м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/20130/13 28.01.14

За позовом Публічного
акціонерного товариства
"Електровимірювач" до Публічного
акціонерного товариства "ОТП Банк"про
визнання недійсним договору
застави Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Холод І.П. (дов. б/н від
01.10.2013 року)від відповідача Кузьменко
Я.Л. (дов. б/н від 02.10.2013 року)

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 28 січня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство
"Електровимірювач" (надалі по тексту -
позивач) звернулося до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"ОТП Банк" (надалі по тесту - відповідач)
про визнання недійсним договору
застави, а також просить суд покласти
на відповідача судові витрати.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 18.10.2013 року порушено
провадження у справі № 910/20130/13, розгляд
справи призначено на 12.11.2013 року.

12.11.2013 року через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
відповідача надійшло клопотання про
виклик в судове засідання Голови
правління Публічного акціонерного
товариства "Електровимірювач" Гречко
С.М. та відзив на позов.

У судовому засіданні 12.11.2013 року
представник позивача надав документи
на часткове виконання вимог ухвали суд.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.11.2013 року розгляд справи
було відкладено на 05.12.2013 року, у зв'язку
з необхідністю подання додаткових
доказів у справі.

05.12.2013 року через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшли документи на
виконання вимог ухвали суду.

У судовому засіданні 05.12.2013 року
представник відповідача підтримав
подане клопотання про виклик в судове
засідання Голови правління Публічного
акціонерного товариства
"Електровимірювач" Гречко С.М. та подав
клопотання про продовження строків
розгляду спору.

Представник позивача у судовому
засіданні заперечив проти поданого
клопотання про виклик в судове
засідання Голови правління Публічного
акціонерного товариства
"Електровимірювач" Гречко С.М.

Суд, розглянувши клопотання
відповідача про виклик в судове
засідання Голови правління Публічного
акціонерного товариства
"Електровимірювач" Гречки С.М., відмовив
у його задоволенні, з підстав
необґрунтованості.

Розглянувши подане відповідачем 05.12.2013
року клопотання про продовження
строків розгляду спору, суд приходить
до висновку про його задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.12.2013 року розгляд справи
було відкладено на 31.12.2013 року, у зв'язку
з необхідністю подання додаткових
доказів у справі.

Розпорядженням В.о. голови
Господарського суду міста Києва від
31.12.2013 року справу № 910/20130/13 передано
для розгляду судді Босому В.П., у зв'язку
з перебуванням судді
Стасюка С.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 31.12.2013 року суддя Босий В.П.
прийняв справу № 910/20130/13 до свого
провадження, розгляд справи призначено
на 28.01.2014 року.

Розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
27.01.2014 року справу № 910/20130/13 передано
для розгляду судді Стасюку С.В., у
зв'язку з його виходом з відпустки.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.01.2014 року суддя Стасюк С.В.
прийняв справу № 910/20130/13 до свого
провадження, розгляд справи призначив
відповідно до ухвали суду від 31.12.2013
року.

Представник позивача у судовому
засіданні 28.01.2014 року підтримав позовні
вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні 28.01.2014 року надав усні
пояснення по суті спору, в яких
заперечив проти задоволення позову, з
підстав наведених у відзиві на позов.

Розглянувши подані сторонами
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

11.09.2007 року між Закритим акціонерним
товариством "ОТП Банк",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "ОТП Банк" (банк)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Елім - Партнер"
(позичальник) було укладено договір про
надання кредиту № СR 07-443/29-1, з
наступними змінами та доповненнями
(надалі по тексту - Кредитний договір),
за умовами якого банк зобов'язався
надавати кредит позичальнику з лімітом
фінансування у розмірі 6 791 316,75 Євро,
строком повернення до 15.09.2014 року.

В забезпечення виконання
позичальником своїх зобов'язань за
Кредитним договором, 20.09.2011 року між
Публічним акціонерним товариством "ОТП
Банк" (заставодержатель) та Відкритим
акціонерним товариством
"Електровимірювач", правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
"Електровимірювач" (заставодавець) було
укладено договір застави № PL 11-491/29-1
(надалі по тексту - Договір застави),
предметом якого є майнові права
заставодавця до заставодержателя щодо
отримання грошових коштів, що
знаходяться на банківському рахунку
Відкритого акціонерного товариства
"Електровимірювач" №
8880 на момент підписання цього
Договору, а також грошові кошти, що
знаходяться чи будуть надходити на
зазначений у даному Договорі
банківський рахунок.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Договір застави, який від імені
позивача підписано Головою правління
Відкритого акціонерного товариства
"Електровимірювач" Гречко С.М., який
діяв на підставі Статуту товариства,
укладено з перевищенням повноважень
вказаної особи, а саме, без отримання
згоди Наглядової ради позивача, що є
грубим порушенням положень Статуту
Відкритого акціонерного товариства
"Електровимірювач".

Таким чином, на думку позивача,
сторонами при укладені оспорюваного
правочину були недодержані вимоги, які
встановленні частинами першою-третьою,
п'ятою, та шостою статті 203 Цивільного
кодексу України, що є підставою для
визнання Договору застави недійсним.

Відповідач у письмовому відзиві на
позов заперечив проти задоволення
позовних вимог, посилаючись на
безпідставність позову, оскільки, зі
сторони позивача було вчинено ряд дій,
що свідчать про схвалення оспорюваного
правочину Публічним акціонерним
товариством "Електровимірювач",
зокрема: надано Публічному
акціонерному товариству "ОТП Банк"
гарантійний лист від 19.09.2011 року за вих.
№ 40/783, яким повідомлялось, що у грудні
2011 року відбудуться чергові збори
акціонерів товариства щодо
затвердження, зокрема, Договору
застави; вчинено страховий платіж
замість позичальника; за банківським
рахунком, який зазначено у Договорі
застави, банком неодноразово
списувались кошти в рахунок погашення
заборгованості за Кредитним договором;
27.10.2011 року позивач звернувся до банку з
листом № 905, яким повідомив про надання
права Публічному акціонерному
товариству "ОТП Банк" на списання
грошових коштів з поточного рахунку
№ 8880 , з метою здійснення
погашень нарахованих відсотків за
Кредитним договором.

Правова позиція відповідача, викладена
у відзиві на позов полягає у тому, що
згідно зі статтею 241 Цивільного кодексу
України наступне схвалення юридичною
особою правочину, вчиненого від її
імені представником, з перевищенням
повноважень, унеможливлює визнання
такого правочину недійсним.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 572 Цивільного
кодексу України в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Застава виникає на підставі договору,
закону або рішення суду (стаття 574
Цивільного кодексу України)

Судом встановлено, що в забезпечення
виконання зобов'язань Товариства з
обмеженою відповідальністю "Елім -
Партнер" за договором про надання
кредиту від 11.09.2007 року № СR 07-443/29-1,
між сторонами у даній справі було
укладено договір застави
№ PL 11-491/29-1 від 20.09.2011 року, предметом
якого є майнові права заставодавця до
заставодержателя щодо отримання
грошових коштів, що знаходяться на
банківському рахунку Відкритого
акціонерного товариства
"Електровимірювач" № 8880 на момент
підписання цього Договору, а також
грошові кошти, що знаходяться чи
будуть надходити на зазначений у
даному Договорі банківський рахунок.

Позивач, посилаючись на порушення
сторонами, під час укладення спірного
правочину, вимог, які встановленні
частинами першою-третьою, п'ятою, та
шостою статті 203 Цивільного кодексу
України, просить суд визнати Договору
застави недійсним.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити Цивільному кодексу,
іншим законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
Цивільного кодексу України,
міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України
(статті 1, 8 Конституції України).

Згідно з пунктом 2.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
від 29.05.2013 року, вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 215 Цивільного кодексу України
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" підставу позову
становлять обставини, якими Позивач
обґрунтовує свої позовні вимоги щодо
захисту права та охоронюваного законом
інтересу.

В обґрунтування підстав позову позивач
посилається, зокрема, на пункти 7.9. та
7.10. Статуту Відкритого акціонерного
товариства "Електровимірювач", яка
діяла на момент укладення Договору
застави.

Як вбачається з матеріалів справи,
Договір застави зі сторони позивача
підписано Головою правління
Відкритого акціонерного товариства
"Електровимірювач" Гречко С.М., який
діяв на підставі Статуту товариства.

Відповідно до пункту 7.1. Статуту
Відкритого акціонерного товариства
"Електровимірювач" затвердженого
протоколом № 12 від 30.09.2010 року
загальних зборів Відкритого
акціонерного товариства
"Електровимірювач" (надалі по тексту -
Статут), органами управління
товариства є: загальні збори
акціонерів: наглядова рада; виконавчий
орган; ревізійна комісія.

З числа акціонерів товариства
створюється Наглядова рада, яка
здійснює контроль за діяльністю
виконавчого органу та захист прав
акціонерів товариства (пункт 7.3.
Статуту).

Згідно з підпункту 14 пункту 7.9.9 Статуту
до виключної компетенції Наглядової
ради належить, зокрема, прийняття
рішень про укладання будь-якої
кредитної угоди (договору) про надання
в заставу майна Товариства (рухомого чи
нерухомого), угоди (договору) про
надання чи одержання позики, надання
товариством поруки чи гарантії або
іншого забезпечення під виконання
зобов'язань товариства чи третіх осіб.

Пунктом 7.10.6 Статуту визначено, що як
посадова особа Голова правління,
зокрема, приймає рішення про укладання
договорів, сума по кожному з яких не
перевищує 500 000,00 грн.

Як вбачається з протоколу № 12 від 30.09.2010
року рішенням загальних зборів
Відкритого акціонерного товариства
"Електровимірювач" обрано Головою
правління товариства Гречко С.М.

Згідно з частиною 3 статті 237 Цивільного
кодексу України представництво
виникає на підставі договору, закону,
акта органу юридичної особи та з інших
підстав, встановлених актами
цивільного законодавства.

Відповідно до частини 3 статті 92
Цивільного кодексу України орган або
особа, яка відповідно до установчих
документів юридичної особи чи закону
виступає від її імені (в даному випадку
- це голова правління), зобов'язана
діяти в інтересах юридичної особи,
добросовісно і розумно та не
перевищувати своїх повноважень. У
відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження.

Отже, представництво голови правління
виникає на підставі закону, а тому є
предметом правового регулювання
статті 241 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 241 Цивільного кодексу
України передбачено, що, правочин,
вчинений представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Відповідно до пункту 3.4. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
наступне схвалення юридичною особою
правочину, вчиненого від її імені
представником, який не мав належних
повноважень, унеможливлює визнання
такого правочину недійсним (стаття 241
Цивільного кодексу України). Настання
передбачених цією статтею наслідків
ставиться в залежність від того, чи
було в подальшому схвалено правочин
особою, від імені якої його вчинено;
тому господарський суд повинен у
розгляді відповідної справи
з'ясовувати пов'язані з цим обставини.
Доказами такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т.ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Як вбачається з матеріалів справи,
зважаючи на те, що Договір застави, зі
сторони Відкритого акціонерного
товариства "Електровимірювач", було
укладено без погодження Наглядової
ради, позивач направив на адресу
Публічного акціонерного товариства
"ОТП Банк" гарантійний лист від 19.09.2011
року за вих. № 40/783, яким, посилаючись на
Закон України "Про акціонерні
товариства" повідомив відповідача про
те, що чергові загальні збори
акціонерів товариства відбудуться у
грудні 2011 року, у порядок денний яких
включено питання затвердження договір
застави № PL 11-491/29-1 від 20.09.2011 року.

У вищевказаному гарантійному листі
позивач також зобов'язався після
проведення чергових загальних зборів
надати належним чином засвідчену копію
протоколу.

Ухвалами суду у справі № 910/20130/13 від
05.12.2013 року та від 21.12.2013 року суд
зобов'язував позивача надати протоколи
загальних зборів Публічного
акціонерного товариства
"Електровимірювач" за грудень 2011 року,
або будь - які інші документи, що
містять інформацію про затвердження,
або погодження Публічним акціонерним
товариством "Електровимірювач"
договору застави № PL 11-491/29-1 від 20.09.2011
року.

Проте, в порушення вимог чинного
законодавства позивач вимог ухвал суду
не виконав, письмових пояснень щодо
обставин, які унеможливили надання
вищевказаних документів за їх
наявності, або письмових пояснень з
посиланням на відсутність таких
документів, не надав.

Разом з тим, матеріали справи містять
також лист Відкритого акціонерного
товариства "Електровимірювач" від
27.10.2011 року за вих. № 905, адресований
відповідачу, за змістом якого позивач
надав Публічному акціонерному
товариству "ОТП Банк" право проводити
списання грошових коштів з поточного
рахунку № 8880 Відкритого
акціонерного товариства
"Електровимірювач" з метою погашення
нарахованих до сплати відсотків за
договором надання кредиту про надання
кредиту № СR 07-443/29-1 від 11.09.2007 року,
укладеним між Закритим акціонерним
товариством "ОТП Банк" та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Елім -
Партнер", які боржник сам погасити
немає можливості.

Таким чином, суд вважає встановленим
факт щодо наступного схвалення
позивачем в особі його уповноважених
органів оспорюваного Договору шляхом
прийняття його до виконання, виходячи
із направлення на адресу відповідача
листів вищевказаного змісту, які
свідчать про схвалення та виконання
сторонами договору застави № PL 11-491/29-1
від 20.09.2011 року.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Суд приходить до висновку, що позивач
не довів та не надав суду жодних
доказів, які підтверджують, що в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) були недодержані вимоги,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
Цивільного кодексу України, тобто не
довів підстави, в силу яких Договір
застави має бути визнаний недійсним.
Більше того, судом встановлено та
враховано, що спірний правочин
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
не містить положень, які б суперечили
вимогам чинного законодавства або
інтересам сторін, а волевиявлення
сторін правочину є вільне і відповідає
їхній внутрішній волі, що відповідає
загальним вимогам, встановленим
статтею 203 Цивільного кодексу України,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Враховуючи вищенаведене, позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства "Електровимірювач" про
визнання недійсним договір застави № PL
11-491/29-1 від 20.09.2011 року задоволенню не
підлягають.

Витрати з судового збору покладаються
на позивача, відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись статтями 4, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Публічного акціонерного
товариства "Електровимірювач"
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 31.01.2014 року

Суддя
С.В. Стасюк