ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

30.01.2014Справа № 901/1912/13

За позовом: Державного підприємства
«Морське»

(вул. К. Маркса, 35, с. Морське, м. Судак, АР
Крим, 98033)

до Державного підприємства «Судацьке
лісомисливське господарство»

(вул. Алуштинська, 33, м. Судак, АР Крим,
98000)

про спонукання до виконання певних дій

Головуючий суддя Шаратов Ю.А.

Судді: Іщенко І.А.

Потопальский С.С.

Представники:

Від позивача - не з'явився;

Від відповідача - Самосюк В.В.,
довіреність № 01-7/231 від 19.08.2013, дійсна до
19.08.2014.

Суть спору:

Державне підприємство «Морське» (далі -
Позивач) звернулось до Господарського
суду Автономної Республіки із позовом
до Державного підприємства «Судацьке
лісомисливське господарство» (далі -
Відповідач) про зобов'язання
Відповідача погодити межі земельних
ділянок № 8, 25 - 32, 36, як таких які входять
до проекту технічної документації з
землеустрою, що засвідчує право
постійного користування земельними
ділянками на території Міжріченської
сільської ради, м. Судак АР Крим, шляхом
її підписання.

17.06.2013 ухвалою суду порушено
провадження у справі та призначено її
розгляд на 01.07.2013.

Розгляд справи відкладався ухвалами
суду від 01.07.2013 до 16.07.2013, від 16.07.2013 до
26.07.2013, від 26.07.2013 до 13.08.2013.

Ухвалою від 12.08.2013 справу прийнято до
провадження судді Господарського суду
Автономної Республіки Крим Шаратова
Ю.А.

Розгляд справи відкладався ухвалами
суду від 13.08.2013 до 05.09.2013, від 05.09.2013 до
24.09.2013.

24.09.2013 у судовому засіданні
оголошувалась перерва до 30.09.2013.

Ухвалою суду від 30.09.2013 за клопотанням
Позивача у справі призначено
земельно-технічну експертизу,
проведення якої доручено Державній
спеціалізованій установі «Кримський
науково-дослідний інститут судових
експертиз».

06.12.2013 на адресу суду надійшла справа №
901/1912/13 разом з супровідним листом, в
якому Державна спеціалізована
установа «Кримський науково-дослідний
інститут судових експертиз»
повідомила, що повертає справу без
проведення експертизи у зв'язку з
несплатою вартості її проведення.

Ухвалами суду від 09.12.2013 провадження у
справі поновлено та призначено
колегіальний розгляд справи у складі
трьох суддів.

Ухвалою суду від 09.12.2013 справу прийнято
до провадження колегії суддів у складі:
головуючого судді Шаратова Ю.А., суддів:
Іщенко І.А., Потопальского С.С. та
призначено судове засідання на 09.01.2014.

Розгляд справи було відкладено ухвалою
суду від 09.01.2014 до 30.01.2014.

Позивач не забезпечив явку свого
повноважного представника до судового
засідання, надав до суду заяву про
розгляд справи у його відсутності /т. ІІ
а.с. 47/.

Позовні вимоги із посиланням на статті
1, 4, 22, пункт «д» частини другої статті 25,
статті 26, 29 30 Закону України «Про
землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV, статті 7,
20, 173, 174 Господарського кодексу України,
обґрунтовані відмовою Відповідача, як
суміжного землекористувача, погодити
технічну документацію з землеустрою, в
частині складання документів, що
посвідчують право постійного
користування на земельні ділянки
ДП «Морське» для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва на території
Міжріченської та Морської рад.

Представник Відповідача у судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував, просив відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.
10.07.2013 Відповідач надав суду відзив на
позовну заяву, у якому просив відмовити
у задоволенні позову у повному обсязі з
огляду на наступне. Відповідно до
пункту 5 Розділу VIII «Прикінцеві
положення» Лісового кодексу України
від 21.01.1994 № 3852-XII, у редакції Закону
України від 08.02.2006 № 3404-IV, до
одержання в установленому порядку
державними лісогосподарськими
підприємствами державних актів на
право постійного користування
земельними лісовими ділянками,
документами, що підтверджують це право
на раніше надані землі, є
планово-картографічні матеріали
лісовпорядкування. Спірні земельні
ділянки № 8, 25-32, 36 відносяться до земель
лісового фонду згідно із
картографічними та таксаційними
матеріалами лісовпорядкування, а
відтак, їх користувачем є саме ДП
«Судацьке лісомисливське
господарство» /т. I а.с. 60/.

Окрім того, Відповідач зазначає, що
надання спірних земельних ділянок у
користування Позивача повинно
здійснюватись відповідно до частини
п'ятої статті 116 Земельного кодексу
України та статті 57 Лісового кодексу
України, тобто за рішенням органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування, у даному випадку Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
лише після припинення права
користування ними в порядку,
визначеному законом, а також зміни
цільового призначення земельних
лісових ділянок за погодженням з
органами виконавчої влади з питань
лісового господарства та з питань
охорони навколишнього природного
середовища Автономної Республіки Крим,
територіальними органами центральних
органів виконавчої влади з питань
лісового господарства та охорони
навколишнього природного середовища.
При цьому, Відповідач вказує, що не
відмовлявся від права постійного
користування спірними земельними
ділянками в порядку передбаченому
статтею 142 Земельного кодексу України,
а також, що ці ділянки не вилучались в
нього в порядку, встановленому статтею
149 Земельного кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази,
заслухавши, представника Відповідача,
суд,

ВСТАНОВИВ:

25.04.2000 Міжріченською сільською радою
народних депутатів видано
радгоспу-заводу «Морський» Державний
акт на право постійного користування
землею II-КМ № 004435,
зареєстрований в Книзі державних актів
на право постійного користування
землею за № 1-мд, відповідно до якого, на
підставі рішення 7 сесії 23 скликання
Міжріченської сільської ради народних
депутатів від 12.03.1999, землекористувачу
надано у постійне користування 427,35
гектарів землі для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва /т.
I а.с. 17-21/.

Державне підприємство «Морське», яке
відповідно до пункту 1.2 нової редакції
статуту, затвердженого наказом
Міністерства аграрної політики та
продовольства України від 05.02.2013 № 63,
зареєстрованої у реєстрі 01.03.2013 за №
6000022, є
правонаступником державного
підприємства радгосп-завод «Морський»
(т. I а.с. 27), звернулось до Відповідача із
листами від 16.12.2010 № 01-7/1313-1 та від 08.07.2011
№ 01-7/761 із проханням погодити
межі земельних ділянок № 8, 25 - 32, 36, як
таких які входять до проекту технічної
документації з землеустрою, що
засвідчує право постійного
користування земельними ділянками на
території Міжріченської та Морської
сільських рад, м. Судак, Автономної
Республіки Крим /т. I а.с. 16, 22/.

У відповідь на вказані звернення
Позивача Відповідач листами від 10.12.2010
№ 01-7/229 та від 12.07.2011 № 01-7/172
відмовив в погоджені технічної
документації із землеустрою,
посилаючись на те, що згідно із
матеріалами лісоустрою
(планово-картографічним матеріалам,
таксаційному опису, проекту
організації та розвитку лісного
господарства Судацького ГЛОГ
Рескомлісу АР Крим) земельні ділянки №
8, 25-32, 36, входять до складу земель
державного лісного фонду ДП «Судацьке
лісомисливське господарство» /т. I а.с.
13, 24/.

Порядок захисту прав суб'єктів
господарювання визначається статтею 16
Цивільного кодексу України, статтею 20
Господарського кодексу України,
способи захисту прав на земельні
ділянки визначені статтею 152
Земельного кодексу України.

Передбачені законодавством способи
захисту порушеного права або
охоронюваного законом інтересу
спрямовані на відновлення прав та
інтересів позивачів.

Відповідно до частини першої статті 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають з дій осіб,
що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Частиною першою статті 12 Цивільного
кодексу України передбачено, що особа
здійснює свої цивільні права вільно, на
власний розсуд.

Згідно із частинами першою та другою
статті 14 Цивільного кодексу України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї. Отже,
зміст цивільного обов'язку становлять
три вимоги: а) поведінка зобов'язаної
особи визначена вимогами норми права;
б) поведінка зобов'язаної особи
визначена вимогами уповноважених осіб;
в) поведінка зобов'язаної особи у
випадку невиконання цивільного
обов'язку забезпечується вимогою
(рішенням) суду виконати цей обов'язок.
При цьому, особа не може бути примушена
до дій, вчинення яких не покладається
на особу договором або актом
цивільного законодавства.

За приписами частини першої статті 1
Закону України «Про землеустрій»
межування земель це комплекс робіт із
встановлення чи відновлення в натурі
(на місцевості) меж
адміністративно-територіальних
одиниць, меж земельних ділянок
власників, землекористувачів, у тому
числі орендарів, із закріпленням їх
межовими знаками встановленого зразка.

Погодження меж земельної ділянки
полягає у тому, щоб суміжному
землекористувачеві було запропоновано
підписати відповідний акт.
Непогодження меж земельної ділянки є
формою реалізації прав Відповідача.
Тобто, у разі відмови від підписання
акта, орган, уповноважений вирішувати
питання про надання земельної ділянки
виходить не з самого факту відмови від
підписання акта, а із мотивів такої
відмови. Підписання акта погодження
меж самостійного значення не має, і
воно не призводить до виникнення, зміни
або припинення прав на земельну
ділянку. Технічна документація із
землеустрою не є підставою для
виникнення права на землекористування,
а є лише предметом розгляду
компетентного органу, рішення якого і
буде породжувати певні правові
наслідки для учасників земельних
правовідносин. Тобто, питання про
відмову у погодженні меж земельної
ділянки з боку суміжних
землекористувачів має розглядатися і
вирішуватися відповідним компетентним
органом при розгляді ним технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і вирішенні
питання щодо надання спірної земельної
ділянки в постійне користування.
Аналогічну правову позицію викладено у
постановах Вищого господарського суду
України від 11.06.2013 у справі №
5011-9/11525-2012 та від 19.06.2013 у справі №
8пн/5014/1733/2012.

За таких обставин, виходячи зі змісту
вищенаведених норм та враховуючи
наявність мотивованої відмови
Відповідача від погодження технічної
документації із землеустрою, суд
дійшов висновку щодо відсутності
порушення прав Позивача. При цьому,
заявлені позовні вимоги, суперечать
положенням статей 12, 14 Цивільного
кодексу України, та не відповідають
визначеним чинним законодавством
способам захисту прав.

На підставі викладеного, суд вважає
такими, що не підлягають задоволенню у
повному обсязі позовні вимоги про
зобов'язання Відповідача погодити межі
земельних ділянок № 8, 25 - 32, 36, як таких
які входять до проекту технічної
документації з землеустрою, що
засвідчує право постійного
користування земельними ділянками на
території Міжріченської сільської
ради, м. Судак, АР Крим, шляхом її
підписання.

Витрати зі сплати судового збору
відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України при
відмові в позові покладаються на
Позивача.

Повне рішення складено відповідно до
вимог статті 84 Господарського
процесуального кодексу України та
підписано 30.01.2014.

Керуючись частиною першою статті 11,
частиною першою статті 12, частинами
першою та другою статті 14, статтею 16
Цивільного кодексу України, статтею 20
Господарського кодексу України,
статтею 152 Земельного кодексу України,
частиною першою статті 1 Закону України
«Про землеустрій», статтями 33, 34, 49, 82,
84-85, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову в
повному обсязі.

Головуючий суддя
Ю.А. Шаратов

Судді
І.А. Іщенко

С.С. Потопальский