КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2014 р. Справа№ 910/8843/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Авдеєва П.В.

Суліма В.В.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Т.М.М.» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 21.08.2013 року по справі № 910/8843/13
(Повний текст рішення складено і
підписано 21.08.2013) (суддя: Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ласка Лізинг»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Т.М.М.»

про стягнення 340511,19 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ласка Лізинг»
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Фірми «Т.М.М.» -
Товариства з обмеженою
відповідальністю про стягнення, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, 340 511,19грн.

На підставі рішення Господарського
суду міста Києва від 21.08.2013 року з Фірми
«Т.М.М.» - Товариства з обмеженою
відповідальністю на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ласка Лізинг»
стягнено 324 488,25 грн. заборгованості, 13
068,02 грн. неустойки, 230,66 грн.
інфляційних, 2 724,26 грн. 3% річних та 6 810,23
грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою
відповідальністю звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 21.08.2013 у справі № 910/8843/13, та
прийняти нове рішення, яким у позові
відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в
позові позивач зазначив, що підставою
задоволення позовних вимог є порушення
відповідачем своїх грошових
зобов'язань за договором, відповідно до
п.2.3 вартість предмета договору
становить 165000 (Євро) оплата
здійснюється щомісяця згідно графіка,
розмір щомісячних платежів в якому
вказано в євро. Позивач здійснює
нарахування лізингових платежів з
урахуванням змін курсу НБУ для Євро, що
передбачено п.7.1.2, 7.2, договору що
суперечить вимогам чинного
законодавства.

27.01.2014р. від представника відповідача
через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду подано клопотання
про долучення до матеріалів справи
документів.

Представники сторін у судове засідання
28.01.2014 не з'явились, про причини неявки
суд не повідомили, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає за можливе переглянути
рішення суду першої інстанції за
наявними в матеріалах справи доказами
без участі представників сторін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
13.02.2008 між Позивачем як лізингодавцем
та Відповідачем як лізингоодержувачем
було укладено Договір фінансового
лізингу № 1182/02/2008 за умовами якого
Позивач зобов'язувався передати без
надання послуг по управлінню та
технічній експлуатації, а Відповідач
прийняти в тимчасове володіння та
користування за плату майно -
Трьохвісний сідловий самоскидний
напівпричіп ШМІТЦ Каргобулл тип SKI 24 S-8.2
(три одиниці) (далі - Предмет лізингу), та
здійснювати передбачені Договором
лізингові платежі.

Позивач на виконання умов Договору
передав Предмет лізингу Відповідачу
30.05.2008, що підтверджується Видатковою
накладною № РН-0000170 від 30.05.2008 та
Довіреністю серії НБЛ № 614422 від 28.05.2008;
отримання Предмету лізингу
Відповідачем не заперечується.
Відповідно матеріалів справи 30.07.2009 між
Позивачем та Відповідачем було
укладено Додаткову угоду №1182/02/2008/R до
Договору, якою були внесені зміни до
Додатку № 1 - Графіку внесення платежів.

Як встановлено судом договір було
підписано та скріплено печатками
юридичних осіб Позивача та Відповідача
без жодних застережень, що свідчить про
розуміння ними на момент укладення
Договору всіх його умов, погодження з
ними, та наслідків порушення виконання
договірних зобов'язань.

Відповідно до пункту 7.1. договору
передбачено, що валютою договору є
умовна одиниця (далі - «у.о.»). Під
умовною одиницею в Договорі визначено
«сума, виражена в гривнях України та
дорівнює одному Євро по курсу згідно до
п. 7.1.1. договору».

Як зазначено за пунктом Договору. 7.1.1.,
для цілей даного договору сторонами
було введено поняття: «Курс 1» - курс,
встановлений НБУ для одного Євро
станом на 13.05.2008; «Курс 2» - курс,
встановлений НБУ для одного Євро на
дату, встановлену для проведення
чергового лізингового платежу згідно
графіку внесення платежів - додаток №1
до даного договору.

Пунктом 7.1.2. Договору визначено, що
поточний лізинговий платіж, який
підлягає оплаті в гривнях,
розраховується як добуток суми
лізингового платежу відображеної в
«у.о.» згідно «Графи 3» Додатку №1 до
Договору на відповідну дату проведення
платежу та «Курсу 2». При цьому, в
погашення вартості Предмета лізингу
відноситься сума, відображена в
гривнях та розрахована, як добуток
відповідної суми в «у.о.», зазначеної в
«Графі 4» Додатка №1 та «Курсу 1».
Різниця загальної суми поточного
лізингового платежу, виражена в гривні,
і суми платежу, яка відноситься на
погашення вартості Предмета Лізингу,
вираженого в гривні, вважається
комісією лізингодавця (Позивача). У
випадку, якщо сума поточного
лізингового платежу розрахована у
відповідності з абз. 1 цього пункту
менше або дорівнює добутку відповідної
суми в «у.о.», вказаної в «Графі 4»
Додатку №1 на відповідну дату і «Курсу
1», то поточний лізинговий платіж, який
підлягає оплаті в гривні
розраховується як добуток відповідної
суми в «у.о.», вказаної в «Графі 4»
додатку №1 на відповідну дату і «Курсу
1» і 20 грн.При цьому, в погашення
вартості Предмета лізингу відноситься
сума, виражена в гривні та розрахована
як добуток відповідної суми в «у.о.»,
вказаної в «Графі 4» Додатку №1 і «Курсу
1», а різниця - в комісію лізингодавця.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторонами було досягнуто домовленість,
що комісія лізингодавця, розрахована у
відповідності з правилами, вказаними
вище, протягом 2-х періодів, починаючи з
першого періоду, збільшується на 1/2
грошової суми, яка у відповідності з
умовами цього договору повинна бути
внесена лізингоотримувачем як аванс
комісії. Комісія лізингодавця за кожен
період лізингу, розрахована у
відповідності з даним пунктом
Договору, нараховується на відповідну
дату, вказану в «Графі 2» Додатку №1
цього договору.

Відповідно пункту 7.1.3. Договору, штрафи
і пені, додаткові грошові суми, що
підлягають оплаті відповідно до цього
Договору, оплачуються на основі
виставлених рахунків лізингодавця і
розраховуються на основі курсу НБУ на
день виставлення рахунку.

Як зазначено в Договорі пунктом 7.1.4.
якщо курс НБУ на день зарахування
платежу по відношенню до «Курсу 2»
збільшується, більше ніж на 1%,
лізингодавець вправі вимагати доплату,
але в строк не пізніше 5 (п'яти)
банківських днів з моменту зарахування
цього платежу. Доплачена сума
зараховується в якості додаткової
комісії лізингодавця.

Відповідно пунктом 7.2. Договору
передбачено, що при здійсненні
платежів згідно умов договору,
лізингоотримувач зобов'язується
застосовувати порядок розрахунків
платежів, вказаний в п.7.1. (п.п. 7.1.1. -7.1.4.)
цього договору, якщо інший порядок
розрахунку прямо не передбачений цим
договором. При цьому, загальна сума
лізингових платежів, що підлягає
сплаті лізингоодержувачем
лізингодавцю, складає: 207 211,83 «у.о.»,
враховуючи ПДВ в розмірі 20% від суми, що
відноситься в погашення вартості
Предмету лізингу 27000 «у.о.» (п. 7.3.
Договору).

Пунктом 7.4. Договору сторони погодили
що лізингоодержувач зобов'язується
вносити на розрахунковий рахунок
лізингодавця авансові платежі, вказані
в Додатку №1 до договору. Сума
авансового платежу, що підлягає сплаті
в гривні, розраховується як добуток
суми авансового платежу, вказаного в
Додатку №1 до договору та курсу НБУ,
встановленого для одного Євро на дату,
встановлену для здійснення такого
авансового платежу. Для авансових
платежів застосовується курс НБУ,
встановлений для одного Євро на дату,
встановлену для внесення такого
авансового платежу, але не нижче курсу
НБУ на дату підписання даного договору.
Авансові платежі вносяться протягом
трьох банківських днів, починаючи з
відповідної дати, встановленої для
проведення платежу відповідно до
Додатку №1 до договору.

Відповідно до пункту 7.5. Договору
лізингові платежі нараховуються за
кожний період строку фінансового
лізингу. Розмір лізингового платежу за
кожний період строку фінансового
лізингу зазначений в Графіку внесення
платежів (Додаток №1 до Договору).
Термін дії Договору на день розгляду
справи ще не закінчився, що
підтверджується Графіком внесення
платежів, прийнятим Додатковою угодою
від 30.07.2009.

Згідно до частин 1 та 2 ст. 806 ЦК України,
за договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).Договір містить
визначені ст. 6 Закону України «Про
фінансовий лізинг» істотні умови.

Колегія суддів не приймає посилання
апелянта на недійсність пунктів
договору, які прив'язують розмір
лізингових платежів до курсу іноземної
валюти, та як наслідок відсутність в
зв'язку з цим ціни як істотної умови
договору, з огляду на наступне. Згідно
пункту 1 ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього
кодексу.

Як зазначено частинами 1-3, 5 та 6 статті
203 Цивільного кодексу України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно до ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Відповідно статті 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами, а зміст ст. 16
Закону України «Про фінансовий лізинг»
та норми Договору передбачають
обов'язок Відповідача сплачувати на
користь Позивача в т.ч. лізингові
платежі, порядок обчислення яких
погоджено сторонами при підписанні
Договору.

З визначеного сторонами в договорі
терміну «еквівалент», вбачається, що
він означає будь-яку суму в Євро, яка
підлягає перерахунку в гривню із
застосуванням певного курсу. Із
Договору та додатку №1 до нього (графік
лізингових платежів, в т.ч. в редакції
Додаткової угоди № 1182/02/2008/R від 30.07.2009)
вбачається, що сторонами погоджено
сплата лізингових платежів у
еквіваленті Євро.

У відповідності до ст.192 Цивільного
кодексу України законним платіжним
засобом, обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, є грошова одиниця України -
гривня. Іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання має бути
виражено у грошовій одиниці України -
гривні. Сторони можуть визначити
грошовий еквівалент зобов'язання в
іноземній валюті.

Згідно статті 533 Цивільного кодексу
України грошове зобов'язання має бути
виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Виходячи з наведеного, чинним
законодавством України не
забороняється визначення розміру
зобов'язання в гривні як грошового
еквіваленту цього зобов'язання в
іноземній валюті, а також, чинне
законодавство не містить приписів, які
б містили заборону щодо вираження
розміру лізингових платежів у
еквіваленті іноземної валюти, і також
Закон України «Про фінансовий лізинг»,
який є спеціальним щодо регулювання
правовідносин, які виникають з
договорів фінансового лізингу, також
не містить таких заборон.

Щодо посилання апелянта на те, що
розмір щомісячних лізингових платежів
має розраховуватись з врахуванням
одного незмінного курсу НБУ для Євро,
та не може залежати від коливання
курсу, певних коефіцієнтів та постійно
збільшуватись, оскільки це суперечить
ч. 2 ст. 16, та іншим положенням Закону
України «Про фінансовий лізинг», суд
зазначає наступне.

Частинами 1,2 статті 16 Закону України
«Про фінансовий лізинг» (далі - Закон)
встановлено, що сплата лізингових
платежів здійснюється в порядку,
встановленому договором. Лізингові
платежі можуть включати: суму, яка
відшкодовує частину вартості предмета
лізингу; платіж як винагороду
лізингодавцю за отримане у лізинг
майно; компенсацію відсотків за
кредитом; інші витрати лізингодавця, що
безпосередньо пов'язані з виконанням
договору лізингу.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
положення чинного законодавства хоч і
визначають національну валюту України
як єдиний законний платіжний засіб на
території України, однак не містять
заборони на вираження у договорі
грошових зобов'язань в іноземній
валюті, визначення грошового
еквівалента зобов'язання в іноземній
валюті; а також на здійснення
перерахунку грошового зобов'язання у
випадку зміни НБУ курсу національної
валюти України по відношенню до
іноземної валюти, та отримання
лізингодавцем винагороди в порядку,
встановленої договором та не
забороненої законом, в тому числі
шляхом корегування згідно з курсом
валюти, застосуванням погоджених
сторонами в договорі коефіцієнтів та
порядку збільшення сплат (аналогічну
правову позицію викладено в постановах
Вищого господарського суду України від
01.04.2013 № 5011-11/11776-2013 та від 22.04.2013 №
5011-7/11744-2012).

Пунктом 7.3. Договору, визначено що
загальна вартість лізингових платежів,
що підлягають до сплати Відповідачем
становить 207 211,83 у.о., при цьому умовна
одиниця відповідно до п. 7.1. Договору,
розуміється як сума, що виражена в
гривнях України та є рівною одному Євро
по Курсу згідно п. 7.1.1. Договору, що
наведений вище в рішенні суду.

Відповідно до пунктів 7.6. - 7.7. Договору
Відповідач зобов'язаний був вносити на
розрахунковий рахунок Позивача
платежі, розмір яких встановлювався на
кожний період в Графіку внесення
платежів, що є Додатком № 1 до Договору
лізингу (в редакції Додаткової угоди №
1182/02/2008/R від 30.07.2009). Так, в Графіку
внесення платежів визначено, що з 56го
по 62й періоди включно, тобто відповідно
по 13.01.2013, 13.02.2013, 13.03.2013, 13.04.2013, 13.05.2013,
13.06.2013 та 13.07.2013 Відповідач повинен був
сплатити по 3539,48 умовних одиниць
відповідно до Графи 3 Графіку внесення
платежів та по 864,62 умовних одиниці
відповідно до Графи 7 Графіку внесення
платежів.

Статями 525, 526, 530 Цивільного кодексу
України, ст. 193 Господарського кодексу
України, визначено що зобов'язання
мають виконуватися належним чином та у
встановлений строк відповідно до
закону, інших правових актів, договору,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Апелянт не виконав взяті на себе згідно
Договору лізингу зобов'язання та за
періоди з 56го по 62й включно не
здійснював оплат, передбачених
Графіком внесення платежів.

Враховуючи неналежне виконання
відповідачем умов Договору, колегія
суддів зазначає, що з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
340511,19 грн.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Заперечення скаржника, викладені у
апеляційній скарзі, не приймається
колегією суддів до уваги, оскільки не
підтверджуються матеріалами справи та
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає рішення суду першої інстанції
по даній справі обґрунтованим та таким,
що відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи, підстав для його скасування чи
зміни не вбачається, апеляційна скарга
відповідача є необґрунтованою та
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Т.М.М.» залишити без задоволення, а
рішення Господарського суду міста
Києва від 21.08.2013 року по справі №910/8843/13
залишити без змін.

2. Матеріали справи №910/8843/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
К.В. Тарасенко

Судді
П.В. Авдеєв

В.В. Сулім