ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.02.2014 Справа № 920/2156/13

Господарський суд Сумської області, у
складі судді Зайцевої І.В. при
секретарі судового засідання Буренко
Я.В., розглянувши матеріали справи №
920/2156/13:

За позовом: Українського
державного підприємства поштового
зв'язку

"Укрпошта" в особі Сумської
дирекції УДППЗ "Укрпошта",

м. Суми,

до відповідача: Управління
майна комунальної власності Сумської
міської ради,

м. Суми,

про визнання частин договору
недійсними,

За участю представників сторін:

від позивача - предст. Мєльнік О.В.(
довіреність від 08.01.2014 року);

предст. Огорілко Ю.М.
(довіреність № 12-99 від 26.02.2013 року);

від відповідача - предст. Пейкова І.О.(
довіреність № 0901-27/2 від 08.01.2014 року);

Суть спору: позивач подав позовну
заяву, в якій просить суд визнати
недійсною частину ІІ Додатку № 3
"Розрахунок розміру місячної орендної
плати за оренду нерухомого майна" до
договору оренди № ФМ-825 від 01.11.1998 року в
редакції зміни № 5 до Розрахунку від 08
серпня 2011 року, а також покласти на
Управління майна комунальної
власності Сумської міської ради судові
витрати.

При цьому позивач обґрунтовує свої
вимоги тим, що розмір річної орендної
плати має становити 1 гривню відповідно
до Закону України «Про державну
підтримку засобів масової інформації
та соціального захисту журналістів».
16.01.2014 року від позивача надійшли
пояснення № 13-11-34 від 15.01.2014 року, в яких
позивач зазначає, що обов'язок
відділень поштового зв'язку
здійснювати розповсюдження
періодичних друкованих видань
встановлено на нормативно - правовому
рівні. Також позивач вважає, що дія
частини 3 статті 6 Закону України «Про
державну підтримку засобів масової
інформації та соціального захисту
журналістів» поширюється на позивача.
В позивача є декілька нормативно -
правових підстав імперативного
характеру задля обов'язкового
застосування до підприємства орендної
плати в розмірі 1 гривня в рік, а саме
статті 6 Закону України «Про державну
підтримку засобів масової інформації
та соціального захисту журналістів» та
пункт 10 постанови Кабінету Міністрів
України № 786 від 04.10.1995 року. В зв'язку з
вищевикладеним позивач просить суд
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

21.01.2014 року відповідач подав відзив №
8-14 юр від 16.01.2014 року, в якому зазначив,
що фактично між сторонами виник
передоговірний спір, а не спір з
приводу недійсності правочину,
оскільки на час вчинення спірного
правочину не існувало жодної
обставини, яка б свідчила про те, що
спірний договір не відповідає вимогам
чинного законодавства. Також
відповідач зазначає, що сторони своїми
діями щодо виконання умов договору,
підтвердили його спрямування на
реальне настання правових наслідків.
Відповідач вважає, що позивачем не
доведено належними і допустимими
доказами невідповідність спірного
договору статтям 203 та 215 Цивільного
кодексу України, а доводи які викладені
в позові є необґрунтованими. В зв'язку з
вищевикладеним відповідач просить суд
в задоволенні позову відмовити.

Представники позивача наполягають на
задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог заперечує.

Враховуючи достатність часу, наданого
сторонам для підготовки до судового
засідання та подання витребуваних
судом документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, ст. 43 та ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає, що господарським
судом, в межах наданих йому
повноважень, сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та оцінивши надані докази, суд
встановив:

1 листопада 1998 року між сторонами
укладено договір оренди № ФМ-825, що діє
у редакції зі змінами № 4 від 16.01.2009 року
та № 5 від 08.08.2011 року, за умовами якого
відповідач передає, а позивач приймає у
строкове платне користування (в оренду)
на умовах, визначених договором,
нежитлове приміщення за адресою: м.
Суми, вул. Богуна, 16 на 1 поверсі, площею
340,3 кв.м.

Пунктом 4.1 договору визначено, що
орендна плата за об'єкт оренди
розраховується на підставі діючої
Методики розрахунку і порядку
використання плати за оренду
комунального майна, затвердженої
відповідним рішенням Сумської міської
ради. Базова ставка орендної плати
встановлюється відповідним рішенням
Сумської міської ради.

Відповідно до розрахунку розміру
місячної орендної плати за оренду
нерухомого майна розташованого за
адресою: м. Суми, вул. Богуна, 16, площею
340,3 кв.м., в редакції від 8 серпня 2011 року,
орендна плата з 1 серпня 2011 року по 31
грудня 2011 року встановлюється на рівні
1 гривні на рік, а у подальшому складає 10
858 грн. 05 коп. множиться на І п.р. (Індекс
інфляції за період з 01.06.2010 року по
грудень 2011 року) множиться на Ім.
(Індекс Інфляції за перший місяць
оренди) за січень 2012 року додається 20%
ПДВ. Розмір орендної плати за кожний
наступний місяць розраховується
шляхом коригування розміру місячної
орендної плати за попередній місяць на
індекс інфляції за поточний місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що вищевказаний розмір
орендної плати не відповідає
законодавчо встановленому розміру
орендної плати за користування
об'єктами державної та комунальної
власності.

Зокрема позивач посилається на те, що
вищевказаний розділ умов договору
суперечить статті 6 Закону України "Про
державну підтримку засобів масової
інформації та соціальний захист
журналістів", дія якої поширюється на
Українське державне підприємство
поштового зв'язку "Укрпошта", оскільки
розмір орендної плати для позивача з 1
серпня 2011 року по 31 грудня 2011 року
складав 1 гривню на рік, тобто, на думку
позивача, органи державної влади та
місцевого самоврядування зобов'язані
встановлювати орендну плату для
позивача на рівні бюджетних
організацій, в зв'язку з чим оспорювані
умови договору суперечать
законодавству та мають бути визнані
недійсними на підставі частини 1 статті
215 Цивільного кодексу України.

Як встановлено статтею 627 Цивільного
кодексу України, сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно частин 4, 7 статті 179
Господарського кодексу України при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначити зміст
договору на основі, зокрема, вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству, а п. 1 ч. 1
статті 632 Цивільного кодексу України,
передбачено, що ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною 2 статті 189 Господарського
кодексу України встановлено, що ціна є
істотною умовою господарського
договору. Ціна зазначається в договорі
у гривнях.

Відповідно до вимог частини 1 статті 12
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", договір оренди
вважається укладеним з моменту
досягнення домовленості з усіх
істотних умов і підписання сторонами
тексту договору.

Статтею 19 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна
визначено, що методика розрахунку
орендної плати та пропорції її
розподілу визначаються для об'єктів, що
перебувають у комунальній власності,
органами місцевого самоврядування.

Орендна плата визначена сторонами
відповідно до Методики розрахунку і
порядку використання плати за оренду
комунального майна, затвердженої
рішенням Сумської міської ради № 3964 -
МР від 23.06.2010 року.

В пунктах 8, 13 Методики передбачено
можливість надання пільги зі сплати
орендної плати за рішенням Сумської
міської ради (і така пільга позивачу
надавалась на певний період). Розмір
місячної орендної плати за оренду
нерухомого майна організаціям і
установам, які утримуються за рахунок
міського, обласного та державного
бюджетів, державним видавництвам та
підприємствам з книгорозповсюдження,
вітчизняним видавництвам і
підприємствам книгорозповсюдження
книжкової продукції, що забезпечують
підготовку, випуск та (чи)
розповсюдження не менше ніж 50 %
книжкової продукції державного мовою
(за винятком видань рекламного та
еротичного характеру), становить 0,08
грн. за умови використання об'єкта за
цільовим призначенням.

Як вірно зазначив відповідач, Розділом
ІІ цієї Методики передбачений порядок
і умови надання пільг орендарям майна
комунальної власності. Рішення про
зменшення розміру орендної плати
приймається виключно Сумською міською
радою згідно поданої на ім'я міського
голови заяви строком не більше, ніж на 1
бюджетний рік, якщо інше не передбачено
рішенням ради. До заяви про зменшення
орендної плати орендар зобов'язаний
надати відповідний перелік документів.

В силу пункту 11 розділу II Методики у
разі непогодження орендаря з рішенням
ради про розмір пільг або про термін їх
надання, клопотання про перегляд цього
рішення може бути подане на ім'я
міського голови не раніше, ніж через
півроку з дня його прийняття.

Таким чином, позивач мав право
ініціювати внесення змін до договору
шляхом звернення з відповідною заявою
до орендодавця, якщо ним отримано
статус підприємства зв'язку, що
розповсюджує періодичні видання
редакцій державних і комунальних
періодичних видань та періодичних
видань, заснованих об'єднаннями
громадян, державними науково -
дослідними установами, навчальними
закладами, трудовими і журналістськими
колективами.

Така заява мала подаватись орендарем
із додержанням вимог, передбачених
статтею 188 Господарського кодексу
України, та розглядатись орендодавцем
з урахуванням пункту 8 Методики
розрахунку і порядку використання
плати за оренду комунального майна,
згідно якої рішення, стосовно
застосування до орендаря пільгової
орендної плати у розмірі 1 гривні за
вищенаведеними видами діяльності
приймається Сумською міською радою.

Орендодавець, отримавши відповідну
заяву орендаря, зобов'язаний передати
її на розгляд Сумської міської ради і
після отримання позитивного рішення
ради, внести зміни до діючого договору
оренди.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону
України "Про державну підтримку
засобів масової інформації та
соціальний захист журналістів", на який
посилається позивач, державні та
комунальні телерадіоорганізації,
редакції державних і комунальних
періодичних видань та періодичних
видань, заснованих об'єднаннями
громадян, державними
науково-дослідними установами,
навчальними закладами, трудовими і
журналістськими колективами,
підприємства зв'язку, що їх
розповсюджують, користуються орендою
та послугами поштового, телеграфного і
телефонного зв'язку в порядку та за
тарифами, встановленими для бюджетних
організацій.

В силу пункту 2.2.8.3 Положення про
Сумську дирекцію Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" остання надає
послуги з розповсюдження періодичних
друкованих видань по передплаті і в
роздріб.

Водночас, частиною 2 статті 13 Закону
України "Про поштовий зв'язок"
передбачено, що послуги поштового
зв'язку надаються на договірній основі
згідно Правил надання поштового
зв'язку, затверджених Кабінетом
Міністрів України.

В свою чергу, діяльність національного
оператора, як розповсюджувача
друкованої продукції, підтверджується
укладанням договорів на
розповсюджування друкованої
продукції, а підприємства зв'язку
стають одним з суб'єктів діяльності
засобів масової інформації та на них
поширюється положення ст. 6 Закону
України "Про державну підтримку
засобів масової інформації та
соціальний захист журналістів".

Слід зазначити, що згідно пункту 10
Методики розрахунку орендної плати за
державне майно та пропорції її
розподілу, затвердженої Постановою
Кабінету Міністрів України № 786 від 4
жовтня 1995 року, розмір річної орендної
плати за оренду нерухомого майна
бюджетними організаціями, які
утримуються за рахунок державного
бюджету, державними та комунальними
телерадіоорганізаціями, редакціями
державних і комунальних періодичних
видань та періодичних видань,
заснованих об'єднаннями громадян,
державними науково-дослідними
установами, навчальними закладами,
трудовими і журналістськими
колективами, підприємствами зв'язку, що
їх розповсюджують, а також інвалідами з
метою використання під гаражі для
спеціальних засобів пересування
становить 1 гривню.

При цьому, пунктом 3, (який діяв станом
до 10.04.2013 року тобто на момент укладання
договору) Постанови Кабінету Міністрів
України № 786 від 04.10.1995 року, Фонду
державного майна України надані
повноваження давати роз'яснення з
питань застосування методики
розрахунку та порядку використання
плати за оренду державного майна.

Так, згідно роз'яснень і рекомендацій
до Методики розрахунку і порядку
використання плати за оренду
державного майна (в редакції постанови
КМУ від 19.01.2000 року № 75), затверджених
наказом Фонду державного майна України
№ 1765 від 22.08.2000 року, Фонд Державного
майна України рекомендував
орендодавцям державного майна у разі
використання орендарем нерухомого
майна об'єкта оренди за кількома
цільовими призначеннями для
визначення орендної плати можуть
застосовуватися такі підходи: 1)
зонування об'єкта оренди (визначення
площі для здійснення кожного з видів
діяльності орендаря) з подальшим
застосуванням для кожної зони
відповідних орендних ставок і
фіксуванням площ зон у договорі оренди;
2) при використанні однієї і тієї самої
площі для різних цілей може
враховуватися внесок кожного виду
діяльності у річну виручку від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) орендаря; 3) при періодичному
(сезонному) використанні однієї і тієї
самої площі для різних видів
діяльності може враховуватися
структура напрямів використання майна
у часі.

Аналогічна позиція викладена в листі
Фонду державного майна України №
10-16-12130 від 01.10.2002 року.

Таким чином, Фонд державного майна
України зазначив, що оскільки
відділення поштового зв'язку
здійснюють різноманітні послуги:
приймання, пересилка та видача
поштових відправлень, грошових
переказів, надання послуг міжнародної
прискореної пошти, електронної пошти і
т.п., для визначення орендної плати
застосовується такий підхід як
зонування (визначення площі для
кожного з видів з діяльності орендаря)
з подальшим застосуванням для кожної
зони відповідних орендних ставок.

Згідно пункту 1 статті 203 Цивільного
кодексу України, зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
статтею 204 Цивільного кодексу України
встановлена презумпція правомірності
правочину (договору). Правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 215 цього
ж Кодексу підставою недійсності
правочину є недодержання в момент його
вчинення стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6
статті 203 цього Кодексу.

Це кореспондується із нормами статті 207
Господарського кодексу України.

Посилання позивача на те, що рішенням
суду у іншій справі господарського
суду № 920/13/13 встановлений факт того, що
його діяльність підпадає під дію
Закону України «Про державну підтримку
засобів масової інформації та
соціальний захист журналістів», щодо
надання відповідної пільги по орендній
платі, - не суперечить вищевикладеному
і само по собі не може бути підставою
для задоволення позову.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позивач не довів невідповідність
договору нормам закону і його вимоги є
неправомірними, необґрунтованими і
задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Повне рішення складено 06.02.2014 року.

Суддя
І.В. Зайцева