ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.01.2014
Справа № 905/7657/13

Господарський суд Донецької області у
складі судді Риженко Т.М.,

при секретарі Куньчик Е.А., розглянув у
відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Приватного
підприємства «Агропром-Центр»,
м.Красноармійськ, Донецька область

до Відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агропрод-Донбас»,
м.Донецьк

про: стягнення заборгованості у
розмірі 351 720,15грн., неустойки у сумі 7
584,78грн., відсотків у сумі 62 959,78грн.

за участю:

від позивача: Дорофіенко В.С. (за
довіреністю)

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПРАВИ:

Приватне підприємство
«Агропром-Центр», м.Красноармійськ,
Донецька область (далі - Позивач)
звернулось до Господарського суду
Донецької області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агропрод-Донбас»,
м.Донецьк (далі - Відповідач) про
стягнення заборгованості у розмірі 351
720,15грн., неустойки у сумі 7 584,78грн.,
відсотків у сумі 62 959,78грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач
посилається на неналежне виконання
Відповідачем зобов'язань за договором
договору поставки №СЗР-75-К від 25.02.2013р.,
щодо оплати за поставлений товар.

На підтвердження вказаних обставин
Позивач надав належним чином
засвідчені копії наступних документів:
правоустановчих документів Приватного
підприємства «Агропром-Центр»,
договору поставки товару №СЗР-75-К від
25.02.2013р., специфікації №1 від 11.03.2013р.,
видаткової накладної №194 від 30.04.2013р.,
довіреності на отримання матеріальних
цінностей №63 від 29.04.2013р., рахунку на
оплату №194 від 11.03.2013р., податкової
накладної, виписок з банківського
рахунку з доказами здійснення
Відповідачем часткових оплат за
поставлений товар.

Нормативно свої вимоги Позивач
обґрунтовує ст.ст. 526, 530, 549, 551, 712, 692
Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 265
Господарського кодексу України, ст. 2
Господарського процесуального кодексу
України.

Представник Позивача у судове
засідання 15.01.2014р. з'явився, підтримав
позовні вимоги.

Відповідач у судові засідання не
з'являвся, 02.12.2013р. через канцелярію
суду надав клопотання про відкладення
розгляду справи з 03.12.2013р. на іншу дату,
проте на наступні засідання суду не
з»являвся, відзиву та доказів сплати
заборгованості не надав, своїм правом
на захист не скористався.

Відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позов та витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Зважаючи на достатність представлених
позивачем документів, згідно статті 75
Господарського процесуального кодексу
України справа розглянута за наявними
у ній матеріалами.

До початку судового засідання надано
до суду клопотання про розгляд справи
без застосування технічних засобів
фіксації судового процесу. Дане
клопотання не суперечить чинному
законодавству, інтересам сторін, тому
приймається судом та підлягає
задоволенню.

Розглянувши матеріали справи,
долучивши до матеріалів справи надані
сторонами докази, суд

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2013 року між Приватним
підприємством «Агропром-Центр»
(Постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Агропрод-Донбас» (Покупець) було
укладено договір поставки товару
№СЗР-75-К, відповідно п.1.1 якого
відповідно до умов даного Договору
Постачальник зобов'язується
поставляти Покупцеві продукти
сільськогосподарського та
виробничо-технічного призначення
(далі-Товар), а Покупець зобов'язується
прийняти Товар й оплатити його
вартість.

Згідно п.1.2 договору найменування
Товару, його кількість, ціна й загальна
вартість указуються в Специфікаціях,
які підписуються повноважними
представниками Сторін й є невід'ємною
частиною даного Договору.

У розділі 3 договору Сторони дійшли
згоди щодо ціни й розрахунків:

- ціна партії Товару й загальна його
вартість указуються в Специфікаціях
(п.3.1 Договору);

- строки оплати Товару вказуються в
Специфікаціях. Якщо товар буде
поставлено з відстроченням
розрахунків на визначений строк в
специфікації, це вважатиметься -
Товарним кредитом в розумінні ПКУ і
ст.694 ЦКУ (п.3.2 Договору);

- Покупець зобов'язаний оплатити
Постачальникові Товар у строки й у
порядку, зазначеному у Специфікації, а
також здійснити перерахування ціни
Товару в порядку, передбаченому
дійсним Договором (специфікацією) (п.3.3
Договору);

- ціна товару, зазначена в Специфікації
визначається на дату її складання
відповідно до курсу іноземної валюти,
встановленому за домовленістю сторін.
Товар оплачується Покупцем за ціною
встановленою у Специфікації. Якщо
Товар оплачується Покупцем не в день
складання Специфікації і курс
іноземної валюти збільшився з
порівнянням з курсом іноземної валюти,
який зазначено в Специфікації, то ціна
Товару підлягає перерахуванню
відповідно до курсу іноземної валюти
на день оплати Товару. Якщо Покупець
прострочив оплату і курс відповідної
іноземної валюти збільшувався
протягом періоду прострочення, тоді
Покупець повинен перерахувати ціну
Товару за курсом іноземної валюти, що
був найвищим протягом періоду
прострочення. Курс іноземної валюти
для здійснення оплати за Товар
визначається як безготівковий курс
продаж відповідно іноземної валюти
встановлений ПАТ «Укрсоцбанк» (або ПАТ
«Унікредит банк»), якщо з якихось
причин безготівковий курс продажу
іноземної валюти не був встановлений
ПАТ «Укрсоцбанк» (або ПАТ «Унікредит
банк»), тоді береться готівковий курс
продажу відповідної іноземної валюти
ПАТ «Укрсоцбанк» (а ПАТ
«Унікредитбанк»), якщо з якихось причин
готівковий курс продажу іноземної
валюти не був встановлений ПАТ
«Укрсоцбанк» (або ПАТ «Унікредитбанк»),
тоді береться готівковий курс продажу
відповідні іноземні валюти ПАТ
«Промінвестбанк», якщо ж і цей курс не
буде невстановлений Покупець повинен
звернутися до Постачальника за
інструкціями щодо якого банківського
курсу йому треба перераховувати ціну
Товару. В тому випадку, коли курс
продажу відповідної іноземної валюти
до гривні на день здійснення платежу чи
коли платіж мав бути здійснений вище
ніж зазначено в специфікації, вартість
Товару в гривнях, яку Покупець має
сплатити Постачальнику, визначається
шляхом множення грошового еквівалента
вартості Товару в іноземній валюті на
курс продажу іноземної валюти до
гривні. Кількість разів, при яких може
бути перераховано ціну Товару у гривні
є необмеженим і пропорційно залежить
від кількості разів збільшення курсу
гривні до іноземної валюти в момент
здійснення кожної оплати, відповідно
до умов даного пункту. На день
здійснення платежу Покупець
самостійно, без пред'явлення йому
розрахунків з боку Постачальника,
провадить перерахування ціни Товару у
порядку зазначеному в договорі і
специфікації й сплачує
Постачальникові вартість Товару (п.3.6
Договору);

Згідно п.4.2 договору у випадку
несвоєчасної оплати Товару, Покупець
сплачує Постачальникові пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми боргу за кожний день прострочення
платежу за весь період прострочення, а
у разі прострочення понад двадцять
днів Покупець сплачує Постачальнику
штраф у розмірі десяти відсотків від
суми заборгованості.

У відповідності до п.4.6 Договору, якщо
покупець прострочить оплату Товарного
кредиту або передплати, на прострочену
суму заборгованості (передплату або
Товарний кредит) нараховуються
проценти у розмірі 0,15%, а при
простроченні більш ніж на 10 днів на
прострочену суму заборгованості
нараховується процент у розмір 0,5% за
кожен день прострочення від дня, коли
Товар мав бути оплачений, до дня його
фактичної оплати.

У пункті 6.1 договору Сторони
встановили, що даний договір діє з
моменту підписання по 31 грудня 2013 року.

11 березня 2013 року між Сторонами
підписано специфікацію №1 до договору,
де визначили асортимент та кількість
товару, строк поставки, умови поставки,
ціну та загальну вартість яка склала 399
599,34грн., умови оплати - 30% (119 879,80грн.) -
01.05.2013р., 70% (279 719,54грн.) - 15.10.2013р.

На виконання умов договору Позивачем
було здійснено поставку Відповідачу на
суму 399 187,44грн., що підтверджується
видатковою накладною №194 від 30.04.2013грн.,
вказана накладна підписана з боку обох
Сторін без зауважень.

Відповідачем товар отриманий на
підставі довіреності на отримання
матеріальних цінностей №63 від 29.04.2013р.

Внаслідок цього обов'язок передачі
Постачальником товару вважається
виконаним. Крім того факт поставки
також підтверджується податковою
накладною.

Відповідачем в порушення умов договору
30.04.2013р. було здійснено часткову оплату
за поставлений товар у сумі 50 000,00грн.,
що підтверджується випискою з
банківського рахунку, внаслідок чого
виникла заборгованість у сумі 349
187,44грн.

Позивачем було здійснено перерахунок
суми боргу за курсом іноземної валюти,
що був найвищим протягом періоду
прострочення, у зв'язку з чим просить
стягнути суму заборгованості у розмірі
351 720,15грн.

За таких обставин та у зв'язку із
неналежним виконанням грошових
зобов'язань Відповідачем Позивач
звернувся до суду з позовом.

Дослідивши матеріали справи, керуючись
ст.ст. 32, 33, 34, 36 Господарського
процесуального кодексу України, суд
вважає вимоги Позивача до Відповідача
такими, що підлягають частковому
задоволенню, враховуючи наступне:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509
Цивільного кодексу України, ст.174
Господарського кодексу України
виникають, зокрема, з договору.

Оцінивши зміст даного договору з якого
виникли цивільні права та обов'язки
сторін, суд дійшов висновку, що
укладений правочин за своїм змістом та
правовою природою є договором
поставки, який підпадає під правове
регулювання норм статті 712 Цивільного
кодексу України та статей 264-271
Господарського кодексу України. В
частині, що не суперечить договору, до
вказаного правочину також
застосовуються норми Цивільного
кодексу України, які регулюють правила
купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного
кодексу України).

Як встановлено ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у власність у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або іншим
подібним використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутністю таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193
Господарського кодексу України та ст.
525 Цивільного кодексу України
встановлюють загальне правило щодо
заборони односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов, що кореспондується із
вимогами ст. 629 Цивільного кодексу
України щодо обов'язковості договору
для виконання сторонами.

Судом встановлено, що відповідно до
умов договору поставки товару №СЗР-75-К
від 25.02.2013р. Позивачем було здійснено
поставку Відповідачу на суму 399
187,44грн., але Відповідачем незважаючи на
настання строку оплати була здійснена
часткова оплата за поставлений товар у
сумі 50 000,00грн.

Документи, які б свідчили про незгоду
Покупця з неналежністю виконання
Постачальником своїх зобов'язань по
Договору - суду не надавались.

Відтак, несплачена сума, наявність якої
кваліфікується судом як порушення
грошових зобов'язань у розумінні ст.610
Цивільного кодексу України, становить
349 187,44грн. За змістом ст.625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 202 Господарського
кодексу України та ст.599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняються виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідачем доказів погашення суми
боргу у розмірі 349 187,44грн. до матеріалів
справи не надано, у зв'язку з чим вимоги
про стягнення суми боргу підлягають
задоволенню у розмірі 349 187,44грн. та
стягненню з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агропрод-Донбас».

Суд відмовляє у задоволення позовних
вимог про стягнення заборгованості у
сумі 2 532,71грн., перерахованої за курсом
іноземної валюти, що був найвищим
протягом періоду прострочення з огляду
на наступне:

Як вбачається із договору, Сторони
дійшли згоди щодо оплати саме у пункті
3.3 договору: Покупець зобов'язаний
оплатити Постачальникові Товар у
строки й у порядку, зазначеному у
Специфікації, а також здійснити
перерахування ціни Товару в порядку,
передбаченому дійсним Договором
(специфікацією).

У специфікації №1 від 11.03.2013р. сторони
встановили строки оплати, що
врегульовані самими ж сторонами в
добровільному порядку, без заперечень
та зауважень. У специфікації визначено
наступні умови оплати: 30% (119 879,80грн.) -
01.05.2013р., 70% (279 719,54грн.) - 15.10.2013р.

У відповідності до п.3.6 договору ціна
товару, зазначена в Специфікації
визначається на дату її складання
відповідно до курсу іноземної валюти,
встановленому за домовленістю сторін.
Товар оплачується Покупцем за ціною
встановленою у Специфікації. Якщо
Товар оплачується Покупцем не в день
складання Специфікації і курс
іноземної валюти збільшився з
порівнянням з курсом іноземної валюти,
який зазначено в Специфікації, то ціна
Товару підлягає перерахуванню
відповідно до курсу іноземної валюти
на день оплати Товару.

В даному випадку у специфікації від
11.03.2013р. сторони встановили строки
оплати: 01.05.2013р. та 15.10.2013р. Підстав щодо
перерахування ціни, у зв'язку із
оплатою товару не в день складання
специфікації відсутні, оскільки а ні
договором поставки товару №СЗР-75-К від
25.02.2013р., а ні специфікацією №1 від
11.03.2013р. не передбачено умов оплати
товару саме в день складання
специфікації.

Статтею 627 Цивільного кодексу
України встановлено вільне укладення
договору сторонами, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

За змістом розділу 5 Господарського
кодексу України, за загальним правилом,
учасники господарських відносин
відповідають за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання на умовах, визначених
положеннями статей, що містить даний
розділ Господарського кодексу України,
якщо інше не передбачено договором, та
не відноситься до спеціальних
суб'єктів, відповідальність яких
встановлена законом за певний вид
правопорушення.

З огляду на встановлений ст. ст. 6, 627 ЦК
України, принцип свободи договору,
сторони при укладанні договору вправі
встановлювати міру відповідальності
за порушення умов договору на власний
розсуд.

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, до таких
наслідків зокрема належать:
відшкодування збитків та сплата
неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання (за умовами передбаченими
договором). Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

У пункті п.4.2 договору сторони
встановили, що у разі прострочення
понад двадцять днів Покупець сплачує
Постачальнику штраф у розмірі десяти
відсотків від суми заборгованості.

Факт несвоєчасного виконання
відповідачем зобов'язань з оплати за
товар, поставлений позивачем є
доведеним, тому суд перевіривши
арифметичний розрахунок нарахування
суми штрафу за прострочення оплати
суми 69 879,80грн. (кількість днів
прострочення понад 20 днів), дійшов
висновку про його обґрунтованість та
вважає за можливе задоволення вимог
стягнення штрафу у розмірі заявленому
Позивачем у сумі 6 987,98грн.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають наслідки, встановлені
договором або законом, у тому числі -
сплата неустойки, що узгоджується із ч.
1 ст. 550 Цивільного кодексу України.

Аналогічні положення закріплені і в
ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу
України. При цьому, несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань є
належною підставою у розумінні ст. 218
Господарського кодексу України для
застосування заходів
господарсько-правової
відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є вид неустойки,
що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Враховуючи, що домовленість Позивача
та Відповідача про застосування пені у
випадку порушення строку оплати
поставленого товару безпосередньо у п.
4.2 договору, вимоги ст. 547 Цивільного
кодексу України стосовно форми
правочину щодо забезпечення виконання
зобов'язання, видом якого у розумінні ч.
1 ст. 546 Цивільного кодексу України є
неустойка, у розглядуваному випадку
дотримані.

Приймаючи до уваги, що наявність
заборгованості Відповідача перед
Позивачем у досліджуваний період
підтверджується матеріалами справи,
період стягнення визначений із
урахуванням меж, передбачених ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України, суд
перевіривши арифметичний розрахунок,
дійшов висновку щодо задоволення пені
у сумі 596,87грн.

Суд відмовляє у задоволенні позовних
вимог про стягнення відсотків у сумі 62
959,78грн. з огляду на наступне:

Позивач посилаючись на п.4.6 Договору
заявив вимогу про стягнення відсотків
у сумі 62 959,78грн. З пункту 4.6 Договору,
вбачається, що якщо покупець
прострочить оплату Товарного кредиту
або передплати, на прострочену суму
заборгованості (передплату або
Товарний кредит) нараховуються
проценти у розмірі 0,15%, а при
простроченні більш ніж на 10 днів на
прострочену суму заборгованості
нараховується процент у розмір 0,5% за
кожен день прострочення від дня, коли
Товар мав бути оплачений, до дня його
фактичної оплати.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, відповідно до п.1.1 Договору
поставки № СЗР-75-К від 25.02.2013р.,
постачальник зобов'язується
поставляти Покупцеві продукти
сільськогосподарського та
виробничо-технічного призначення, а
Покупець зобов'язується прийняти Товар
та оплатити його вартість.

Тобто, між сторонами виникли
правовідносини з поставки продукції
сільськогосподарського та
виробничо-технічного призначення, а не
купівлі-продажу товару в кредит, які
підпадають під регулювання норм ст.712
Цивільного кодексу України та
ст.ст.264-271 Господарського кодексу
України. Це є господарський договір,
про що свідчить існування між
сторонами саме господарських
правовідносин.

В даному випадку специфікацією №1 від
11.03.2013р. сторони встановили саме строки
оплати, що врегульовані самими ж
сторонами в добровільному порядку, без
заперечень та зауважень у першому
реченні п.3.2 Договору без можливості
застосування до цих правовідносин
другого речення цього пункту договору,
оскільки тільки просте зазначення 2-х
конкретних дат оплати продукції двома
частинами не є становленням товарного
кредиту в розумінні норм. ст.694
Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 712 ЦК
України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Крім того, як вже зазначено, між
сторонами не укладено договору, що
підпадає під приписи ст.694 Цивільного
кодексу України. Тому посилання
позивача на нібито встановлення в
договорі нарахування процентів за
користування товарним кредитом
спростовуються матеріалами справи і в
даному випадку сторонами в договорі
передбачено нарахування цих процентів
саме в якості відповідальності (розділ
IV Договору «Наслідки порушення
зобов'язань»), що повинна бути
застосована до відповідача у випадку
прострочення його добровільного
виконання зобов'язання.

Частиною третьою статті 692 ЦК України
передбачено, що у разі прострочення
оплати товару продавець має право
вимагати оплати товару та сплати
процентів за користування чужими
грошовими коштами.

Ця правова норма є спеціальною і
поширює свою дію лише на
правовідносини, пов'язані з
купівлею-продажем товару, або на
правовідносини, до яких згідно із
чинним законодавством застосовуються
положення про купівлю-продаж.

Частиною 3 статті 692 ЦК України фактично
конкретизовано передбачений статтею 536
цього Кодексу обов'язок боржника
сплачувати встановлений договором або
законом розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
та передбачене статтею 625 цього Кодексу
право продавця вимагати від покупця
сплати 3 % річних за весь час
прострочення, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У розумінні зазначених статей проценти
є не відповідальністю, а платою за весь
час користування грошовими коштами, що
не були своєчасно сплачені боржником.

Зі змісту цих статей випливає, що
договором може бути встановлено лише
інший розмір процентів річних, а не
інший спосіб їх обчислення.

З пункту 4.6 Договору вбачається, що
нараховуються проценти за кожен день
прострочення від дня, коли Товар мав
бути оплачений, до дня його фактичної
оплати.

Разом із цим згідно з положеннями
статті 549 ЦК України грошовою сумою, яку
боржник повинен передати кредитору у
разі порушення зобов'язання, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання, є пеня.

Разом з тим, судом вже стягнуто з
відповідача 596,87грн.пені, нарахованої
на підставі пункту 4.2 договору, яким
сторони передбачили нарахування пені.

Зазначене дає можливість дійти
висновку про те, що умовами договору
передбачено, подвійне стягнення пені
за несвоєчасне виконання зобов'язання
покупцем, що не узгоджується з
приписами статті 61 Конституції
України, відповідно до якої ніхто не
може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

Такої позиції дотримується і
Верховний Суд України, про що викладено
у Постанові від 24.12.2013р. № 8/5025/1402/12.

Враховуючи вищевикладене, суд
відмовляє у задоволенні вимоги про
стягнення відсотків у сумі 62 959,78грн.

Розподіл судових витрат здійснюється у
відповідності до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного
підприємства «Агропром-Центр»,
м.Красноармійськ, Донецька область до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агропрод-Донбас»,
м.Донецьк про стягнення заборгованості
у розмірі 351 720,15грн., неустойки у сумі 7
584,78грн., відсотків у сумі 62 959,78грн.
задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агропрод-Донбас»,
м.Донецьк (83100, м.Донецьк, б-р.Шевченка,
6-Б, , р/р 1889 у ПАТ
«Укрсоцбанк», МФО 300023) на користь
Приватного підприємства
«Агропром-Центр» (83049, м.Донецьк,
вул.Куйбишева, буд.75-В, , р/р
3200 в АКІБ «Укрсіббанк», м.Харків,
МФО 351005) заборгованість у розмірі 349
187,44грн., штраф у сумі 6 987,98грн., пеню у
розмірі 596,87грн., судовий збір у сумі 7
135,44грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

У судовому засіданні 15.01.13р.
проголошено та підписано вступну та
резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

Суддя
Т.М. Риженко

Повний текст
рішення складено та підписано 20.01.14р.