КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2014 р. Справа№ 5011-2/13783-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Новікова М.М.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

за участю представників

від позивача: Степанюк Д.О. - дов.
б/н від 04.12.2013

Новиков О.Є. - дов.
№08.42-186/84-3254 від 17.12.2013

від відповідача: не з'явились

від третьої особи: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства „Укрсоцбанк"

на ухвалу господарського суду м. Києва

від 15.08.2013

у справі №5011-2/13783-2012 (суддя Сташків Р.Б.)

за заявою Публічного акціонерного
товариства „Укрсоцбанк"

про видачу виконавчого документа на
виконання рішення третейського суду

за позовом Публічного акціонерного
товариства „Укрсоцбанк"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю Городоцький завод

„Будматеріали"

третя особа - Товариство з обмеженою
відповідальністю „Інвестжитлобуд"

про звернення стягнення на предмет
іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
„Укрсоцбанк" звернулось до
господарського суду міста Києва із
заявою про видачу наказу на виконання
рішення Постійно діючого Третейського
суду при Асоціації українських банків
від 11.07.2012 у справі у справі №310/12 за
позовом Публічного акціонерного
товариства „Укрсоцбанк" до Товариства
з обмеженою відповідальністю
Городоцький завод „Будматеріали" про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Ухвалою господарського суд м. Києва від
23.10.2012 заяву Публічного акціонерного
товариства „Укрсоцбанк" було
задоволено та видано наказ на
виконання рішення Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків від 11.07.2012 у справі
№310/12.

Постановою від 20.12.2012 Київського
апеляційного господарського суду було
залишено без змін ухвалу від 23.10.2012
господарського суду м. Києва.

Постановою від 23.07.2013 Вищий
господарський суд України скасував
ухвалу Господарського суду міста Києва
та постанову Київського апеляційного
господарського суду, та направив
справу №5011-2/13783-2012 на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Повертаючи справу на новий розгляд
Вищий господарський суд України у
своїй постанові вказав, що судами
попередніх інстанцій не враховано
правових положень пункту 7 частини 1 ст.
6 Закону України „Про третейські суди"
та частини 3 ст. 33 Закону України „Про
іпотеку", і зокрема того, що нормами
спеціального Закону України „Про
іпотеку" не передбачено звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі рішення третейського суду.

За результатами нового розгляду
ухвалою господарського суду міста
Києва від 15.08.2013 у справі №5011-2/13783-2012
відмовлено у задоволенні заяви
Публічного акціонерного товариства
„Укрсоцбанк" про видачу наказу на
виконання рішення Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків від 11.07.2012 у справі
№310/12.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою,
Публічне акціонерне товариство
„Укрсоцбанк" звернулася до Київського
апеляційного господарського суду зі
скаргою, в якій просить ухвалу
господарського суду м. Києва від 15.08.2013
у справі №5011-2/13783-2012 скасувати та
прийняти нове рішення, про задоволення
заяви Публічного акціонерного
товариства „Укрсоцбанк" про видачу
наказу на виконання рішення Постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків від 11.07.2012
у справі №310/12.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
відповідача мотивовані тим, що
оскаржувана ухвала місцевого
господарського суду винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, апелянт
вважає, що в господарського суду не
було підстав, передбачених статтею 122-10
ГПК України, для відмови у видачі
виконавчого документа на примусове
виконання рішення третейського суду. В
обґрунтування своїх доводів скаржник
зазначає, що положення Закону України
„Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
діяльності третейських судів та
виконання рішень третейських судів" не
містять застережень щодо надання йому
вцілому або окремим його положенням
зворотної сили в часі (зокрема й
положенням, відповідно до яких
третейськими судами не можуть
розглядатися справи у спорах щодо
нерухомого майна, включаючи земельні
ділянки), а тому обмеження щодо
підвідомчості справ третейському суду
у спорах щодо нерухомого майна
застосовуються до правовідносин, що
виникли після набрання чинності цим
законом.

Відповідач та третя особа у судове
засідання 10.02.2014 не з'явилися, поважних
причин неявки суду не повідомили, хоча
про час та місце судового засідання
повідомлялися належним чином.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Статтею 122-7 ГПК України передбачено, що
питання видачі виконавчого документа
на примусове виконання рішення
третейського суду розглядається
господарським судом за заявою особи, на
користь якої прийнято рішення
третейського суду. Заява про видачу
виконавчого документа про примусове
виконання рішення третейського суду
подається до господарського суду за
місцем проведення третейського
розгляду протягом трьох років з дня
прийняття рішення третейським судом.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 122-9 ГПК України
при розгляді справи в судовому
засіданні господарський суд
встановлює наявність чи відсутність
підстав для відмови у видачі
виконавчого документа на примусове
виконання рішення третейського суду,
передбачених статтею 122-10 цього
Кодексу.

Згідно п. 2 ч. 6 ст. 56 Закону України „Про
третейські суди", який кореспондується
з п. 2 ч. 1 ст. 122-10 ГПК України, ком
петентний суд відмовляє в задоволенні
заяви про видачу виконавчого
документа, якщо справа, у якій прийнято
рішення третейського суду, не
підвідомча третей ському суду
відповідно до закону.

Таким чином, прийняття третейським
судом рішення у справі, яка не
підвідомча третейському суду
відповідно до закону, є підставою для
відмови у видачі виконавчого документа
на виконання такого рішення.

Згідно положень п. 11 ч. 1 ст. 6 Закону
України „Про третейські суди"
третейські суди в порядку,
передбаченому цим законом, можуть
розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком справ, які відповідно до
закону підлягають вирішенню виключно
судами загальної юрисдикції або
Конституційним Судом України.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Постійно діючого
третейського суду при Асоціації
українських банків від 11.07.2012 по справі
№310/12 за позо вом ПАТ „Укрсоцбанк" до
ТОВ „Городоцький завод
„Будматеріали", за участю третьої
особи - ТОВ „Інвестжитлобуд" про
звернення стягнення на предмет іпо
теки, позов задоволено частково.

Вирішено, для задоволення грошових
вимог ПАТ „Укр соцбанк" за договором
про надання невідновлювальної
кредитної лінії №730/008-ОК2С від 06.03.2008 у
сумі 2852024,93 грн. звернути стягнення на
предмет іпотеки за Іпотечним договором
№730/008-ОК2С/1 від 06.03.2008 - нерухоме майно,
що належить на праві власності - ТОВ
„Городоцький завод „Будматеріали", а
саме: прохідну, загальною площею 100
кв.м.; будівлю цегельного заводу,
загальною площею 3202,6 кв.м.;
трансформаторну підстанцію, загальною
площею 11,5 кв.м., що знаходяться за
адресою: Рівненська область,
Рівненський район, с. Городок, вул.
Барона Штейнгеля, 88, шляхом продажу
предмета іпотеки на прилюдних торгах в
межах процедури виконавчого
провадження, з початковою ціною
реалізації, яка встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльнос ті/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

Отже, зазначеним рішенням третейського
суду звернуто стягнення на предмет
іпотеки - нерухоме майно, тобто
прийняте рішення стосується переходу
прав на нерухоме майно від
іпотекодавця (відповідача по
третейській справі) до банку (позивача).

Водночас положеннями ч. 3 ст. 33 Закону
України „Про іпотеку" передбачено, що
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

У рішенні Конституційного Суду України
№1-рп/2008 від 10.01.2008 визначено, що
третейський розгляд спорів сторін у
сфері цивільних і господарських
правовідносин - це вид недержавної
юрисдикційної діяльності, яку
третейські суди здійснюють на підставі
законів України шляхом застосування,
зокрема, методів арбітрування.
Здійснення третейськими судами
функції захисту, передбаченої в абзаці
сьомому статті 2, статті 3, є здійсненням
ними не правосуддя, а третейського
розгляду спорів сторін у цивільних і
господарських правовідносинах у межах
права, визначеного частиною п'ятою
статті 55 Конституції України.
Третейські суди не віднесені до
системи судів загальної юрисдикції
(стаття 125 Конституції України). Таким
чином, третейські суди не здійснюють
правосуддя, їх рішення не є актами
правосуддя, а самі вони не входять до
системи судів загальної юрисдикції.

У листі Верховного Суду України від
11.02.2009 „Практика застосування судами
Закону України „Про третейські суди"
вказано, що якщо згідно з положеннями
чинного законодавства певне питання
вирішується „судом", „у судовому
порядку", „на підставі рішення суду"
тощо, слід вважати, що йдеться про
державні суди. Отже, відповідні питання
не підлягають розгляду у третейських
судах.

За таких обставин суд в розумінні ст. 33
Закону України „Про іпотеку" є
державним судом, а тому місцевий
господарський суд, врахувавши при
новому розгляді справи вказівки суду
касаційної інстанції, які в силу
положень статті 111-12 ГПК України є
обов'язковими, дійшов правильного
висновку, що нормами спеціального
Закону України „Про іпотеку" не
передбачено звернення стягнення на
предмет іпотеки на підставі рішення
третейського суду.

При цьому, місцевим господарським
судом правомірно відхилено посилання
заявника на ухвалу господарського суду
Рівненської області від 18.10.2011 №3/196
(залишену без змін судами вищих
інстанцій) стосовно припинення
провадження у справі з підстави, що між
сторонами спору існує третейське
застереження.

Так, частину 1 статті 6 Закону України
„Про третейські суди" було доповнено
новим пунктом 7 про непідвідомчість
третейським судам справ у спорах щодо
нерухомого майна, включаючи земельні
ділянки, згідно із Законом України від
05.03.2009 N 1076-VI.

Тобто, станом на час укладення між
сторонами договору про надання
невідновлювальної кредитної лінії
№730/008-ОК2С від 06.03.2008 та Іпотечного
договору №730/008-ОК2С/1 від 06.03.2008, чинна на
той час редакція Закону України „Про
третейські суди" не містила такої норми
про непідвідомчість третейським судам
справ у спорах щодо нерухомого майна.

Однак, станом на час звернення сторін
до третейського суду укладена між
сторонами третейська угода не могла
бути виконана в частині, що стосується
спорів щодо нерухомого майна, оскільки
визначений сторонами орган -
третейський суд, не мав компетенції
щодо розгляду вказаної категорії
спорів.

Враховуючи викладене, колегією суддів
також відхиляються доводи апеляційної
скарги про те, що обмеження
підвідомчості справ третейському суду
у спорах щодо нерухомого майна
застосовуються лише до правовідносин,
що виникли після набрання чинності цим
Законом України „Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
діяльності третейських судів та
виконання рішень третейських судів", а
тому якщо третейське застереження у
договорах іпотеки укладено до внесення
змін до Закону України „Про третейські
суду" від 05.03.2009 то такий спір на думку
позивача може розглядатися саме
третейським судом.

Крім того, суд апеляційної інстанції
акцентує увагу на тому, що в даному
випадку має місце спір саме про
звернення стягнення на предмет іпотеки
(нерухоме майно), який не належить до
компетенції третейських судів,
оскільки така категорія справ підлягає
вирішенню судами загальної юрисдикцію,
так як за змістом положень ч. 3 ст. 33
Закону України „Про іпотеку", виключно
судами, віднесеними до системи судів
загальної юрисдикції, розглядаються
спори про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

За вказаних обставин суд першої
інстанції правомірно відмовив у
задоволенні заяви Публічного
акціонерного товариства „Укрсоцбанк"
про видачу наказу на виконання рішення
Постійно діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків від 11.07.2012
у справі №310/12, оскільки справа, у якій
прийнято дане рішення третейського
суду, не підвідомча третейському суду
відповідно до закону.

З огляду на викладене, апеляційна
скарга Публічного акціонерного
товариства „Укрсоцбанк" не підлягає
задоволенню, а ухвала господарського
суду міста Києва від 15.08.2013 у справі
№5011-2/13783-2012 має бути залишена без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору за
розгляд апеляційних скарги
покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
„Укрсоцбанк"залишити без задоволення,
а ухвалу господарського суду міста
Києва від 15.08.2013 у справі №5011-2/13783-2012
залишити без змін.

Матеріали справи №5011-2/13783-2012 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду у
встановленому законом порядку.

Головуючий суддя
М.М. Новіков

Судді
Л.П. Зубець

А.І. Мартюк