донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

05.02.2014 справа №913/2409/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддівТатенко В.М.
Зубченко І.В., Радіонова О.О., За участю
представників сторін:

від позивача:Сірий А.М. довіреністьвід
відповідача:Рибалкіна О.О.
довіреністьвід третьої особи 1.:не
з'явивсявід третьої особи 2.:Поета А.І.
довіреністьрозглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну
скаргуДержавного підприємства
«Вугілля України», м. Київ на рішення
господарського судуЛуганської
областівід27.11.2013р.у справі№ 913/2409/13
(суддя: Ворожцов А.Г.),порушеній за
позовом:Державного підприємства
«Вугілля України», м. Київдо
відповідача: Державного підприємства
«Антрацит», м. Антрацит Луганська
область треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача:1. Приватне
акціонерне товариство «Луганська
вугільна компанія», м. Луганськ 2.
Товариство з обмеженою відповідністю
«Центральна збагачувальна фабрика
«Нагольчанська», м. Антрацит Луганська
областьпро:стягнення 29' 859,36 грн.
збитків

встановив:

Державне підприємство «Вугілля
України» (далі -«Позивач») звернувся до
господарського суду Луганської
області про стягнення з Державного
підприємства «Антрацит» (далі -
«Відповідач») 29' 859,36 грн. збитків за
порушення взятих на себе зобов'язань.

За клопотанням Відповідача місцевим
господарським судом до участі у справі
у якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ухвалою від
31.10.2013р. були залучені Приватне
акціонерного товариства «Луганська
вугільна компанія» (далі - «Компанія»)
та Товариство з обмеженою
відповідністю «Центральна
збагачувальна фабрика «Нагольчанська»
(далі - «Товариство»).

Рішенням господарського суду
Донецької області від 27.11.2013р. у справі
№ 913/2409/13 у задоволені позовних вимог
було відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що у діях відповідача відсутній
склад цивільного правопорушення, яке
тягне за собою відповідальність у
вигляді стягнення збитків, оскільки
відповідач не порушив зобов'язань, що
випливають із договору перевезення.
Окрім того, відмовляючи у задоволенні
позову суд виходив з того, що «…Не
перебуваючи із перевізником у
правовідносинах перевезення вантажу
на користь Позивача, Відповідач не мав
права доручити вантажовідправнику
(Товариству) виконання зобов'язань з
укладання договору перевезення та його
виконання.…»

Позивач не погоджуючись з рішенням
господарського суду, подав апеляційну
скаргу, в якій просить рішення
господарського суду Луганської
області від 27.11.2013р. у справі № 913/2409/13
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Заявник скарги не погоджується із
висновком господарського суду
посилаючись на те, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
наполягає на тому, що судом не в повній
мірі дослідженні матеріали та докази
по справі та невірно зроблені висновки.

Учасники судового процесу були
апеляційним судом належним чином
повідомлені про день, час та місце
розгляду апеляційної скарги.

Представник Позивача підтримав доводи
викладені в апеляційній скарзі

Представник Відповідача надіслав
відзив, у якому звернувся до суду з
проханням рішення суду першої
інстанції залишити без змін,
апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа - Приватне акціонерне
товариство «Луганська вугільна
компанія», м. Луганськ у судове
засідання не з'явилось, поважність не
явки не повідомило.

Представник третьої особи - Товариство
з обмеженою відповідністю «Центральна
збагачувальна фабрика
«Нагольчанська», м. Антрацит надало
пояснення по суті позовних вимог, у
якому наполягало на залишенні рішення
суду першої інстанції без змін,
апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статей 44, 811
Господарського процесуального кодексу
України здійснено фіксацію судового
процесу технічними засобами та
складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає рішення
господарського суду винесеним з
неповним дослідженням усіх матеріалів
справи, відтак - з порушенням норм
процесуального права, та - з
неправильним застосуванням норм
матеріального права. Що є підставою
вважати рішення незаконним та
необґрунтованим; а апеляційну скаргу
такою, що підлягає задоволенню у
повному обсязі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом, між сторонами був укладений
договір поставки вугілля № 21-11/1-ЕН від
19.04.11 (далі - «Договір поставки», а.с. 11 -
17).

Предмет Договору поставки передбачає,
що постачальник поставляє покупцю
продукцію - вугілля в асортименті, за
реквізитами та якісними
характеристиками, обумовленими цим
договором (п.п.1.1 п.1 Договору поставки).

Вугілля поставляється рівномірно
добовими обсягами протягом періоду
поставки залізничним транспортом у
відкритих на піввагонах вантажною
швидкістю на умовах «DDP» (залізнична
станція призначення), згідно з
міжнародними правилами тлумачення
торгівельних термінів «Інкотермс» в
редакції 2000р.

За пунктом 3 Договору поставки
постачальник зобов'язується здійснити
завантаження вугіллям однорідної
якості всіх вагонів партії та по всій
глибині вагону в справні, очищені від
залишків попер нього вантажу, сміття,
тощо, вагони та у відповідності до
вимог завантаження, що ставляться
Залізницею (п.п.3.1.2); здійснювати
заповнення та оформлення транспортних
документів на перевезення Залізницею
вугілля. (п.п.3.1.8); надавати
вантажоотримувачу вугілля одночасно з
прибуттям кожної партії вугілля
залізничні накладні (п.п.3.1.4); за виданою
покупцем довіреністю, протягом 10 днів з
дати поставки, але не пізніше 5 числа
місяця, що слідує за місяцем поставки,
забезпечити проведення з
вантажоотримувачами звіряння
відвантаженого у місяця поставки
вугілля, підписати та скріпити своєю
печаткою акти звіряння вугілля по
кількості та якості, скласти на їх
основі відповідні акти
приймання-передачі вугілля за
договором і розрахунок знижок/надбавок
його ціни, які разом з актами звіряння у
той же термін передати покупцеві до
підписання.

Відповідно до п.п. 3.1.2 п.3 Договору
поставки, Відповідач мав здійснювати
завантаження вугіллям однорідної
якості всіх вагонів партії та по всій
глибині вагону в справні, очищені від
залишків попереднього вантажу, сміття
вагони та у відповідності до вимог
завантаження, що ставляться
Залізницею.

Відповідно до п.п. 8.3 п.8 договору, у
випадку прийняття вугілля, якісні
показники якого не відповідають умовам
договору, а також пунктам 3.1.2 та 3.1.3,
Відповідач повністю відшкодовує
витрати Позивача та вантажоотримувача
зі сплати користування вагонами,
витрат на подачу-прибирання,
маневрових робіт тощо.

Виходячи з приписів п. 5.1. Договору
поставки на взаємовідношення Сторін по
відвантаженню, постачанню та прийманню
вантажу розповсюджуються правила,
зокрема, Статуту залізниць України.

Підписавши договір з Відповідачем,
Позивач уклав з ПАТ «Центренерго»
договір 111/2 від 29.04.2011 р. (далі - «Договір
111/2») з аналогічними умовами.

30.08.2011р. та 29.09.2011р. Сторони уклали
додатки, відповідно, №№ 09/11-2, 09/11-3 до
Договору постачання, яким обумовили,
що на його виконання Товариство на
адресу Трипільської ТЕС (структурна
одиниця ПАТ «Центренерго») буде
відвантажена вугільна продукція.

Як вбачається з матеріалів справи та
учасниками спору не заперечується, на
виконання умов Договору постачання та
Договору 111/2 Товариство, яке діяло за
дорученням Компанії, на адресу
Трипільської ТЕС (структурна одиниця
ПАТ «Центренерго») у 2011 році за
залізничними накладними №№ 49605454, 49631492,
50039346, 50097104, 50097146, 50100379 у вагонах №№ 6490350,
67891481, 65229460, 68605161, 67666784, 67349951 був
відвантажений та відправлений вантаж -
вугільна продукція.

На проміжній залізничній станції
Нижньодніпровський вузол, при
перевірці маси вантажу у
вищезазначених вагонах, було виявлено
розбіжності (перевантаження) між
фактичною масою і масою, зазначеною в
накладних, про що залізницею були
складені комерційні акти АА040687/493/207,
АА040681/487/296, АА040711/516/303, АА 040720/524/310,
040719/523/309 із яких слідує, що вищевказані
вагони були затримані на станції у
зв'язку з виявленим навантаженням
вантажу понад вантажопідйомність
вагонів.

Надлишок вугілля був перевантажений з
вагону № 66490350 у вагон 64275308, з вагону
67891481 у вагон 67195644, з вагону № 65229460, №
68605161, № 67066784 у вагон № 65348377, з вагону
67349951 у вагон № 67703231 та за посилочними
накладними №№ 45624749, 45642626,45941374, 46081162 -
відправлено на адресу Компанії.

У зв'язку з цією обставиною з ПАТ
«Центренерго» за додаткові послуги по
перевантаженню надлишку вантажу з
вищезазначених вагонів в інші вагони
залізницею було стягнуто 29' 859,36 гри. Ця
сума за рішенням господарського суду м.
Києва від 20.11.2012р. у справі № 5011-42/13545-2012
(а.с.28) була стягнута з Позивача на
користь ПАТ «Центренерго» та - сплачена
першим шляхом заліку зустрічних
однорідних вимог, підтвердженням чого
є акт звірки розрахунків станом на
01.01.2013р. (а.с.56).

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести певними
засобами доказування ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК
України, зобов'язанням - є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Приписи статті 11 ЦК України
передбачають, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
завдання майнової шкоди (матеріальної)
- збитків.

Донецький апеляційний господарський
суд погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що між
сторонами був укладений договір, який
за своєю правовою природою є договором
поставки, тому спірні відносини,
регулюються главою 30 розділом 1
Господарського кодексу («ГК») України
(ч.6 ст. 265 ГК України) та главою 54
розділом 1 Цивільного кодексу («ЦК»)
України.

Приписи статті 265 ГК України
встановлюють, що за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Приписи п.6 ст. 265 ГК України
встановлюють, що реалізація суб'єктами
господарювання товарів не
господарюючим суб'єктам здійснюється
за правилами про договори
купівлі-продажу. До відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1,2 ст.712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу
(«ГК») України суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Виходячи з п. 1 ст. 528 ЦК України
виконання обов'язку може бути
покладено боржником на іншу особу, якщо
з умов договору, вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства
або суті зобов'язання не випливає
обов'язок боржника виконати
зобов'язання особисто.

Приписи статті 610 ЦК України
встановлюють, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується
факт поставки товару Відповідачем з
порушенням приписів п. 3.1.2 Договору
поставки. Адже вантаж був завантажений
вантажовідправником (Товариством),
який дія за дорученням Компанії, яка, у
свою чергу, діяла на виконання
доручення Відповідача, у вагони з
порушенням вимог ст.. 32 Статуту, що
призвело до збитків Позивача у спірній
сумі, сплаченій Позивачем ПАТ
«Центренерго» шляхом заліку
зустрічних однорідних вимог.

При цьому, наявність вини у цих збитках
саме з боку Відповідача судова колегія
вважає повністю доведеною матеріалами
справи. Адже останній, незважаючи на те,
що ним безпосередньо не здійснювалось
завантаження вантажу у вагони, має
нести відповідальність перед
Позивачем за дії Компанії та
Товариства, як в силу приписів ст.. 528 ЦК
України, так і відповідно до умов
пунктів 2.1., 3.1.2., 5.1., 8.3 Договору
поставки.

Одним із наслідків порушення
зобов'язання є - відшкодування збитків.

Згідно статті 22 ЦК України збитками - є,
зокрема, витрати, які особа зробила для
відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 224 ГК України,
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Частина 1 ст. 225 ГК України зазначає, що
до складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються, зокрема, додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково витрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною.

За таких обставин, враховуючи
наявність в діях Відповідача всього
складу елементів цивільно-правового
правопорушення, які завдали позивачу
збитки апеляційний суд приходить до
висновку про обґрунтованість вимог
Позивача щодо стягнення з Відповідача
на відшкодування завданих збитків 29'
859,36 грн.

Висновок місцевого господарського
суду про відсутність вини у діях
Відповідача щодо завданих Позивачу
збитках спростовується
вищевикладеними висновками судової
колегії та - системним аналізом наявних
у матеріалах справи доказів. Відтак - є
помилковим, що зумовлює скасування
прийнятого судом рішення та - прийняття
нового про задоволення позовних вимог
у повному обсязі.

Апеляційний суд вважає, що вимоги
позивача є законними та обґрунтованими
у заявленій сумі.

Судові витрати за подачу апеляційної
скарги мають бути віднесені на
Відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Вугілля України» -
задовольнити.

Рішення господарського суду
Луганської області від 27.11.2013р. у справі
№ 913/2409/13 - скасувати, прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
Державного підприємства «Вугілля
України» задовольнити у повному
обсязі.

Стягнути з Державного підприємства
«Антрацит», м. Антрацит () на користь Державного
підприємства «Вугілля України», м. Київ
() на відшкодування
завданих збитків - 29' 859,36 грн.; на
відшкодування витрат по сплаченому
судовому збору за подання позову - 1' 720,50
грн.; на відшкодування витрат по
сплаченому судовому збору за подання
апеляційної скарги - 860,25 грн.

Доручити господарському суду
Луганської області видати відповідний
наказ, оформивши його згідно приписів
Закону України «Про виконавче
провадження»

Головуючий суддя: В.М. Татенко Судді:
І.В. Зубченко О.О. Радіонова

Надруковано примірників: 1 - позивачу; 1 -
відповідачу 1 - до справи; 1 - ГСДО 1 - ДАГС