КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2014 р. Справа№ 910/11288/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

за участю представників:

Від позивача: представник не з'явився.

Від відповідача 1: представник
Кравченко Р.Ю. - за довіреністю.

Від відповідача 2: представник не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Авіакомпанія "Буковина"

на рішення Господарського суду
м. Києва від 18.11.2013 року

у справі № 910/11288/13
(Головуючий суддя Спичак О.М., судді:

Любченко М.О., Лиськов
М.О.)

за позовом Приватного
акціонерного товариства "Авіакомпанія

"Буковина"

до 1 . Приватного
акціонерного товариства "Акціонерна

страхова компанія
"ІНГО Україна"

2. Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українсько-

середземноморські
авіалінії"

про визнання договору
таким, що не набув чинності та

правочинів
недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 року Приватне акціонерне
товариство "Авіакомпанія "Буковина"
звернулось до Господарського суду м.
Києва з позовом до 1.
Приватного акціонерного товариства
"Акціонерна страхова компанія "ІНГО
Україна", 2. Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Українсько-середземноморські
авіалінії" про наступне:

1. Визнати договір обов'язкового
страхування повітряних суден № 272900225
від 11.06.2009 року укладеного між
Приватним акціонерним товариством
"Акціонерна страхова компанія "ІНГО
Україна" і ВАТ "Авіакомпанія "Буковина",
(правонаступником якого є Приватне
акціонерне товариство "Авіакомпанія
"Буковина") таким, що не набув чинності.

2. Визнати недійсним правочин,
оформлений протоколом від 07.05.2010 року,
укладений між ВАТ "Авіакомпанія
"Буковина" (правонаступником якого є
Приватне акціонерне товариство
"Авіакомпанія "Буковина"), Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Українсько-середземноморські
авіалінії", Приватним акціонерним
товариством "Акціонерна страхова
компанія "ІНГО Україна" в частині, який
стосується договору обов'язкового
страхування повітряних суден № 272900225
від 11.06.2009 року між приватним
акціонерним товариством "Акціонерна
страхова компанія "ІНГО Україна" і ВАТ
"Авіакомпанія "Буковина",
правонаступником якого є Приватне
акціонерне товариство "Авіакомпанія
"Буковина").

3. Визнати недійсним доповнення від
14.05.2010 року № 06 до Договору
обов'язкового страхування повітряних
суден № 272900225 від 11.06.2009 р., укладене між
Приватним акціонерним товариством
"Акціонерна страхова компанія "ІНГО
Україна" і ВАТ "Авіакомпанія Буковина",
правонаступником якого є Приватне
акціонерне товариство "Авіакомпанія
"Буковина")).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що укладений між
позивачем та відповідачем-1 договір
обов'язкового страхування повітряних
суден № 271000225 від 11.06.2009 року не набув
чинності, оскільки позивач у визначені
договором строки страхових платежів не
сплатив.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 18.11.2013 року у справі № 910/11288/13 у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду, позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт, крім підстав,
зазначених у позовній заяві,
посилається на те, що суд першої
інстанції помилково дійшов висновку
про невірний спосіб захисту права.

Відповідач-1 подав відзив на апеляційну
скаргу, в якому проти її вимог
заперечує та просить суду залишити її
без задоволення.

Позивачем та відповідачем-2 не
використано наданого їм законом права
на участь їх представників у судовому
засіданні суду апеляційної інстанції.
Причин неявки суду не повідомлено.
Матеріали справи містять докази
належного повідомлення позивача та
відповідача-2 про час та місце судового
засідання, а саме поштове повідомлення
№ 09995050, № 09995068.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає за можливе розглядати
справу у відсутності представників
позивача та відповідача-2, повідомлених
належним чином про час та місце
судового засідання.

Розглянувши доводи апеляційної скарги
та відзиву, дослідивши зібрані у справі
докази, заслухавши пояснення
відповідача-1, судова колегія
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
11.06.2009 року між Акціонерною страховою
компанією "ІНГО Україна",
правонаступником якої є Приватне
акціонерне товариство "Акціонерна
страхова компанія "ІНГО Україна"
(страховик) та Відкритим акціонерним
товариством "Авіакомпанія "Буковина",
(правонаступником якого є Приватне
акціонерне товариство "Авіакомпанія
"Буковина") (страхувальник) укладено
договір страхування № 272900225 (договір
страхування), за умовами якого
страховик відповідно до порядку і
правил проведення обов'язкового
авіаційного страхування цивільної
авіації, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 12
жовтня 2002 р. № 1535 (далі - Порядок і
правила), проводить страхування
повітряних суден згідно з Порядком і
правилами.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про
страхування" в Україні здійснюється
такий вид обов'язкового страхування,
зокрема, як авіаційне страхування
цивільної авіації.

Як передбачено ст. 979 ЦК України, за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

З позовної заяви та апеляційної скарги
вбачається, що позивач вважає,
неукладеним договір страхування,
оскільки сторони не погодили всі
необхідні умови договору, а саме
-період страхування, адресу додатково
застрахованих осіб та інше, що на думку
позивача свідчить про те, що укладення
договору страхування не завершилось.

За приписами п. 1 ст. 638 ЦК України
Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р.
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Тому, в кожній справі про визнання
угоди недійсною суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угоди недійсною і
настання певних юридичних наслідків.

В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається У випадках, встановлених
цим Кодексом, нікчемний правочин може
бути визнаний судом дійсним.

Як передбачено ч. 3 ст. 215 ЦК України,
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Матеріали справи свідчать про те, що
під час укладення спірного договору
сторони на виконання вимог Закону
України "Про страхування", а також
Постанови КМУ № 1535 від 12.10.2002 р. "Про
затвердження Порядку та правил
проведення обов'язкового авіаційного
страхування цивільної авіації"
погодили предмет договору, об'єкти
страхування, страхові випадки,
страхову суму, страховий тариф, умови
страхування, географічні межі дії
договору, розміри страхових платежів,
терміни їх внесення, умови страхових
виплат, відмови у виплаті, права та
обов'язки сторін, їх відповідальність,
порядок зміни та припинення договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Судова колегія вважає вірним висновок
суду першої інстанції стосовно того, що
не має підстав вважати, що на час
укладення договору істотні умови
сторонами не погоджені та їх воля на
обов'язкове страхування
відповідальності була відсутня.

Крім того, позивачем не доведено
наявність передбачених ст. 203 ЦК
України підстав для визнання недійсним
договору страхування.

За таких обставин судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги про
визнання недійсним договору з підстав
його неукладеності задоволенню не
підлягають.

Також, судова колегія вважає
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції стосовно того, що позовні
вимоги про визнання недійсним договір
страхування № 272900225 від 11.06.2009 року у
зв'язку з несплатою позивачем
страхових платежів не узгоджуються з
умовами укладеної угоди та в їх
задоволенні необхідно відмовити,
враховуючи наступне.

За приписами ст. 16 Закону України "Про
страхування" договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України
"Про страхування" договір страхування
набирає чинності з моменту внесення
першого страхового платежу, якщо інше
не передбачено договором страхування.

Як вбачається зі спірного договору, п.
12.1 договору страхування сторони
визначили, що він набирає чинності з 00
години 00 хвилини за Київським часом
11.06.2009 року та діє до 24 години 00 хвилин
за Київським часом 10.06.2010 року.

Пунктом 4.1 договору страхування
сторони передбачили, що загальна сума
страхового платежу становить 502 260,00
грн. (еквівалент 66 000,00 Дол. США), яка
сплачується у такі терміни: 10.09.2009 р.,
10.12.2009 р., 10.03.2010 р. та 25.05.2010 р. рівними
сумами у розмірі 125 565,00 грн.

Таким чином, у вказаному пункті
договору сторони визначили, що сплата
страхової премії здійснюється з
відстрочкою платежу.

Пунктом 11.4 договору страхування
встановлені застереження щодо сплати
страхової премії з відстрочкою
платежу, про що зазначав позивач, а
саме: у випадку, якщо одна із частин
страхової премії, яка зазначена у
графіку платежів не сплачена у
визначений термін, зобов'язання
страховика щодо відшкодування збитків
при настанні страхового випадку
призупиняється та відновлюється з
моменту погашення простроченої
заборгованості по сплаті відповідної
частини страхової премії за договором
в повному обсязі. Страховик
звільняється від обов'язків щодо
виплати страхового відшкодування за
події, на момент настання яких існувала
прострочена заборгованість по сплаті
страхової премії за цим договором.

Тобто, із зазначених вище умов
договору вбачається, що він набирає
чинності з 11.06.2009 року незалежно від
здійснення позивачем виплати
страхової премії, при цьому згідно з п.
11.4 наслідком несплати страхувальником
у передбачений договором термін
страхової премії є звільнення
страховика від обов'язків щодо виплати
страхового відшкодування за події, на
момент настання яких існувала
прострочена заборгованість.

Окрім цього, з доповнення № 06 до
договору страхування вбачається, що у
зв'язку із заявою страхувальника з 00
годин 00 хвилин за Київським часом 17.02.2010
року договір страхування №272900225 від
11.06.2009 року припинив свою дію.

Встановлено, що сторони погодили
здійснення перерахунку премії за
період з 17.02.2010 року по 10.06.2010 року (114
днів).

У зв'язку із змінами, вказаними в п. 1
цього доповнення, загальна премія за
договором страхування №272900225 від 11.06.2009
року зменшується на 136 780,39 грн.
(еквівалент 17 973,77 Дол. США) та
сплачується до 15.06.2010 року.

Крім цього, встановлено, що на
виконання умов договору обов'язкового
страхування позивач у період з 16.12.2011 р.
по 13.01.2012 р. частково сплатив страхову
премію у розмірі 66 655,90 грн., що
банківськими виписками за вказаний
період (а.с. 52-63).

За таких обставин, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно того, що правочин,
укладений між сторонами, був
спрямований на настання реальних
наслідків та виконувався сторонами,
зокрема, позивачем, а тому у суду
відсутні підстави для визнання його
таким, що не набув чинності.

Стосовно вимог позивача про визнання
недійсним правочину оформленого
протоколом від 07.05.2010 року, в частині,
яка стосується договору страхування №
272900225 від 11.06.2009 року, судова колегія
встановила наступне.

В силу ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Однак, судова колегія, дослідивши
оскаржуваний протокол, погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що він не є правочином в розумінні ст. 12
ГПК України, оскільки не породжує
будь-яких юридичних наслідків, в силу
яких у сторін виникають права і
обов'язки, характерні для правочину, як
виду зобов'язання, оскільки свідчить
лише про наявність певних обставин
(фактів), зокрема, про суму
заборгованості позивача по сплаті
страхових премій за договорами
страхування, у тому числі за договором
№ 272900225, станом на 07.05.2010 року, а також
графік погашення такої заборгованості.

Враховуючи вищевстановлене, судова
колегія приходить до висновку, що
заявлена позовна вимога про визнання
недійсним протоколу не може бути
предметом спору, а тому вона
задоволенню не підлягає.

Також, позивачем заявлено вимогу про
визнання недійсним доповнення 06 від
14.05.2010 р. до договору страхування №
272900225 від 11.06.2009 р. з підстав відсутності
реального правовідношення, на яке воно
було спрямоване.

Однак, зазначене доповнення є частиною
оскаржуваного договору, згідно якого
сторони змінили розмір страхової
премії та, відповідно, змінили графік
внесення плати по страховій премії.

Також, сторони цим доповненням
узгодили, що інші умови договору
страхування залишаються без змін, а
воно (доповнення) є невід'ємною
частиною договору страхування.

Таким чином, суд першої інстанції,
вирішуючи питання про недійсність
(нечинність) вказаного доповнення,
керуючись тими ж нормами чинного
законодавства, що й при розгляді
позовних вимог про визнання недійсним
всього договору, прийшов до вірного
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позову в цій частині з
підстав зазначених вище.

Окрім зазначеного вище, судова колегія
вважає вірним висновок місцевого
господарського суду про відсутність
підстав для застосування заявлених
Приватним акціонерним товариством
"Акціонерна страхова компанія "ІНГО
Україна" строків позовної давності,
оскільки було встановлено
недоведеність та необґрунтованість
вимог позивача, а також відсутність
порушень законних прав чи охоронюваних
інтересів позивача з боку
відповідачів.

Враховуючи викладене вище, судова
колегія вважає обґрунтованим висновок
місцевого господарського суду про те,
що у задоволенні позовних вимог
Приватного акціонерного товариства
"Авіакомпанія "Буковина" до Приватного
акціонерного товариства "Акціонерна
страхова компанія "ІНГО Україна",
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Українсько-середземноморські
авіалінії" про визнання договору
обов'язкового страхування
відповідальності експлуатанта
повітряного судна/повітряного
перевізника за шкоду, заподіяну третім
особам, пасажирам, багажу, ручній
поклажі, вантажу та пошті № 272900225 від
11.06.2009 р. таким, що не набув чинності та
правочинів недійсними необхідно
відмовити.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Апелянтом належними та допустимими
доказами не спростовані встановлені
вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова
колегія вважає, що місцевим
господарським судом повно і всебічно
з'ясовані всі обставини справи та
надано їм належну правову оцінку,
рішення місцевого господарського суду,
яким у позові відмовлено, відповідає
чинному законодавству та матеріалам
справи; колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Авіакомпанія
"Буковина" на рішення Господарського
суду м. Києва від 18.11.2013 року залишити
без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва
від 18.11.2013 року у справі № 910/11288/13 - без
змін.

3. Матеріали справи № 910/11288/13 повернути
до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
Н.М. Коршун

Судді
Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна