м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім -
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «МКС»
про стягнення 9 030, 16 грн.
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: Дружинський А.С.
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім -
Фрегат» звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «МКС» про стягнення
заборгованості за договором поставки
№ 791ф/12 25.10.2012 р. у розмірі 7 509, 25 грн., а
також 750, 92 грн. - штрафу за несвоєчасну
оплату товару у розмірі 10 %, 138, 10 грн. - 3 %
річних та 631, 89 грн. - пені. Позовні
вимоги обґрунтовані неналежним
виконанням відповідачем зобов'язань
щодо оплати вартості товару,
отриманого за вищевказаним договором.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.10.2013 р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на 09.12.2013
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Судом оголошувалась перерва в порядку
ст. 77 Господарського процесуального
Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 10.01.2014 р. справу №
зв'язку з відпусткою судді Пригунової
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.01.2014 р. суддею Удаловою О.Г.
провадження та призначено до розгляду
у судому засіданні на 05.02.2014 грн.
Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 05.02.2014 р. у зв'язку
із виходом судді Пригунової А.Б. із
для подальшого розгляду.
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги та просив
Представник відповідача на виклик суду
не з'явився, вимог суду не виконав, про
поважні причини неявки суд не
При цьому, суд відзначає, що ухвали
Господарського суду міста Києва
направлялись на адресу відповідача,
вказану в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців та повернуті до
Господарського суду міста Києва за
закінченням терміну зберігання.
Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст.
87 Господарського процесуального
При цьому в п. 3.9.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначається, що у
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Приймаючи до уваги, що сторони були
належним чином повідомлені про дату та
час судового засідання, враховуючи, що
матеріали справи містять достатньо
документів для розгляду справи по суті,
та зважаючи на те, що від учасників
провадження не надходило будь-яких
клопотань, в тому числі, про
відкладення розгляду справи, суд
вважає, що неявка у судове засідання
представника відповідача не є
перешкодою для прийняття рішення у
даній справі.
Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 05.02.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім -
Фрегат» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «МКС» укладено
договір поставки № 791ф/12, за умовами
якого позивач зобов'язався передати, а
відповідач - прийняти та оплатити товар
за цінами, в асортименті та кількості,
що узгоджуються сторонами в накладних,
які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 5.2. договору розрахунки
за поставлений позивачем товар
здійснюється протягом чотирнадцяти
календарних днів з моменту поставки
товару, або у інший строк, попередньо
домовлений між сторонами у додатковій
угоді.

Договір, відповідно до п. 8.1., вступає в
силу з моменту його підписання та діє
до 31.12.2013 р. та пролонговується на один
календарний рік, якщо жодна із сторін
не заявить про небажання продовжувати
відносини за тридцять календарних днів
до закінчення строку дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач за період з 26.10.2012 р. до 18.04.2013 р.
поставив, а відповідач прийняв товар на
загальну суму 42 968, 64 грн., що
підтверджується видатковими
накладними, копії яких містяться в
матеріалах справи.

Також матеріали справи свідчать про
сплату відповідачем вартості
отриманої за договором № 791ф/12 від
25.10.2012 р. продукції на суму 35 459, 39 грн., що
підтверджується фіскальними чеками,
які долучені до справи.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
стверджує, що відповідачем порушено
умови договору № 791ф/12 від 25.10.2012 р. щодо
оплати вартості продукції, у зв'язку з
чим у нього виникла заборгованість у
розмірі 7 509, 25 грн., яку позивач просить
стягнути в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором.

Приймаючи до уваги, що умовами договору
№ 791ф/12 від 25.10.2012 р. визначено граничний
термін розрахунків за поставлених
товар, який становить 14 календарних
днів з моменту отримання товару, строк
оплати відповідачем товару, отриманого
за вищевказаним договором станом на
день розгляду даної справи у суді є
таким, що настав.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач правом надання відзиву на
позов не скористався та не надав
обґрунтованих заперечень проти
заявлених вимог.

Таким чином, приймаючи до уваги, що за
приписами ст.ст. 4-3, 33. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
оскільки наявними у справі документами
підтверджується поставка позивачем
товару за договором № 791ф/12 25.10.2012 р.,
враховуючи, що відповідачем заявлені
до нього вимоги не спростовано та не
надано суду доказів належного
виконання ним грошових зобов'язань
перед позивачем, суд дійшов висновку
про обґрунтованість позову Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Торговий Дім - Фрегат» в частині
стягнення боргу у розмірі 7 509, 25 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 750, 92 грн. - штрафу за
несвоєчасну оплату товару у розмірі 10 %,
138, 10 грн. - 3 % річних та 631, 89 грн. - пені.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором. У сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тож, приймаючи до уваги, що
відповідачем допущено прострочення
виконання грошового зобов'язання, суд
вважає обґрунтованим нарахування
позивачем пені та штрафу за час
прострочення оплати а також
застосування до відповідача
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання у вигляді
стягнення 3 % річних від простроченої
суми.

Розмір пені та 3 % річних за
прострочення виконання відповідачем
грошового зобов'язання, за визначений
судом період з 31.10.2012 р. (дата виникнення
заборгованості) до 24.10.2013 р. (граничний
термін нарахування позивачем) з
урахуванням здійснення відповідачем
часткових проплат не перевищує
розрахунок суду та становить 631, 89 грн. -
пені та 138, 10 грн. - 3 % річних.

Розмір передбаченого договором штрафу
від суми прострочення оплати товару
становить 750, 92 грн.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із
заявлених позивачем вимог та наявних у
справі доказів, суд дійшов висновку про
задоволення позову.

Витрати по сплаті судового бору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім -
"Фрегат" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «МКС» (02156,
м. Київ, вул. Курчатова, 8-Б, ), з будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення суду, на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім - "Фрегат" (02660, м. Київ, вул.
Магнітогорська, 1, )
заборгованість у розмірі 7 509, 25 (сім
тисяч п'ятсот дев'ять грн. 25 коп.) грн., 750,
92 (сімсот п'ятдесят грн. 92 коп.) грн. -
штрафу, 138, 10 (сто тридцять вісім грн. 10
коп.) грн. - 3 % річних, 631, 89 (шістсот
тридцять одна грн. 89 коп.) грн. - пені та 1
720, 50 (одна тисяча сімсот двадцять грн. 50
коп.) грн. - судового збору.

3. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення
складено 10.02..2014 р.

Суддя
Пригунова
А.Б.