ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2014 року
Справа № 912/1301/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Євстигнеєва О.С.-
доповідача,

суддів: Бахмат Р.М., Кощеєва І.М.

при секретарі: Назаренко С.Г.

за участю представників:

позивача: не явився

відповідача: не явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 (м.
Світловодськ Кіровоградської області)
на рішення господарського суду
Кіровоградської області від 31.10.2013р. у
справі №912/1301/13

за позовом: спільного підприємства
товариства з обмеженою
відповідальністю «Світловодськпобут»
(м. Світловодськ Кіровоградської
області)

до: фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (м. Світловодськ
Кіровоградської області)

про: стягнення 95079,72 грн.
заборгованості за спожиту теплову
енергію відповідно до договору про
постачання теплової енергії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 31 жовтня
2013 року (підписано 15.11.2013р.) по справі
№912/1301/13 (суддя Глушков М.С.) з
урахуванням клопотання про зменшення
позовних вимог від 22.10.2013р. задоволені
позовні вимоги спільного підприємства
товариства з обмеженою
відповідальністю «Світловодськпобут»
(м. Світловодськ Кіровоградської
області) до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (м. Світловодськ
Кіровоградської області) про стягнення
95079,72 грн. заборгованості за спожиту
теплову енергію відповідно до договору
про постачання теплової енергії №646
від 01.10.2007р.

Відповідач - фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 (м. Світловодськ
Кіровоградської області), не
погодившись з рішенням суду, подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Кіровоградської області від 31.10.2013 року
по справі №912/1301/13 і прийняти нове
рішення. Скаржник вважає, що рішення
винесене з порушенням норм
матеріального права. Судом при
стягненні пені не враховано Постанову
Пленуму Верховного Суду України №14 від
18.12.2009р. та Закон України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових обов'язків» №543/96-ВР
від 22.11.1996р. (зі змінами і доповненнями).

Представник відповідача у
судове засідання не явився, хоча був
належним чином повідомлений про дату,
час і місце проведення судового
засідання. Ухвала про прийняття
апеляційної скарги була направлена на
адресу фізичної особи-підприємця,
зазначену ним в апеляційній скарзі, яка
є також єдиною у справі та повернулася
з повідомленням про вручення
рекомендованої кореспонденції,
повернутим органом зв'язку з позначкою
«за закінченням терміну зберігання».

Вищий господарський суд України
в п. 19. листа від 13.08.2008р. № 01-8/482 «Про
деякі питання застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у першому півріччі 2008 року» (зі
змінами і доповненнями) пояснив, що до
повноважень господарських судів не
віднесено з'ясування фактичного
місцезнаходження юридичних

осіб або місця проживання фізичних
осіб - учасників судового процесу на
час вчинення тих чи інших
процесуальних дій. Тому відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.
Про це Вищим господарським судом
України зазначалося і в інформаційних
листах від 02.06.2006 N 01-8/1228 "Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" (пункт 4), від 14.08.2007 N
01-8/675 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у першому
півріччі 2007 року" (пункт 15), від 18.03.2008 N
01-8/164 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2007 році"
(пункт 23).

У першому з названих листів викладено й
правову позицію, згідно з якою
примірники повідомлень про вручення
рекомендованої кореспонденції,
повернуті органами зв'язку з
позначками "адресат вибув", "адресат
відсутній" і т. п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Згадані повідомлення разом з
належним чином зареєстрованими у
господарському суді примірниками
процесуальних документів, що повернуті
підприємствами зв'язку, приєднуються
судом до матеріалів відповідної
справи.

Позивач - спільне підприємство
товариства з обмеженою
відповідальністю «Світловодськпобут»
(м. Світловодськ Кіровоградської
області) відзив на апеляційну скаргу не
надав, представник в судове засідання
не явився, хоча був належним чином
повідомлений про дату, час і місце
проведення судового засідання
(повідомлення про вручення
рекомендованого поштового
відправлення №12159426).

Беручи до уваги, що неявка
представників сторін не перешкоджає
перегляду справи по суті, матеріали
справи є достатніми для її розгляду,
справа розглядалася без участі
представників сторін за наявними у
справі матеріалами.

Переглянувши матеріали справи,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд встановив, що 01.10.2004р.
між СП ТОВ «Світловодськпобут»
(теплопостачальне підприємство (ТП)) і
приватним підприємцем ОСОБА_1
(споживач) за №646 був укладений договір
про постачання теплової енергії.
Відповідно до п. 1.1. договору ТП
зобов'язалось постачати теплову
енергію Споживачу з метою гарячого
водопостачання та опалення будівель,
які мають наступні характеристики і
знаходяться за адресами: до кордону
розподілу, а Споживач зобов'язався
сплачувати за використану теплову
енергію.

ТП забезпечує житлові, службові та
промислові будівлі Споживача, що
знаходяться за адресою АДРЕСА_1 ( п. 2.1.
договору), площею 276,5 кв.м. (відповідно
до п. 1.1.).

Пунктом 1.3. договору сторонами
визначено, що їх взаємовідносини
регулюються даним договором, а також в
тому, що не передбачено даним
договором, сторони керуються
«Правилами користування тепловою
енергією» і «Правилами відпуску і
реалізації теплової енергії
теплопостачальними організаціями».

Угодою від 01.11.2007р. про внесення змін до
цього договору сторони прийшли до
згоди у зв'язку зі зміною опалювальної
площі споживача на 162, 7 кв.м. внести
зміни до пунктів 1.1., 3.1., 3.2. договору.

Споживач щомісячно на протязі
опалювального періоду сплачує ТП за
опалення згідно затверджених
Світловодським міськвиконкомом
тарифів, які на момент укладання цієї
угоди становлять за службову площу по
274 грн. 85 коп. за 1 Гкал.(п. 3.1.).

Пунктом 3.3. договору встановлено, що
розрахунки по даному договору
проводяться на підставі рахунків, які
надаються Споживачу ТП. Термін
перерахування і винесення платежів не
пізніше, ніж 20 число наступного за
розрахунковим місяцем.

Сторони передбачили п. 6.3. договору, що
Споживач несе матеріальну
відповідальність перед ТП та при
несвоєчасній оплаті за теплову енергію
стягується пеня в розмірі 1% від
нарахованої суми за кожний день
прострочення.

Згідно п. 7.1. договору термін його дії
встановлений в 1 рік з моменту його
підписання. Якщо за місяць до
закінчення дії договору ні одна зі
сторін не виявить бажання внести в
нього зміни або доповнення він
продовжується.

Судом першої інстанції встановлено, що
сума заборгованості за спожиту
теплоенергію фізичної
особи-підприємця перед
теплопостачальним підприємством за
період з 01.10.2010р. по 01.07.2013р. відповідно
до наданого розрахунку склала 55279,81
грн., а пеня, нарахована відповідно до
п. 6.3.

договору, згідно розрахунку склала на
01.09.2013р. 39799.91 грн.

За приписами частин 1 і 2 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Аналогічні положення містяться у
статтях 525, 526 Цивільного кодексу
України.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно ч. 1 і ч. 2 ст. 275
Господарського кодексу України, за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.
Відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається.

Встановлено частинами 6, 7 ст. 276 ГК
України, що розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів),
встановлених/визначених відповідно до
вимог закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється
відповідно до умов договору. Договір
може передбачати попередню оплату,
планові платежі з наступним
перерахунком або оплату, що
проводиться за вартість прийнятих
ресурсів.

Пунктом 40 Правил користування теплової
енергії, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р.
№1198 встановлено, що споживач теплової
енергії зобов'язаний, зокрема
дотримуватися вимог
нормативно-технічних документів та
договору; вчасно проводити розрахунки
за спожиту теплову енергію та
здійснювати інші платежі відповідно до
умов договору та цих Правил.

Матеріалами справи, а саме: звітами за
спожиту теплову енергію (а.с.57-67)
підтверджено, що позивачем відповідно
до умов договору були виконанні
обов'язки по постачанню теплової
енергії та за період з жовтня 2010р. по
квітень 2013р. відповідачу були
виставлені рахунки на оплату послуг з
теплопостачання. Отримання рахунків
підтверджено підписами відповідача та
його представниками (а.с. 19-22) та не
заперечувалось підприємцем під час
розгляду справи.

Натомість, з апеляційної скарги
вбачається, що фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 не згодна з
нарахуванням пені, оскільки судом
першої інстанції не було враховано
Закон України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
обов'язків» стосовно обмеження розміру
пені, яка підлягає стягненню, і такий
розмір не може перевищувати розміру
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Статтею 629 ЦК України встановлено
обов'язковість договору для виконання
сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою (штрафом,
пенею).

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (п. 3
ст. 549 ЦК України).

Як вже було наведено вище умовами п. 6.3.
укладеного договору за невиконання
споживачем своїх зобов'язань щодо
своєчасної оплати за теплову енергію
стягується пеня в розмірі 1% від
нарахованої суми за кожний день
прострочення

Обов'язок учасника господарських
відносин сплатити неустойку, штраф,
пеню у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання,
передбачено ст.230 ГК України.

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
вважає, що господарським судом при
стягненні неустойки правомірно було
здійснено посилання на Закон України
"Про відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій" від 20.05.1999р.
№686-ХІV.

Згідно частин 3, 4 ст. 1 зазначеного
закону суб'єкти підприємницької
діяльності, які використовують нежилі
будинки і приміщення, належні їм на
праві власності або орендовані ними на
підставі договору, для провадження
цієї діяльності за несвоєчасні
розрахунки за спожиті комунальні

послуги сплачують пеню в розмірі
одного відсотка від суми простроченого
платежу за кожний день прострочення,
якщо інший розмір пені не встановлено
угодою сторін, але не більше 100
відсотків загальної суми боргу.

Обов'язковою умовою договорів про
надання комунальних послуг та
утримання прибудинкових територій є
забезпечення виконання зобов'язань
відповідно до чинного законодавства
України.

Зазначений закон встановлює
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій. Отже,
нарахування пені має відбуватися
відповідно саме до положень названого
Закону.

Правомірність застосування до спірних
правовідносин саме цього закону
підтверджується також і ч. 4 п. 2.1.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» від 17
грудня 2013 року N14, яким роз'яснено, що
нарахування пені у відповідному
відсотковому розмірі від суми
простроченого платежу передбачено
статтею 14 Закону України "Про державний
матеріальний резерв", статтею 36 Закону
України "Про телекомунікації", статтею 1
Закону України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій". У
таких випадках нарахування пені
здійснюється не за Законом України "Про
відповідальність за невиконання
грошових зобов'язань", а на підставі
спеціального нормативного акта, який
регулює відповідні правовідносини.

За приписом статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частини другої статті 343 ГК України
розмір пені за прострочку платежу не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі зазначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
згаданої подвійної облікової ставки.

Установлене статтею 3 названого Закону
обмеження розміру пені не стосується
неустойки, встановленої іншими
законодавчими актами (п. 2.9. Постанови).

Зазначене свідчить, що судове рішення
повністю відповідає матеріалам справи,
прийнято у відповідності з чинним
законодавством і скасуванню не
підлягає. Доводи апеляційної скарги не
є такими, що можуть бути підставою для
зміни або скасування судового акту,
прийнятого за результатами розгляду
справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 103-105 ГПК України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (м. Світловодськ
Кіровоградської області) залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 31 жовтня
2013 року у справі №912/1301/13 залишити без
зміни.

Головуючий суддя:

О.С.Євстигнеєв

Судді:
Р.М.
Бахмат

І.М.
Кощеєв