ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2014 р.
Справа № 917/1893/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя
Терещенко О.І. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

першого відповідача - Бутенко А.Г.

другого відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. № 3754
П/1-38) на рішення господарського суду
Полтавської області від 19.11.2013 року

за позовом ФОП ОСОБА_3, м. Полтава

до

1) ДП "Південна залізниця" в особі
відокремленого підрозділу
"Гребінківське будівельно-монтажне
експлуатаційне управління", м.
Гребінка,

2) Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Полтавській області, м. Полтава,

про визнання договору укладеним

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ФОП ОСОБА_3, звернувся до
господарського суду Полтавської
області з позовом до ДП "Південна
залізниця" в особі відокремленого
підрозділу "Гребінківське
будівельно-монтажне експлуатаційне
управління" та Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Полтавській області, в якому
просив суд визнати укладеним договір
№84/07-Н оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності,
укладений між ним та Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по Полтавській області

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 19.11.2013 року
(суддя Мацко О.С.) у задоволенні позову
відмовлено повністю.

В обґрунтування свого рішення про
відмову у позові господарський суд
першої інстанції зазначив, що між
сторонами відсутні розбіжності
стосовно умов спірного договору, а
тому, на думку суду, позовні вимоги за
своїм змістом зводяться до
встановлення юридичного факту, а таких
спосіб захисту порушеного права не
передбачений частиною 2 статті 20
Господарського процесуального кодексу
України.

Позивач із вказаним рішенням місцевого
господарського суду не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить це
рішення скасувати та прийняти нове,
яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник
позивача апеляційну скаргу підтримав,
просив її задовольнити.

Представник першого відповідача у
відзиві та в судовому засіданні проти
доводів апеляційної скарги заперечує,
просить залишити її без задоволення, а
оскаржуване рішення - без змін.

Представник другого відповідача в
судове засідання не з'явився, направив
на адресу суду відзив на апеляційну
скаргу, в якому проти її доводів
заперечує, просить залишити рішення
господарського суду першої інстанції
без змін; а також клопотання про
розгляд справи за його відсутності (вх.
855 від 29.01.2014 року), яке колегією суддів
задовольняється.

На думку суду обставини справи
свідчать про наявність у справі
матеріалів достатніх для її розгляду
та ухвалення законного і
обґрунтованого рішення. Крім того, суд
приймає до уваги, що судом сторонам
були створені належні умови для
надання усіх необхідних доказів
(надано достатньо часу для підготовки
до судового засідання, ознайомитись із
матеріалами справи, зняти з них копії,
надати нові докази тощо).

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання
доказів покладено на сторони, суд
згідно за статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України
розглядає справу за наявними
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, вислухавши пояснення
представників сторін та перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
07.11.2007 року між позивачем, орендарем за
договором, та другим відповідачем,
орендодавцем за договором, було
укладено договір оренди № 84/07-Н
нерухомого майна, що належить до
державної власності (далі за текстом -
Договір).

Відповідно до умов пунктів 1.1, 1.2, 1.3
Договору орендодавець передає, а
орендар приймає в строкове платне
користування частину фойє в будівлі
залізничного вокзалу, загальною площею
15 м2, за адресою: АДРЕСА_1.

07.11.2007 року сторонами складено та
підписано акт приймання - передачі
приміщення за Договором.

Пунктом 4.3.14 Договору на орендаря
покладено обов'язок у місячний термін
після укладення Договору укласти з
Балансоутримувачем орендованого
майна, першим відповідачем, договір про
відшкодування витрат
Балансоутримувача на утримання
орендованого майна та надання
комунальних послуг орендареві, а
пунктом 4.3.7 - обов'язок застрахувати
орендоване майно.

На виконання вищезазначених умов
Договору 23.12.2007 року між позивачем та
першим відповідачем укладено договір
№ 11/2007 на відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна.

Крім того, 25.01.2008 року між позивачем та
ЗАТ «ПРОСТО-страхування» укладено
договір № 80755 добровільного
страхування, відповідно до умов якого
позивач застрахував об'єкт оренди за
Договором.

Як зазначає позивач у позовній заяві та
в апеляційній скарзі, у 2013 році
відокремлений підрозділ
"Гребінківське будівельно-монтажне
експлуатаційне управління", звернувся
до господарського суду Полтавської
області з позовом до ФОП ОСОБА_3 про
зобов'язання останнього звільнити
самовільно зайняту площу будівлі
залізничного вокзалу смт Ромодан. В
обґрунтування своїх позовних вимог
Гребінківське будівельно-монтажне
експлуатаційне управління, зокрема,
зазначає те, що рішенням
господарського суду Полтавської
області від 03.03.2009 року у справі №3/213-08,
яке набрало законної сили, було визнано
неукладеним договір оренди № 84/07-н від
07.11.2007 року.

Позивач із вказаною правовою позицією
Гребінківського будівельно-монтажного
експлуатаційного управління не
погоджується, зазначає, при підписанні
Договору сторони досягли
домовленостей з усіх істотних умов
Договору, а тому він є укладеним, в той
же час, відповідачі вважають його
неукладеним, у зв'язку з чим позивач
звернувся до суду за захистом своїх
прав із відповідним позовом.

Вирішуючи питання про наявність або
відсутність правових підстав для
задоволення позову та апеляційної
скарги, колегія суддів враховує
наступні обставини.

В обґрунтування своїх заперечень проти
позову та апеляційної скарги,
відповідачі посилаються на те, що
рішенням господарського суду
Полтавської області від 03.03.2009 року у
справі №3/213-08, яке набрало законної
сили, договір оренди № 84/07-н від 07.11.2007
року договір оренди № 84/07-н від 07.11.2007
року визнано неукладеним.

Проте, з такими доводами відповідачів
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Так, згідно частини 2 статті 35
Господарського процесуального кодексу
України, факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

В пункті 2.6 Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 року «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» роз'яснено, що
преюдиціальне значення процесуальним
законом надається саме фактам,
встановленим судовими рішеннями (в
тому числі в їх мотивувальних
частинах), але не правовій оцінці таких
фактів, здійсненій іншим судом чи іншим
органом, який вирішує господарський
спір.

Колегія суддів звертає увагу не те, що
рішенням господарського суду
Полтавської області від 03.03.2009 року у
справі №3/213-08 договір оренди № 84/07-н від
07.11.2007 року неукладеним не визнавався. В
цьому рішенні судом зазначено про те,
що договір оренди № 84/07-н від 07.11.2007 року
«не може бути розцінений як укладений».
Вказаний висновок суду не є фактом,
встановленим судовим рішенням, а є
правовою оцінкою, яка, як зазначалось
вище, не має преюдиційного значення.

Слід зазначити, що під час розгляду
справи №3/213-08 господарський суд
Полтавської області суд дійшов
висновку, про те, що договір оренди №
84/07-н від 07.11.2007 року не може бути
розцінений як укладений, оскільки
орендодавцем не передано об'єкт оренди
орендарю, в той час статтею 12 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна» встановлено, що
договір оренди вважається укладеним з
моменту досягнення домовленості з усіх
істотних умов і підписання сторонами
тексту договору.

Таким чином, підстав стверджувати, що
договір оренди № 84/07-н від 07.11.2007 року є
неукладеним - відсутні, проте, як
зазначає позивач та не заперечується і
вказується відповідачами в своїх
письмових поясненнях по справі,
відповідачі вважають договір оренди №
84/07-н від 07.11.2007 року неукладеним.

Колегія суддів вважає необхідним
зазначити, що за своєю правовою
природою укладений між сторонами
Договір є договором оренди.

Відповідно до частини 1 статті 283
Господарського кодексу України за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності.

Згідно з частиною 1 статті 759 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до частини 2 статті 291
Господарського кодексу України,
договір оренди припиняється у разі
закінчення строку, на який його було
укладено.

Частиною 4 статті 284 Господарського
кодексу України передбачено, що строк
договору оренди визначається за
погодженням сторін. У разі відсутності
заяви однієї із сторін про припинення
або зміну умов договору оренди
протягом одного місяця після
закінчення строку дії договору він
вважається продовженим на такий самий
строк і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Правові наслідки продовження
користування майном після закінчення
строку договору оренди також
передбачені статтею 764 Цивільного
кодексу України та опосередковано
нормою частини четвертої статті 291
Господарського кодексу України, згідно
з якою правові наслідки припинення
договору оренди визначаються
відповідно до умов регулювання
договору найму ЦК України.

Відповідно до статті 764 Цивільного
кодексу України, якщо наймач продовжує
користуватися майном після закінчення
строку договору найму (оренди), то, за
відсутності заперечень наймодавця
протягом одного місяця, договір
вважається поновленим на строк, який
був раніше встановлений договором.

Оскільки орендоване майно є державним,
на спірні правовідносини поширюється
дія Закону України "Про оренду
державного та комунального майна".

Відповідно до статті 17 Закону, термін
договору оренди визначається за
погодженням сторін.

У разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну умов
договору оренди протягом одного місяця
після закінчення терміну дії договору
він вважається продовженим на той
самий термін і на тих самих умовах, які
були передбачені договором.

Після закінчення терміну договору
оренди орендар, який належним чином
виконував свої обов'язки за договором,
має переважне право, за інших рівних
умов, на укладення договору оренди на
новий термін, крім випадків, якщо
орендоване майно необхідне для потреб
його власника. У разі якщо власник має
намір використовувати зазначене майно
для власних потреб, він повинен
письмово попередити про це орендаря не
пізніше ніж за три місяці до закінчення
терміну договору.

Колегія суддів зазначає, що в
матеріалах справи відсутні будь-яка
переписка сторін щодо заяв про
припинення або зміні умов договору,
таким чином договір підлягає укладенню
на той самий термін і на тих самих
умовах, які були передбачені договором.

Враховуючи те, що укладення договору на
той самий термін і на тих самих умовах
передбачено приписами Господарського
кодексу, Цивільного кодексу та Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна", за умов невизнання
такого укладення відповідачами,
укладення договору регулюється
статтею 187 Господарського кодексу
України.

Згідно з частиною 1 статті 187
Господарського кодексу України спори,
що виникають при укладанні
господарських договорів за державним
замовленням, або договорів, укладення
яких є обов'язковим на підставі закону
та в інших випадках, встановлених
законом, розглядаються судом. Інші
переддоговірні спори можуть бути
предметом розгляду суду у разі якщо це
передбачено угодою сторін або якщо
сторони зобов'язані укласти певний
господарський договір на підставі
укладеного між ними попереднього
договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає позовні вимоги законними і
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги норм процесуального права і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, і при їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, які
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна
містити встановлені судом обставини,
які мають значення для справи, їх
юридичну оцінку, а також оцінку всіх
доказів.

Під час прийняття оскаржуваного
рішення судом було неповно досліджено
обставини, що мають значення для
справи, у зв'язку з чим це рішення
підлягає скасуванню, а апеляційна
скарга - задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 99, 101, 103, 104, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 19.11.2013 року
скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати укладеним договір оренди
нерухомого майна, що належить до
державної власності № 84/07-н, який
укладено між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 та Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по Полтавській області.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її підписання і може бути оскаржена
протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 03.02.2014
року

Головуючий суддя
Сіверін В. І.

Суддя
Терещенко О.І.

Суддя
Медуниця О.Є.