ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.02.2014
Справа № 905/7547/13
Господарський суд Донецької
області у складі головуючого судді
Зекунова Е.В., при секретарі Павленко
М.С. розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Приватного
підприємства "Компанія "Надежда" до
відповідача-1 Відкритого акціонерного
товаритсва "Національна акціонерна
страхова компанія "Оранта", до
відповідача-2 Колективного
фермерського господарства "Оберіг" за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача ОСОБА_1, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача-2 ОСОБА_2 про
стягнення 83 455 грн. 39 коп.,-

За участю представників сторін:

від позивача: Макаревич Ю.Є. - за
довіреністю

від відповідача1: Самопал І.С.

від відповідача 2: Очередько О.В.- за
довіреністю

від третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача - не з'явились

від третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача 2: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Компанія
"Надежда» звернулось до господарського
суду Донецької області з позовом до до
відповідача-1 Відкритого акціонерного
товаритсва "Національна акціонерна
страхова компанія "Оранта", до
відповідача-2 Колективного
фермерського господарства "Оберіг" про
стягнення 83 455 грн. 39 коп.

Ухвалою суду від 30.10.2013 року залучено до
участі у справі третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача-2 ОСОБА_2.

Ухвалою суду від 03.12.2013 року залучено до
участі у справі третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача ОСОБА_1.

Розпорядженням в.о. голови
господарського суду Донецької області
від 21.01.2014р. справу №905/7547/13 передано на
розгляд судді Зекунова Е.В.

В правове обґрунтування вимог позивач
посилається на статті
22,23,31,1166,1167,1168,1172,1187,1194 Господарського
кодексу України.

Представник позивача у судовому
засіданні просив задовольнити позов в
повному обсязі. Надав пояснення в яких
зазначив, що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
автомобіль МАЗ 533702-240 д.р.н. НОМЕР_2, який
належить позивачу отримав механічні
пошкодження. Дорожньо-транспортна
пригода сталася з вини ОСОБА_2, водія
автомобіля MAN 26464 д.р.н. НОМЕР_1, який
належить колективному фермерському
господарству «Оберіг».
Цивільно-правова відповідальність
відповідача-2, на час ДТП була
застрахована в ВАТ "НАК "Оранта".
Оскільки відповідачами не
відшкодовано заявлену суму збитку,
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Представник відповідача-1 проти позову
заперечував. Подав заперечення від
05.02.2014 року, в яких просив застосувати
строки позовної давності, зазначив, що
ДТП сталося 11.10.2010 року, проте позивач
звернувся з вказаним позовом 28.10.2013
року.

Представник відповідача-2, 19.12.2013 року
подав заяву про застосування строків
позовної давності, оскільки позивач
дізнався про своє порушене право 11
жовтня 2010 року, а до суду з позов
звернувся 28 жовтня 2013 року.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_1
в судове засідання не з'явився надав
пояснення в яких зазначив, що на час ДТП
він працював водієм Олександрівської
нафтобази ПП «Компанія «Надежда».

Третя особа на стороні відповідача
ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2010 року
на автодорозі Карпівка-Олександрівка
трапилась дорожньо-транспортна
пригода (далі ДТП) за участю
автомобілем MAN 26464, днз НОМЕР_1, що
належить колективному фермерському
господарству «Оберіг» під керуванням
ОСОБА_2 та автомобіля «МАЗ 533702-240 АПЗ 10.5»
днз НОМЕР_2, що належить ПП «Компанія
«Надежда», під керуванням ОСОБА_1.

Постановою про відмову у порушенні
кримінальної справи від 20.10.2010р.
відмовлено у порушенні кримінальної
справи щодо ОСОБА_2 у зв'язку з
відсутністю ознаків складу злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 286 УК України
(а.с.19).

Постановою Олександрійського
районного суду Донецької області від
11.11.2011 року закрито провадження по
справі про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_2, у
зв'язку із закінченням строку
притягнення до адміністративної
відповідальності.

Господарський судом встановлено, що на
час скоєння дорожньо-транспортної
пригоди (11.10.2010р.) ОСОБА_1 знаходився у
трудових відносинах з ПП «Компанія
«Надежда», а ОСОБА_2 знаходився в
трудових правовідносинах з КФГ
«Оберіг».

Відповідно до висновку авто
товарознавчого дослідження,
складеного ФОП ОСОБА_6 за №11/01-54 від
04.11.2010 року, вартість відновлювальних
ремонтних робіт автомобіля МАЗ 533702-240
д.р.н. НОМЕР_2 склала 82075,39 грн. Крім того,
позивачем були понесені інші фінансові
витрати,а саме: оплачені витрати,
пов'язані з проведенням
автотоварознавчої експертизи №11/01-54
від 04.11.2010 року, у розмірі 1380 грн.
(платіжне доручення №32586 від 23.11.2010
року).

Цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля MAN 26464 д.р.н. НОМЕР_1
КФГ «Оберіг» була застрахована у ВАТ
«Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта» (Відповідач-1)
полісами обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВЕ /1277111 від 01.05.2010,терміном
дії з 01.05.2010 по 30.04.2011 року і № ВЕ 1277106 -
на причіп ZORZI 20 R071P д.р.н. НОМЕР_3,
терміном дії з 01.05.2010 по 30.04.2011 року.

Частиною першою статті 11 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК) передбачено,
що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

Особа, якій завдано збитків, має право
на їх відшкодування у розмірі витрат,
які вона зробила чи мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(стаття 22 ЦК України).

Аналіз положень ст.ст.27, 29 Закону
України "Про страхування", 38,41 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільної відповідальності власників
транспортних засобів " дозволяє
зробити висновок, що страхову виплату
було здійснено позивачем правомірно.

Відповідно до статті 27 Закону України
"Про страхування" та статті 993 ЦК
України, до страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування у межах
фактичних затрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею першою статті 1191 ЦК України
передбачено, що особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Крім того, статтею 228 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасник господарських відносин, який
відшкодував збитки, має право стягнути
збитки з третіх осіб в порядку регресу.

Згідно частини другої статті 1187 ЦК
України, шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 1187
ЦК України та пунктом четвертим
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 27 березня 1992 року № 6 "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" (зі змінами та доповненнями), під
власником джерела підвищеної
небезпеки розуміється юридична особа
або громадянин, що здійснюють
експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки в силу права власності,
повного господарського відання,
оперативного управління або з інших
підстав. Джерелом підвищеної небезпеки
належить визнавати будь-яку
діяльність, здійснення якої створює
підвищену імовірність заподіяння
шкоди через неможливість контролю за
нею людини, а також діяльність по
використанню, транспортуванню,
зберіганню предметів, речовин і інших
об'єктів виробничого, господарського
чи іншого призначення, які мають такі ж
властивості. Майнова відповідальність
за шкоду, заподіяну діями таких джерел,
має наставати як при цілеспрямованому
їх використанні, так і при мимовільному
прояві їх шкідливих властивостей
(наприклад, у випадку заподіяння шкоди
внаслідок мимовільного рухові
автомобіля). Не вважається власником
джерела підвищеної небезпеки й не несе
відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка управляє
джерелом підвищеної небезпеки в силу
трудових відносин з володільцем цього
джерела (шофер, машиніст, оператор
тощо).

Частиною першою статті 1172 ЦК України
передбачено, що юридична або фізична
особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 6 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Згідно преамбули Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", цей Закон регулює відносини у
сфері обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (далі обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності) і спрямований на
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на території
України.

Статтею 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Слід зазначити, що відповідно до пункту
першого частини першої статті 1188 ЦК
України шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки одній особі, з вини іншої
особи відшкодовується винною особою.
Тобто, у випадку заподіяння шкоди
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки питання про її
відшкодування вирішується за
принципом вини.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного
суду України від 27 березня 1992 року № 6
"Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" (зі змінами та
доповненнями) передбачено, що
відповідальність юридичної особи
настає у випадку, коли особа, з вини
якої заподіяна шкода, знаходилась з
даною організацією в трудових
відносинах, і шкода заподіяна нею у
зв'язку з виконанням трудових
(службових) обов'язків, незалежно від
того, постійними, сезонними,
тимчасовими за трудовим договором чи
на інших умовах вона була працівником
цієї організації.

Вирішуючи питання щодо визнання
поважними причин пропуску строку
позовної давності, суд зазначає
наступне.

Позовна давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
але за приписом частини п'ятої статті 267
ЦК України позивач вправі отримати
судовий захист у разі визнання
поважними причин пропуску строку
позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин,
тобто наявності обставин, які з
об'єктивних, незалежних від позивача
підстав унеможливлювали або істотно
утруднювали своєчасне подання позову,
вирішується господарським судом у
кожному конкретному випадку з
урахуванням наявних фактичних даних
про такі обставини. Стосовно
підприємства (установи, організації)
зазначені обставини не можуть братися
судом до уваги, оскільки за відсутності
(в тому числі й з поважних причин) особи,
яка представляє його в судовому
процесі, відповідне підприємство
(установа, організація) не позбавлене
права і можливості забезпечити
залучення до участі у такому процесі
іншої особи; відсутність зазначеної
можливості підлягає доведенню на
загальних підставах.

Відповідно до положень ст. 256
Цивільного кодексу України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 Цивільного кодексу України).

Тобто, строк позовної давності в три
роки для стягнення страхового
відшкодування встановлений ст. 257
Цивільного кодексу України є строком в
межах якого позивач мав право
звернутись до суду з відповідною
вимогою.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Як вбачається з пояснень представника
позивача щодо дотримання терміну
подання позовної заяви, перша позовна
заява була надіслана до суду цінним
листом 30.05.2013 року, яка ухвалою від
05.06.2013 року була повернута без розгляду
у зв'язку з порушенням вимог ст.56, п.2 ч.1
ст.57 ГПК України. Повторно, після
усунення зазначених порушень, позовна
заява була надіслана до суду 03.07.2013р.,
яка ухвалою суду від 10.07.2013 року
повернута без розгляду у зв'язку з
порушенням вимог ст.54 ГПК України.
Втретє позовна заява була направлена
до суду 10.09.2013р., яка ухвалою від 16.09.2013
року також повернена без розгляду.
Останній раз, після усунення всіх
порушень, позовна заява була подано до
суду 22.10.2013 року.

У пункті 4.4.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» №10 від 29.05.2013
року зазначено, що за змістом частини
другої статті 264 ЦК України переривання
перебігу позовної давності шляхом
пред'явлення позову матиме місце у разі
не будь-якого подання позову, а
здійсненого з додержанням вимог
процесуального закону, зокрема, статей
54, 56, 57 ГПК. Тому, якщо господарським
судом у прийнятті позовної заяви
відмовлено (стаття 62 ГПК) або її
повернуто (стаття 63 названого Кодексу),
то перебіг позовної давності не
переривається. Так само не перериває
цього перебігу подання позову з
порушенням правил підвідомчості справ.

Частиною 3 ст. 267 Цивільного кодексу
України передбачено, що позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Частиною 5 ст. 267 Цивільного кодексу
України передбачено, що в разі, коли суд
визнає поважними причини пропущення
позовної давності порушене право
підлягає захисту.

Дослідивши обставини справи суд не
визнає поважними причини пропущення
позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Оскільки обґрунтованих причин
звернення до суду з позовом поза межами
строку давності не наведено, а
відповідачами заявлено про
застосування строку позовної давності,
суд дійшов висновку, про відмову у
задоволенні позову.

У зв'язку з відмовою в позові судові
витрати відповідно до ст.49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Приватного
підприємства "Компанія "Надежда" до
відповідача-1 Відкритого акціонерного
товаритсва "Національна акціонерна
страхова компанія "Оранта", до
відповідача-2 Колективного
фермерського господарства "Оберіг" за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача ОСОБА_1, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача-2 ОСОБА_2 про
стягнення 83 455 грн. 39 коп. - відмовити
повністю.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті,
його вступну та резолютивну частини
проголошено у судовому засіданні 5
лютого 2014 року.

Повний текст рішення складено та
підписано 10 лютого 2014 року.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили за
правилами, встановленими частиною 5
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов