ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.02.2014
Справа № 905/8704/13

Господарський суд Донецької області у
складі судді Зекунова Е.В., при
секретарі Павленко М.С., розглянув
справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА страхування» до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА», за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_1 про стягнення 23782
грн. 90 коп. -

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився.;

від відповідача: не з'явився.

від третьої особи: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія «АХА
страхування» звернувся до
господарського суду з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» про стягнення суми
страхового відшкодування в порядку
регресу у розмірі 23782 грн. 90 коп.

В правове обґрунтування вимог позивач
посилається на статті 993, 1191 Цивільного
кодексу України, статті 27 Закону
України «Про страхування», статті 12, 22
Закону України «Про обов?язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Представник позивача, в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Відповідач у судове засідання не
прибув. Через канцелярію суду надав
відзив на від 25.12.2013р. на позовну заяву,
в якому посилався на відсутність
підстав для відшкодування збитків в
порядку регресу, а саме:

- на відсутність погодження щодо
виплати суми страхового відшкодування
на рахунок СТО між потерпілою особою та
страховиком;

- на невідповідність суми матеріальної
шкоди, яка визначена звітом про оцінку
пошкодженого транспортного засобу
сумі сплаченого страхового
відшкодування.

- на відсутність підтвердження дії
договору страхування на момент
страхової події, у зв'язку з
відсутністю доказів сплати
страхувальником страхового платежу;

Третя особа в судове засідання не
з'явилась, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

25 грудня 2013 року відповідачем подано
клопотання про залучення до участі у
справі третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у задоволенні якого
відмовлено ухвалою суду від 22.01.2014 року.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

Судом встановлено, що 02.07.2012 року між
ПрАТ «Страхова компанія «АХА
Страхування» (Страховик) та ОСОБА_2
(Страхувальник) було укладено договір
добровільного страхування ризиків,
пов?язаних з експлуатацією наземного
транспортного засобу №3615930 (надалі -
Договір страхування), за яким Страховик
застрахував майнові інтереси
Страхувальника, пов'язані з
експлуатацією транспортного засобу
«Opel Astra», державний номер НОМЕР_1
(а.с.10-19).

25 січня 2013 року у м. Кривий Ріг сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Skoda», державний номер
НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1, та
автомобіля «Opel Astra», державний номер
НОМЕР_1, що під керуванням ОСОБА_3

25 січня 2013 року Страхувальник
звернувся до позивача із заявою про
настання страхового випадку та виплату
страхового відшкодування (а.с. 20).

Вищезазначена дорожньо-транспортна
пригода визнана позивачем страховою
подією, з настанням якої у ПрАТ
«Страхова компанія «АХА Страхування»
виник обов'язок виплатити
страхувальнику страхове
відшкодування.

Статтею 25 Закону України "Про
страхування" визначено, що здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Звітом експертного авто
товарознавчого дослідження № Д6/02/13 від
06.02.2013 року визначено суму матеріальної
шкоди, спричиненої власнику
пошкодженого автомобіля «Opel Astra», д.з.н.
НОМЕР_1 у розмірі 17121 грн. 76 коп. (а.с.35-39).

Відповідно до ремонтної калькуляції
системи «Audatex» №1.002.13.00991 від 30.01.2013р. та
рахунку № 000661 від 30.01.2013р., складених
ФОП ОСОБА_4 - вартість відновлювального
ремонту автомобіля «Opel Astra», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 21386
грн. 56 коп. (а.с.55).

Додатково, 28.03.2013 року складено рахунку
№ 000661/1 на суму 4536,90 грн. (а.с.56).

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Пунктом 36.4 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції чинній станом на
час виплати позивачем страхового
відшкодування) передбачено право
страховика за договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності в разі настання
страхового випадку здійснювати
виплату страхового відшкодування
безпосередньо потерпілому (іншій
особі, яка має право на отримання
відшкодування) або погодженим з ним
особам, які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна.

Заявою на виплату страхового
відшкодування від 19.02.103 року
страхувальник просив сплатити суму
страхового відшкодування на рахунок
ФОП ОСОБА_4, тобто доводи відповідача
щодо відсутності погодження щодо
виплати суми страхового відшкодування
на рахунок СТО між потерпілою особою та
страховиком, спростовуються
матеріалами справи (а.с.22).

У зв'язку з настанням страхової події,
на виконання умов договору
страхування, на підставі страхових
актів № 1.002.13.00991/VESKO6038 від 19.02.2013р. та №
1.002.13.00991/VESKO13529 від 15.04.2013р., розрахунків
до них, позивачем здійснено виплату
страхового відшкодування ОСОБА_2. на
рахунок ФОП ОСОБА_4, що підтверджується
платіжним дорученням №11567 від 21.02.2013р.
на суму 20246 грн. та № 25464 від 17.04.2013р. на
суму 4536 грн. 90 коп. (а.с.61,62). Разом сума
сплаченого страхового відшкодування
склала 24782 грн. 90 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного
кодексу України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Отже, до позивача перейшло право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Постановою Центрально-міського
районного суду м. Кривого рогу від
20.02.2013р. винним у вчиненні ДТП, яке
сталося 25.01.2013р., внаслідок чого було
пошкоджено автомобіль «Opel Astra»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
визнано ОСОБА_1, якого на підставі ст. 124
КУаАП притягнуто до адміністративної
відповідальності (а.с.32).

Згідно полісу № АВ/4507802 діючому у
період з 15.07.2012р. по 14.01.2013р., цивільна
відповідальність власника автомобіля
«Skoda», державний номер НОМЕР_2 була
застрахована в ПрАТ «Українська
акціонерна страхова компанія «АСКА».
Цим полісом встановлено ліміт
відшкодування за майнову шкоду у
розмірі 50000 грн. та франшиза 1000 грн.

Відповідно до статті 21 Закону "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів.

Таким чином, відповідач є
відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля «Opel Astra»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
відповідно до положень Закону України
"Про обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" в межах,
передбачених договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності (поліс №АВ/4507802), а до
позивача, як страховика, який виплатив
страхове відшкодування відповідно до
договору добровільного страхування
наземних транспортних засобів №3615930
перейшло право вимоги, яке потерпіла
особа мала до відповідача як особи,
відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст. 35 (п. 35.1), ст. 36
(п. 36.2) Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" (в редакції
чинній з 19.09.2011.) виплата страхового
відшкодування здійснюється
страховиком не пізніш як через 90 днів з
дня отримання заяви про страхове
відшкодування (п. 36.2).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся із претензією від
22.07.2013р. до відповідача про виплату
страхового відшкодування в порядку
регресу на суму 24782 грн. 90 коп.(а.с.63),
проте, відповідач, кошти не
перерахував, що стало підставою для
звернення позивача до суду з вказаним
позовом.

Згідно до статті 9 Закону України «Про
страхування» франшиза, це частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

У відповідності до п.12.1 ст. 12 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Отже, з урахуванням приписів статей
Цивільного кодексу України та Закону
України «Про страхування», Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», відповідно до полісу №АВ/4507802
у позивача виникло право регресної
вимоги до відповідача в сумі 23782 грн. 90
коп.

Щодо заперечень відповідача про
необґрунтованість розміру суми
страхової виплати суд зазначає,
наступне.

Абзацом другим пункту 36.2 статті 36 цього
Закону передбачено, що у разі визнання
ним вимог заявника обґрунтованими -
прийняти рішення про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) та виплатити
його. Якщо відшкодування витрат на
проведення відновлювального ремонту
пошкодженого майна (транспортного
засобу) з урахуванням зносу
здійснюється безпосередньо на рахунок
потерпілої особи (її представника),
сума, що відповідає розміру оціненої
шкоди, зменшується на суму визначеного
відповідно до законодавства податку на
додану вартість. При цьому доплата в
розмірі, що не перевищує суми податку,
здійснюється за умови отримання
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
документального підтвердження факту
оплати проведеного ремонту. Якщо у
зв'язку з відсутністю документів, що
підтверджують розмір заявленої шкоди,
страховик (МТСБУ) не може оцінити її
загальний розмір, виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється у розмірі шкоди, оціненої
страховиком (МТСБУ). Страховик має
право здійснювати виплати без
проведення експертизи (у тому числі
шляхом перерахування коштів особам,
які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна), якщо за
результатами проведеного ним огляду
пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір та
спосіб здійснення страхового
відшкодування і не наполягають на
проведенні оцінки, експертизи
пошкодженого майна.

Чинним законодавством України не
встановлено, що лише звіт про оцінку є
доказом, який визначає розмір
завданого збитку власнику
пошкодженого автомобіля.

Звіт про оцінку транспортного засобу є
лише попереднім оціночним документом,
в якому зазначається про можливу, але
не кінцеву суму, що витрачена на
відновлення транспортного засобу.

Суд вважає, що дані, зазначені в
ремонтній калькуляції №1.002.13.00991 від
30.01.2013р. відповідають встановленим в п.
4.4. Методики товарознавчої експертизи
та оцінки колісних транспортних
засобів, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України та Фонду
державного майна України від 24.11.2003
року. Зміст ремонтної калькуляції не
суперечить умовам чинного
законодавства про оціночну діяльність
та відображає суму завданих збитків,
оскільки калькуляція складалась на
основі комп'ютерної програми «Audatex»
яка рекомендована п. 59 додатку 8
Методики товарознавчої експертизи та
оцінки колісних транспортних засобів.

Реальним підтвердженням виплати суми
страхового відшкодування
страхувальнику, є саме платіжне
доручення.

Аналогічна позиція викладена у
постановах Вищого господарського суду
України від 23.08.2011 у справі № 42/92, від
14.05.2013 у справі № 5011-7/16471-2012.

Верховним Судом України у Листі "Судова
практика розгляду цивільних справ, що
виникають з договорів страхування" від
19.07.2011 також роз'яснено, що визначаючи
розмір заподіяної шкоди при
страхуванні наземного транспорту,
суди, у разі виникнення спору щодо
визначення розміру шкоди, повинні
виходити з фактичної (реальної) суми,
встановленої висновком
автотоварознавчої експертизи, або
відповідними документами станції
технічного обслуговування, на якій
проводився ремонт автомобіля.

Крім того, позивачем до матеріалів
справи надано акти виконаних робіт по
ремонту застрахованого автомобіля від
30.04.2013р. та 23.05.2014р., що підтверджують
виконання ремонтних робіт на загальну
суму 24782 грн. 90 коп.

Щодо чинності договору добровільного
страхування №3615930 суд зазначає, що
страховий платіж, визначений п.13
договору у розмір 2383,76 грн., сплачений
страхувальником у повному обсязі, що
зазначено у п. 4.1 складених ПАТ «СК
«АХА» страхових актах.

Згідно зі статтею 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до частини 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, перелічені
обставини справи, оцінивши відповідно
до статті 43 ГПК України наявні в
матеріалах справи докази та обставини
справи за своїм внутрішнім
переконанням, суд дійшов висновку про
те, що позивач довів заявлену до
стягнення з відповідача суму, а доводи
відповідача, якими він обґрунтовував
свої заперечення не знайшли свого
підтвердження.

З огляду на зазначене, позовні вимоги
визнаються судом повністю
обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача,
відповідно до статті 49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування» до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» », за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_1 про стягнення 23782
грн. 90 коп. - задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія «АСКА» (83052, м.
Донецьк, проспект Ілліча, будинок 100,
) на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА страхування» (04070, м. Київ,
вул. Іллінська, б.8, ) суму
страхового відшкодування у розмірі 23782
(двадцять три тисячі сімсот вісімдесят
дві) грн. 90 коп.. та витрати по сплаті
судового збору у сумі 1720 (одна тисяча
сімсот двадцять) грн. 50 коп.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті,
його вступну та резолютивну частини
проголошено у судовому засіданні 07
лютого 2014 року .

Повний текст рішення складено та
підписано 12 лютого 2014 року.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили за
правилами, встановленими частиною 5
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов