, можуть бути оскаржені до
органу виконавчої влади вищого рівня
або до суду.

Статтею 21 ЦК України передбачено, що
суд визнає незаконним та скасовує
правовий акт індивідуальної дії,
виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що
правовий акт може бути визнаний
недійсним (незаконним, протиправним),
тобто таким, що не відповідає закону
(іншому правовому акту), якщо він
виданий органом або посадовою особою з
перевищенням наданих йому законом
повноважень або в межах компетенції,
але з порушенням діючого
законодавства.

Відповідно до статті 68 ЗК України до
земель залізничного транспорту
належать землі смуг відведення
залізниць під залізничним полотном та
його облаштуванням, станціями з усіма
будівлями і спорудами енергетичного,
локомотивного, вагонноколійного,
вантажного і пасажирського
господарства, сигналізації та зв'язку,
водопостачання, каналізації; під
захисними та укріплювальними
насадженнями, службовими,
культурно-побутовими будівлями та
іншими спорудами, необхідними для
забезпечення роботи залізничного
транспорту.

Статтею 65 ЗК України передбачено, що
землями промисловості, транспорту,
зв'язку, енергетики, оборони та іншого
призначення визнаються земельні
ділянки, надані в установленому
порядку підприємствам, установам та
організаціям .

Частиною другою статті 4 Закону України
"Про залізничний транспорт" визначення
територіальних меж залізниць
здійснюється за рішенням Кабінету
Міністрів України за поданням
центрального органу виконавчої влади в
галузі транспорту.

Відповідно до частини першої статті 125
ЗК України право постійного
користування земельною ділянкою
виникає після одержання її
користувачем документа, що посвідчує
право постійного користування
земельною ділянкою та його державної
реєстрації, а частина 1 статті 126 цього ж
кодексу передбачає, що право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державним
актом за формою, встановленою
Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судами обох інстанцій, у
позивача-апелянта відсутній державний
акт на право постійного користування
земельною ділянкою із зазначенням меж
земельної ділянки.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, а обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки, як вже було зазначено вище,
Державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою
позивачем не наданий, через його
відсутність, наданий позивачем План
смуги відведення лінії
Адинката-Берегомет Львівської
залізниці від км. 0+000 до км. 12+235 1959 року
не є належним доказом правомірності
користування спірною земельною
ділянкою.

Актом обстеження від 13.07.2007 про
встановлення межових знаків і
погодження меж земельних ділянок, які
передаються у власність або оренду на
території с. Просіка, Сучевенської
сільської ради ТОВ "Компанія з
управління активами "ВОК Інвестмент",
межі спірної земельної ділянки
погоджені суміжними
землекористувачами, зокрема і
представником Львівської залізниці.

Крім цього, вказана ділянка не
відноситься до земель залізничного
транспорту в розумінні статті 65 ЗК
України, у зв'язку з чим суд першої
інстанції прийшов до правомірного
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Твердження позивача -апелянта
про застосування до даних
правовідносин пункту б частини 4 статті
84 ЗК України, якою встановлено, що до
земель державної власності, які не
можуть передаватись у приватну
власність, належать землі під
державними залізницями, судом першої
інстанції обґрунтовано відхилено з
підстав недоведеності належності
спірної земельної ділянки до земель
залізниці.

Матеріалами справи повністю
підтверджено, що спірна земельна
ділянка відведена, а згодом передана
відповідачеві-2 у порядку,
передбаченому Земельним кодексом
України. Позивач користується землею,
не зареєструвавши належним чином,
відповідно до діючого законодавства,
право користування земельною ділянкою.
Тому, спірна земельна ділянка у
залізниці не вилучалась, бо вона їй не
належить відповідно до частини першої
статті 125 ЗК України, оскільки у ВП
"Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень" ДТГО
"Львівська залізниця" відсутні
документи, що посвідчують право
постійного користування земельною
ділянкою та державної реєстрації
такого права.

За таких обставин справи апеляційний
суд погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що в позові
слід відмовити за недоведеності
обставин.

З огляду на викладене, колегія
Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду Чернівецької
області від 17.12.2013р. по справі №926/1079/13
винесене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому відсутні правові підстави для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 ГПК України
Львівський апеляційний господарський
суд

Постановив:

Рішення господарського суду
Чернівецької області від 17.12.2013 року у
справі №926/1079/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу ДТГО «Львівська
залізниця» в особі відокремленого
підрозділу «Івано-Франківська
дирекція залізничних перевезень» - без
задоволення.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку.

Матеріали справи скерувати в
господарський суд Чернівецької
області.

Головуючий-суддя
О.Л. Мирутенко

Судді:
Г.М. Гнатюк

Н.М. Кравчук

«Повний текст постанови виготовлено
11.02.2014р.»