м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Дочірнього підприємства
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гарантія Аджара»
про стягнення 9 015, 90 дол. США, що
еквівалентно 72 064, 09 грн.
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: Тавлуй А.В.
від відповідача: Коряк А.В.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Дочірнє підприємство «Ф.Формула»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Гарантія
Аджара» про стягнення заборгованості
за контрактом № 1 від 14.03.2012 р. у розмірі
9 015, 90 дол. США, що еквівалентно 72 064, 09
грн. Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань перед позивачем за
вищевказаним контрактом.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.09.2013 р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на 27.01.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
документи та зупинено провадження у
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги та просив
Представник відповідача подав заяву
про визнання позову у повному обсязі.
Відповідно до ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
відповідач має право визнати позов
повністю або частково.
За приписами ст. 78 Господарського
процесуального кодексу України у разі
визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 05.02.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.03.2012 р. між Дочірнім підприємством
«Ф.Формула» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Гарантія Аджара»
укладено контракт № 1, за умовами якого
позивач зобов'язався передати, а
відповідач - прийняти та оплатити
продукти харчування.

Відповідно до п. 2.2. контракту партії
товару вважається дата завершення
завантаження транспортного засобу
відповідача товаром, письмово
узгоджених сторонами та завершення
митних процедур для експорту товару в
Грузію.

Відповідно до п. 3.3. контракту оплата
вартості партії товару здійснюється на
підставі інвойсу шляхом прямого
банківського переказу грошових коштів
на рахунок позивача протягом 30-ти
календарних днів з дати виставлення
інвойсу.

Пунктом 10.2. контракту визначено, що у
разі, якщо сторони не дійдуть згоди
шляхом переговорів, всі спори та
розбіжності, які можуть виникнути із
контракту підлягають розгляду у
відповідності з матеріальним та
процесуальним правом України в
Господарському суді міста Києва,
рішення якого є обов'язковим для обох
сторін.

Контракт, відповідно до п. 11.1., вступає в
силу з дня його підписання сторонами та
діє протягом одного календарного року.

Відповідно до додаткової угоди № 5 до
контракту № 1 від 14.03.2012 р. термін дії
контракту встановлено до 14.03.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов контракту № 1 від 14.03.2012
р. позивачем здійснено поставку
обумовленого контрактом товару на суму
9 015, 90 дол. США, що підтверджується
вантажно-митною декларацією № 519558 від
30.05.2013 р., яка міститься в матеріалах
даної справи.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
стверджує, що відповідачем порушено
умови контракту № 1 від 14.03.2012 р. щодо
оплати вартості продукції, у зв'язку з
чим у нього виникла заборгованість у
розмірі 9 015, 90 дол. США., що на дату
звернення до суду становить еквівалент
72 064, 09 грн. та просить стягнути
зазначений боргу у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

Згідно зі ст. 524 Цивільного кодексу
України зобов'язання має бути виражене
у грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

За приписами ч. 3 ст. 533 Цивільного
кодексу України використання
іноземної валюти, а також платіжних
документів в іноземній валюті при
здійсненні розрахунків на території
України за зобов'язаннями допускається
у випадках, порядку та на умовах,
встановлених законом.

Крім того, в силу ст.ст. 6, 627 Цивільного
кодексу України, ст. 179 Господарського
кодексу України при укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі вільного волевиявлення, коли
сторони мають право погоджувати на
свій розсуд будь-які умови договору, що
не суперечать законодавству.

Відповідно до ст. 7 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю» у розрахунках між
резидентами і нерезидентами в межах
торговельного обороту
використовуються як засіб платежу
іноземна валюта та грошова одиниця
України - гривня.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Таким чином, приймаючи до уваги, що за
приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
оскільки наявними у справі документами
підтверджується поставка позивачем
товару за контрактом № 1 від 14.03.2012 р.,
враховуючи, що відповідач визнав позов,
з огляду на те, що за висновком суду
визнання відповідачем позову не
суперечить законодавству та не порушує
прав і охоронюваних законом інтересів
інших осіб, суд дійшов висновку про
задоволення позову в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового бору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Дочірнього підприємства
«Ф.Формула» задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Гарантія
Аджара» (Грузія, м. Батумі, вул. Г.
Брцкинвале, 124, ідентифікаційний код
445403135), з будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення суду, на користь Дочірнього
підприємства «Ф.Формула» (03115, м. Київ,
пр. Перемоги, 136, кімната 34, ) заборгованість у розмірі 9 015, 90
(дев'ять тисяч п'ятнадцять дол. 90 центів)
дол. США, що еквівалентно 72 064, 09
(сімдесят дві тисячі шістдесят чотири
грн. 09 коп.) грн. та 1 720, 50 (одна тисяча
сімсот двадцять грн. 50 коп.) грн. -
судового збору.

3. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення
складено 08.02.2014 р.

Суддя
Пригунова
А.Б.