м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація"
до Громадської організації
"Організація інвалідів "Святошин"
Третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - Департамент комунальної
власності м. Києва виконавчого органу
Київської міської ради
(Київської міської адміністрації)
про стягнення 23 836,35 грн.
Суддя Трофименко Т.Ю.
Від позивача: Цимбаліст В.В. по
довіреності № 155/1/11-01 від 08.01.2014р.
Від відповідача: не з'явились
Від третьої особи : не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" до
Громадської організації "Організація
інвалідів "Святошин" про стягнення 23
Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань відповідно до
договору № 1050 про передачу майна
територіальної громади міста Києва в
оренду від 28.02.2013р.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.12.2013 р. порушено провадження
у справі в якості третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - Департамент
комунальної власності м. Києва
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської адміністрації)
та призначено її до розгляду у судовому
засіданні на 20.01.2014р. за участю
представників сторін та третьої особи.
16.01.2014р. через загальний відділ
діловодства Господарського суду міста
Києва від представника позивача
надійшла заява про збільшення розміру
позовних вимог, відповідно до якої
Комунальне підприємство
"Київжитлоспецексплуатація" просить
стягнути з Громадської організації
"Організація інвалідів "Святошин"
заборгованості з орендної плати в
розмірі 19 850,12 грн., заборгованість з
компенсації витрат підприємства в сумі
969,81 грн., заборгованість з компенсації
витрат підприємства за користування
земельною ділянкою в розмірі 14 381,67
грн., пеню в сумі 655,69 грн. та 3% річних в
17.01.2014р. через загальний відділ
діловодства Господарського суду міста
Києва від представника позивача
надійшло клопотання пор долучення до
металів справи додаткових документів
на вимогу ухвали суду.
20.01.2014р. через загальний відділ
діловодства Господарського суду міста
Києва від представника третьої особи
пояснення на позовну заяву, відповідно
до яких Департамент комунальної
власності м. Києва виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської адміністрації) вважає, що позов
підлягає задоволенню повністю.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, вимоги ухвали
суду від 19.12.2013 р. не виконав, про
поважні причини неявки суд не
Відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.
Такими обставинами, зокрема є:
нез'явлення в засідання представників
Оскільки нез'явлення у судове
засідання повноважного представника
відповідача та неналежне виконання ним
вимог суду перешкоджає повному,
всебічному та об'єктивному розгляду
справи, суд визнав за необхідне
розгляд даної справи відкласти на
Позивач в судовому засіданні 29.01.2014р.
позовні вимоги підтримав повністю.
Представник відповідача в судове
засідання 29.0.2013 не з'явився, письмовий
відзив на позов не подав, вимог суду
викладених в ухвалі про порушення
провадження у справі від 19.12.2013 та
ухвалі від 20.01.2014р. про відкладення
розгляду справи не виконав.
Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення,
оскільки ухала суду направлялась на
адресу відповідача. що визначена за
матеріалами справи. Ухвали суду
отримані представником відповідача, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового рекомендованого
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвалу
суду про порушення провадження у
справі від 21.01.2013 було надіслано
відповідачу рекомендованою
кореспонденцією з повідомленням про
вручення на адресу, що зазначена в
позовній заяві, а саме : м. Київ, вул.
М.Тимошенко, 2-3 гурт. яка згідно
матеріалів справи є місцезнаходженням
відповідача.

Стаття 64 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює, що у разі відсутності
сторін за адресою місцезнаходження, що
зазначена в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб
-підприємців ухвала про порушення
провадження у справі вважається
врученою їм належним чином.

У пункті 11 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 15.03.2007
№ 01-8/123 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році"
зазначено, що до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Слід також зазначити, що вищезгаданий
інформаційний лист відправляє до
пункту 4 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 02.06.2006
№ 01-8/1228 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005
році"(із змінами від 08.04.2008), в якому
зазначається, що примірники
повідомлень про вручення
рекомендованої кореспонденції,
повернуті органами зв'язку з
позначками "адресат вибув", "адресат
відсутній" і т. п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Про поважні причини неявки в судові
засідання повноважного представника
відповідача суд не повідомлений.
Клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Оскільки наявних в матеріалах справи
документів достатньо для її розгляду,
суд вважає, що неявка представника
відповідача не перешкоджає розгляду
справи по суті.

Представником третьої особи надані
суду письмові пояснення, відповідно до
яких позовні вимоги підтримує в
повному обсязі.

В судовому засіданні 29.01.2014р.,
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України договір - є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного
права, яка визначається як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До зобов'язань, що виникають
з договорів, застосовуються загальні
положення про зобов'язання, якщо інше
не випливає із закону або самого
договору. Як і будь-який правочин, він є
вольовим актом, оскільки виражає
спільну волю сторін, що втілюється у
договорі. Змістом договору є, власне, ті
умови, на яких сторони погоджуються
виконувати договір, і вони мають
дотримуватися взятих на себе
зобов'язань.

Відповідно до Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" об'єктом оренди є нерухоме майно
(будівлі, споруди, приміщення) (п. 1 ст. 4
Закону) орендодавцями є органи,
уповноважені органами місцевого
самоврядування, управляти нерухомим
майном, яке перебуває у комунальній
власності (ст. 5 Закону).

Між Департаментом комунальної
власності м.Києва виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) -
орендодавцем та Громадською
організацією "Організація інвалідів
"Святошин" (орендарем), а також КП
"Київжитлоспецексплуатація"
(підприємством) було укладено договір
від 28.02.2013 року № 1050 про передачу майна
територіальної громади міста Києва в
оренду.

Відповідно до умов договору
передається в оренду Громадській
організації "Організація інвалідів
"Святошин" (надалі - відповідач) нежиле
приміщення загальною площею 1761,10 кв.м, в
т.ч. на 1 поверсі - 882,70 кв.м, на 2 поверсі -
848,40 кв.м, у підвалі - 30,00 кв.м в будинку
№10 літер А на вул. Жолудева.

28.02.2013р. між сторонами по договору був
підписаний акт приймання - передачі
нерухомого майна, відповідно до якого
відповідач отримав в орендне
користування нежиле приміщення
загальною площею 1761,10 кв.м, в т.ч. на 1
поверсі - 882,70 кв.м, на 2 поверсі - 848,40 кв.м,
у підвалі - 30,00 кв.м в будинку №10 літер А
на вул. Жолудева.

Згідно з п. 2.4 договору № 1050 об'єкт
оренди належить до комунальної
власності територіальної громади
м.Києва і знаходиться на балансі КП
"Київжитлоспецексплуатація" (надалі -
позивач).

Відповідно до п. 9.1 договору № 1050 строк
дії договору встановлено з 28.02.2013 р. по
26.02.2016 року.

Згідно з п.п. 3.1, 3.3, 3.6 договору за
користування об'єктом оренди Орендар
сплачує на рахунок КП
"Київжитлоспецексплуатація" орендну
плату, компенсацію витрат підприємства
за користування земельною ділянкою, на
якій розташований об'єкт оренди, та
компенсацію витрат підприємства,
починаючи з дати підписання акта
приймання-передачі. Останнім днем
сплати орендної плати є дата
підписання орендарем та орендодавцем
акта приймання-передачі при поверненні
об'єкта оренди позивачу.

Відповідно до п.п. 3.7, 4.2 вказаного
договору відповідач зобов'язаний
сплачувати незалежно від наслідків
господарської діяльності орендну
плату та компенсацію витрат
підприємства своєчасно (щомісячно не
пізніше 5 числа наступного місяця).

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідачем в порушення
умов договору не було у повному обсязі
сплачено вартість наданих послуг
оренди, компенсацію витрат
підприємства за користування
земельною ділянкою, на якій
розташований об'єкт оренди, та
компенсацію витрат підприємства, за
період з 01.10.2013р. до 31.12.2013, в зв'язку з
чим у відповідача виникла
заборгованість перед позивачем в
розмірі 19 850 грн. 12 коп. по орендній
платі, 969 грн. 81 коп. з компенсації
витрат підприємства, 14 381 грн. 67 коп. з
компенсації за користування земельною
ділянкою.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Статтею 759 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до ч. 3 статті 19 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" строки внесення
орендної плати визначаються у
договорі.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України з наймача справляється
плата, за користування майном, розмір,
якої встановлюється договором оренди.

Згідно з п.п. 3.1, 3.3, 3.6 договору за
користування об'єктом оренди Орендар
сплачує на рахунок КП
"Київжитлоспецексплуатація" орендну
плату, компенсацію витрат підприємства
за користування земельною ділянкою, на
якій розташований об'єкт оренди, та
компенсацію витрат підприємства,
починаючи з дати підписання акта
приймання-передачі. Останнім днем
сплати орендної плати є дата
підписання орендарем та орендодавцем
акта приймання-передачі при поверненні
об'єкта оренди позивачу.

Відповідно до п.п. 3.7, 4.2 вказаного
договору відповідач зобов'язаний
сплачувати незалежно від наслідків
господарської діяльності орендну
плату та компенсацію витрат
підприємства своєчасно (щомісячно не
пізніше 5 числа наступного місяця).

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу
України визначає, що плата за
користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Всупереч вищеназваному договірному
зобов'язанню відповідач не виконав
своїх обов'язків в частинні внесення
плати за оренду нежитлового приміщення
та витрат підприємства в результаті
чого виникла заборгованість за період
з 01.10.2013р. по 31.12.2013, яка за
обґрунтованими розрахунками позивача
становить: 19 850 грн. 12 коп. по орендній
платі, 969 грн. 81 коп. з компенсації
витрат підприємства, 14 381 грн. 67 коп. з
компенсації за користування земельною
ділянкою.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" однією із істотних умов договору
оренди та основним обов'язком орендаря
є сплата орендних платежів з
урахуванням індексу інфляції.

Статтею 18 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
визначається, що орендар зобов'язаний
вносити орендну плату своєчасно і у
повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається (ст. 525 Цивільного кодексу
України), якщо інше не встановлено
договором або законом.

З огляду на викладене, вимоги позивача
про стягнення з відповідача
заборгованості зі сплати орендної
плати у розмірі 190850,12 грн., 969 грн. 81 коп.
з компенсації витрат підприємства, 14 381
грн. 67 коп. з компенсації за
користування земельною ділянкою є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Зважаючи на вищевказане, вимоги
Комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" в частині
стягнення основного боргу є
обґрунтованими та такими що підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Позивачем заявлені вимоги про
стягнення з відповідача пені в сумі
655,69 грн. та 3% річних в розмірі 177,34 грн.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про
зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків
передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом зокрема сплата
неустойки.

Пунктом 6.2 договору №1050 передбачено, що
за несвоєчасну сплату орендних
платежів відповідач сплачує пеню в
розмірі 0,5% від розміру несплачених
орендних платежів за кожний день
прострочення, але не більше розміру
встановленого законодавством України.

Перевіривши правильність нарахування
позивачем пені за порушення строків
оплати орендних платежів, суд
приходить до висновку, що з відповідача
підлягає стягненню на користь позивача
пені в сумі 369,53грн.

В частині стягнення пені в сумі 286,16
грн. позовні вимоги задоволенню не
підлягають оскільки умовами договору
не передбачена відповідальність
відповідача, у вигляді пені, за
порушення відповідачем строків сплати
позивачу компенсації витрат
підприємства та компенсації за
користування земельною ділянкою.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання; боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Отже передбачене законом право
кредитора вимагати спати боргу з
урахуванням, процентів річних є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утриманими
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на
суму боргу та проценти річних входять
до складу грошового зобов'язання і не
ототожнюються із санкціями за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань.

Дії відповідача є порушенням вимог
договору, тому є підстави для
застосування відповідальності за
умовами договору, умовами статті 625
Цивільного кодексу України та Закону
України Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

Перевіривши правильність нарахування
позивачем 3% річних, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог в частині стягнення 3% річних в
сумі 177,34 грн.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Громадської організації
«Організація інвалідів «Святошин» (03680,
м. Київ, вулю. Якутська, 10, ) на користь Комунального
підприємства
"Київжитлоспецексплуатація"(м. Київ,
вул. Володимирська, 51А. )
19 850 грн. 12 коп. заборгованості по
орендній платі, 969 грн. 81 коп.
заборгованість з компенсації витрат
підприємства, 14 381 грн. 67 коп.
заборгованість з компенсації за
користування земельною ділянкою, 369
грн. 53 коп. - пені, 177 грн. 34 коп. - 3% річних,
1 812 грн. 57 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням в законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 31.01.2014р.

СуддяТрофименко Т.Ю.