ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2014 р.
Справа №917/2428/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енергозберігаючі
технології 2010", 01015, м. Київ, вул.
Цитадельна,7

до Колективного підприємства
"Полтавський м'ясокомбінат", 36014, м.
Полтава, вул. Харчовиків,6

про стягнення грошових коштів у сумі
1030,25 грн.

Суддя Мацко О.С.

Представники сторін 14.01.2014 р.:

від позивача: Козач В.В., довіреність №20
від 09.01.2014 р.

від відповідача: Трифонов Ю.А.,
довіреність від 13.01.2014 р.

Представники сторін 28.01.2014 р.:

від позивача: Козач В.В., довіреність №20
від 09.01.2014 р.

від відповідача: не з'явився.

У судовому засіданні 14.01.2014 року було
оголошено перерву до 28.01.2014р. згідно
ст.77 ГПК України, про що представники
сторін були повідомлені під розписку
(арк.30 справи).

У судовому засіданні було оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
згідно ст.85 ГПК України та повідомлено
дату складання повного тексту рішення.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна
заява про стягнення 1030,25 грн. -
заборгованість за договором № 463 від
03.05.2011 р., з яких: 1000,00 грн. - основна
заборгованість, 24,58 грн. пені та 5,67 грн. -
три проценти річних.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі з мотивів,
визначених у позовній заяві, зокрема,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем умов договору № 463 від
03.05.2011 р. в частині оплати.

Представник відповідача в судовому
засіданні 14.01.2014 р. заявляв усне
клопотання про відкладення розгляду
справи для надання можливості
врегулювання спору та спалти
заборгованості, наявність та розмір
якої усно визнавав. В судове засідання
28.01.2014 р. відповідач явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, хоча належним чином
повідомлений про дату та час судового
засідання, про що свідчить розписка про
повідомлення дати наступного
засідання (арк. спр. -30), доказів
врегулювання спору не надав. Суд
вважає, що невка представника
відповідача не перешкоджає розгляду та
вирішенню спору по суті.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши докази, суд
встановив:

03.05.2011 року між сторонами було укладено
договір №463, відповідно до якого
відповідач доручив, а позивач
зобов'язався виконати наступні види
робіт: послуги з обстеження
внутрішньої поверхні обсадних труб та
водонасосного горизонту свердловини
(п. 1.1 Договору).

При цьому сторони, зокрема, узгодили
наступне:

- загальна сума договору складає
2000,00 грн. (п.2.1. договору);

- за надання послуг з виконання
робіт згідно п.1.1. договору
відповідачем сплачується позивачу
сума, яка буде обумовлена актами
виконаних робіт (п.3.1. договору);

- при несвоєчасній оплаті відповідачем
вартості виконаних позивачем послуг
відповідач сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день перевищення терміну сплати
від суми не перерахованих коштів (п. 6.4
Договору).

Договір підписано сторонами та
скріплено їх печатками (копія -
арк.справи 12-14, оригінал оглянуто у
засіданні).

Позивач виконав покладені на нього
договором зобов'язання, що
підтверджується підписаним сторонами
та скріпленими печатками Актом
№ОУ-0000269 здачі-прийняття робіт (надання
послуг) від 17.06.2011 р. на суму 2000,00 грн. (з
ПДВ) (копія -арк. спр. 15, оригінал
оглянуто у судовому засіданні).

Як зазначає позивач, відповідачем не
заявлено жодних претензій стосовно
якості виконаних підрядних робіт або
прострочення строку здачі виконаних
робіт по договору ні на момент їх
прийняття, ні на момент подання даного
позову позивачем.

В порушення умов п.п. 3.1., 3.3. договору
вартість виконаних позивачем робіт по
договору відповідач оплатив лише
частково на суму 1000,00 грн., що
підтверджується платіжним доручення
№470 від 16.06.2011 р. (а.с. - 16).

Крім того, позивач нарахував у
відповідності з умовами договору та
просить стягнути з відповідача 24,58 грн.
пені за період 11.09.2013 р. по 18.11.2013 р., а
також 5,67 грн. - 3% річних за цей же період
на підставі ст.625 ЦК України.

Таким чином, загальна сума заявлена до
стягнення становить 1030,25грн.

При винесенні рішення суд виходив з
наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та відповідачем виникли
зобов'язання з договору підряду, за
яким, в силу ч.1 ст. 837 ЦК України одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст. 854 ЦК України якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк
або, за згодою замовника, - достроково.

Частина 1 статті 853 ЦК України в свою
чергу зазначає, що замовник
зобов'язаний прийняти роботу, виконану
підрядником відповідно до договору
підряду, оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі.

Згідно ч.4 ст.882 ЦК України, передання
робіт підрядником і прийняття їх
замовником оформляється актом,
підписаним обома сторонами (що
підтверджується в даному випадку Актом
№ОУ-0000269 здачі-прийняття робіт (надання
послуг) від 17.06.2011 р.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк
(термін).Якщо строк виконання боржником
обов"язку не встановлений або
визначений моментом пред"явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час, боржник
зобов"язаний виконати такий обов"язок
у семиденний строк з дня пред"явлення
вимоги, якщо обов"язок негайного
виконання не випливає з договору чи
актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Судом встановлено, що договором від
03.05.2011р. не встановлено строку
розрахунку за виконані роботи, у
зв"язку з чим 27.08.2013р. позивачем
напрвлено відповідачу претензію про
сплату заборгованості, яка отримана
останнім 04.09.2013р. та залишена без
реагування. Таким чином, з урахуванням
приписів ст.530 ЦК України, відповідач
повинен був виконати обов"язок по
оплаті робіт до 11.09.2013р. включно.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір процентів.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ст.549 ЦК України). Предметом неустойки
може бути грошова сума, рухоме і
нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства (ст.551 ЦК
України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського
кодексу, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

На підставі матеріалів справи, поданих
сторонами доказів суд дійшов висновку,
що позовні вимоги щодо стягнення
основного боргу в сумі 1000,00 грн. є
правомірними, обґрунтованими,
підтверджуються належними та
допустимими доказами (Договір №463 від
03.05.2011 р., підписаний сторонами та
скріплений їх печатками; Акт №ОУ-0000269
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
від 17.06.2011 р. та докази часткової оплати;
оригінали відповідних документів
оглянуті судом у судовому засіданні) та
підлягають задоволенню.

Судом перевірено методику розрахунку
пені та 3% річних з використанням
калькулятора ІПС "Законодавство". За
результатами розрахунку стягненню
підлягає 23,86 грн. пені за період з 11.09.2013
р. по 18.11.2013 р. та 5,50 грн. 3% річних за той
же період. В частині стягнення 0,72 грн.
пені та 0,17 грн. 3% річних суд відмовляє у
стягненні у зв"язку з неправильним
розрахунком позивача (неправильне
визначення першого дня прострочення
грошового зобов"язання - 11.09.2013р.
замість 12.09.2013р.).

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Позивач надав належні докази
обґрунтованості та правомірності
позовних вимог. За викладеного,
застосовуючи основні конституційні
засади судочинства, принцип
верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у даному спорі та чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спору, господарський суд дійшов до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Відповідно до ст.49 ГПК України, у
спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та
керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 75, 82-85 ГПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Колективного підприємства
"Полтавський м'ясокомбінат" (36014, м.
Полтава, вул. Харчовиків,6, , інші реквізити невідомі) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енергозберігаючі
технології 2010" (01015, м. Київ, вул.
Цитадельна, 7, , інші
реквізити невідомі) 1000,00 грн. основного
боргу, 23,86 грн. пені. 5,50 грн. 3% річних та
1719,01 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. В іншій частині позову - відмовити.

Повне рішення складено 30.01.2014 р.

Суддя
О.С. Мацко