ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2014 р.
Справа № 914/3601/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

головуючого-судді
Бонк Т. Б.

суддів
Бойко С.М.

Малех І.Б.

при секретарі судового засідання
І.Борщ

за участю представників сторін :

від позивача: Держицький І.Р.
(представник за довіреністю).

від відповідача : не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гарант -Тепло" б/н,
від 28.11.2013 року

на рішення господарського суду
Львівської області від 19.11.2013р. (суддя
Кидисюк Р. А.)

у справі № 914/3601/13

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Русалка Дністрова",
м. Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гарант Тепло",
Львівська область,

про стягнення 59 253,33 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду
Львівської області від 19.11.2013р. (суддя
Кидисюк Р. А.) у справі № 914/3601/13 позов
задоволено повністю. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гарант Тепло" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Русалка Дністрова" 59
253,33 грн. заборгованості та 1 720,50 грн.
судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що
відповідач не спростував факт
отримання зайвих коштів чи
недопоставку товару на зазначену суму,
що підтверджується, зокрема,
підписаним сторонами Актом звірки
взаємних розрахунків за період з 01.01.2011
р.-11.07.2013 року. Не спростовано ним також
факт надання транспортних послуг
відповідачу, що підтверджується Актом
надання послуг № РД000000018 від 21.02.2013
року. З підписаного сторонами Акту
звірки взаємних розрахунків за період
з 01.01.2011 р.-11.07.2013 р. вбачається, що станом
на 24.07.2013 року за відповідачем
числиться непогашена заборгованість
за надані послуги перевезення в сумі 3
800,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач
просить дане рішення скасувати та
прийняти нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог мотивуючи
це тим, що судом першої інстанції
порушено вимоги норм процесуального
права, зокрема, щодо об'єднання
позовних вимог, які в даному випадку
виникли з різних підстав. Крім того,
вказав, що між ними як сторонами
договору не було погоджено строків
поставки відповідних партій товару.
Вказав, що позивач не звертався до
відповідача із пропозицією укласти
відповідний додаток до Контракту.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
давши належну оцінку доводам та
запереченням, які містяться в
апеляційній скарзі, заслухавши
пояснення представника позивача у
судовому засіданні, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що рішення
господарського суду першої інстанції
слід залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 18.07.2011 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Русалка Дністрова"
(Покупець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Гарант Тепло"
(Продавець) укладено Контракт № 1
(Контракт), відповідно до п.1.1. якого
Продавець зобов'язався в порядку та на
умовах передбачених даним Контрактом
передавати партіями протягом строку
дії даного Контракту у власність
Покупця продукцію (Товар): гранула
(пелет) із пресованої тирси загальною
кількістю до 500 метричних тон в місяць
±10 % в опціоні Продавця, а Покупець
зобов'язався прийняти і оплатити Товар
згідно з умовами даного Контракту і
додатками, які є невід'ємною частиною
даного Контракту.

Відповідно до п.1.2. Контракту на кожну
окрему партію Товару, складається і
погоджується Сторонами окремий
Додаток.

Строк та об'єм продажу кожного партії
товару вказується у Додатках до
Контракту (п. 2.7 Контракту).

Згідно з п.п.4.1., 4.2., 4.5. Контракту ціна 1
метричної тонни Товару на кожну партію
складає 1070,00 грн. Покупець здійснює 100%
оплату вартості поставленої партії
Товару. Відгрузка товару здійснюється
не пізніше одного календарного дня
після дати його оплати.

За період співпраці за зазначеним
Контрактом між позивачем та
відповідачем на виконання умов
Контракту позивачем було перераховано
на розрахунковий рахунок відповідача
суму в розмірі 3 994 390,00 грн., що
підтверджується копіями виписок з
банку.

У свою чергу, відповідачем на виконання
умов Контракту за період з 29.07.2011 року
по 29.10.2012 року було здійснено поставку
товару на суму 3 938 936,67 грн., що
підтверджується видатковими
накладними на Товар за вказаний період
(а.с.17-186 Т.1) та долученим до матеріалів
справи Актом звірки взаємних
розрахунків за період з 01.01.2011 р.-11.07.2013
р. (а.с.46-49 Т.1).

Однак, в порушення умов договору,
відповідач не поставив позивачу товар
на повну суму здійсненої позивачем
оплати товару, і як наслідок в нього
виникла заборгованість в сумі 55 453,33
грн., що підтверджується також
долученим до матеріалів справи Актом
звірки взаємних розрахунків за період
з 01.01.2011 р.-11.07.2013 р. (а.с.46-49 Т.1). В
матеріалах справи відсутні докази
повернення відповідачем суми коштів
позивачу, на яку не здійснено поставку.

Станом на момент розгляду спору в
апеляційному порядку, в матеріалах
справи відсутні доводи, які б
підтвердили сплату відповідачем вище
вказаного боргу.

Крім того, згідно домовленостей між
сторонами позивачем було надано
відповідачу транспортні послуги на
суму 3800,0 грн., що підтверджується Актом
надання послуг № РД000000018 від 21.02.2013р.
(а.с.51 Т.1).

Згідно п.1 ст. 639 ЦК України договір може
бути укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

Згідно ст.181 ГК України допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Однак, в порушення умов договору,
укладеного у спрощеному порядку,
відповідач не оплатив прийнятих
послуг, і як наслідок в нього виникла
заборгованість в сумі 3800,0 грн., що
підтверджується Актом звірки взаємних
розрахунків за період з 01.01.2011р.- 11.07.2013р.
(а.с.50 Т.1).

Станом на момент розгляду спору в
апеляційному порядку, в матеріалах
справи відсутні доводи, які б
підтвердили сплату відповідачем вище
вказаного боргу.

Позивачем була надіслана відповідачу
Вимога (претензія) № 11/07 від 11.07.2013 року
(а.с.15-16 Т.1) про повернення сплачених
коштів у зв'язку з втратою інтересу до
непоставленого товару, а також дана
вимога була вручена відповідачу
наручно. Факт надсилання вимоги
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення від 12.07.2013 року (а.с.52 Т.2),
факт отримання Вимоги наручно 12.07.2013
року підтверджується підписом
головного бухгалтера відповідача на
вказаній вимозі (а.с.16 Т.1).

Однак відповідачем не було вчинено
жодних дій на виконання Вимоги
(претензії) позивача.

Матеріалами справи підтверджується, що
відповідач частково виконав
зобов'язання по поставці товару за
Контрактом № 1 від 18.07.2011 року та не
виконав повністю зобов'язання з оплати
наданих транспортних послуг, відтак
заборгованість відповідача перед
позивачем становить в сукупності 59 253,33
грн.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього грошову суму.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 662 ЦК України продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі - продажу.

Згідно ч.1 ст. 664 ЦК України обов'язок
продавця передати товар покупцеві
вважається виконаним у момент надання
товару в розпорядження покупця, якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару.

Згідно п. 2.1. Контракту продаж товару
здійснюється зі складу продавця.
Доставка товару - транспортом за
рахунок покупця.

Відтак, між сторонами за укладеним
Контрактом склалися усталені
правовідносини відгрузки та прийняття
товару за видатковими накладними,
підписаними обома сторонами, без
укладення окремих договорів щодо
кожної окремої партії товару. Саме в
такому порядку відповідачем на
виконання умов Контракту було
здійснено поставку товару на суму 3 938
936,67 грн., однак на решту оплаченої
позивачем суми в розмірі 55 453,33 грн.
відповідачем не було поставлено
товару.

Якщо продавець передав покупцеві меншу
кількість товару, ніж це встановлено
договором купівлі-продажу, покупець
має право вимагати передання кількості
товару, якої не вистачає, або
відмовитися від переданого товару та
його оплати, а якщо він оплачений, -
вимагати повернення сплаченої за нього
грошової суми (ч.1 ст. 670 ЦК України).

Таким чином, за умови здійсненої оплати
товару позивачем і недопоставки товару
відповідачем на суму такої оплати,
позивач скористався своїм правом на
повернення сплачених ним грошових
коштів за недопоставлений товар в
розмірі 55 453,33 грн.

Відповідач не спростував факт
отримання коштів та недопоставку
товару на зазначену суму, що
підтверджується, зокрема, підписаним
сторонами Актом звірки взаємних
розрахунків за період з 01.01.2011 р.-11.07.2013
року, відповідно до якого станом на
24.07.2013 року за відповідачем числиться
непогашена заборгованість за
непоставлений товар в сумі 55 453,33 грн.

Не спростовано відповідачем також факт
надання йому позивачем транспортних
послуг на суму 3800,0 грн., що
підтверджується Актом надання послуг
№ РД000000018 від 21.02.2013 року. З підписаного
сторонами Акту звірки взаємних
розрахунків за період з 01.01.2011 р.-11.07.2013
р. вбачається, що станом на 24.07.2013 року
за відповідачем числиться непогашена
заборгованість за надані послуги
перевезення в сумі 3 800,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
господарський суд погоджується із
висновком господарського суду першої
інстанції про стягнення з відповідача
заборгованості в сукупному розмірі 59
253,33 грн.

Щодо доводів скаржника про порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права, зокрема вимог ст.
58 ГПК України щодо об'єднання позовних
вимог, то слід зазначити наступне.

Згідно п.12 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
N 7 якщо порушення норм процесуального
права не підпадає під ознаки,
зазначені у пунктах 1 - 7 частини
третьої статті 104 ГПК, господарський
суд оцінює порушення норм
процесуального права, виходячи з
конкретних обставин справи та приписів
частини другої зазначеної статті ГПК.

Згідно ч.2 ст. 104 ГПК України порушення
або неправильне застосування норм
процесуального права може бути
підставою для скасування або зміни
рішення лише за умови, якщо це
порушення призвело до прийняття
неправильного рішення.

Згідно ст. 58 ГПК України в одній
позовній заяві може бути об'єднано
кілька вимог, зв'язаних між собою
підставою виникнення або поданими
доказами. Суддя має право об'єднати
кілька однорідних позовних заяв або
справ, у яких беруть участь ті ж самі
сторони, в одну справу, про що
зазначається в ухвалі про порушення
справи або в рішенні.

В даному випадку судом першої
інстанції об'єднано між собою
однорідні вимоги про стягнення коштів,
тобто майнові вимоги, які виникли між
тими ж сторонами у межах їх
господарських правовідносин.

Відтак, апеляційний
господарський суд вважає, що таке
об'єднання позовних вимог не
спричинило ускладнення розгляду
справи, надання оцінки доказам у
справі, а також не призвело до
прийняття неправильного рішення, а
відтак не може бути підставою для
скасування рішення у справі.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний
господарський суд вважає, що рішення
господарського суду першої інстанції
прийняте з урахуванням усіх обставин
справи та з дотриманням норм чинного
законодавства, а тому не вбачає підстав
для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу
залишено без задоволення, витрати по
сплаті судового збору залишаються на
скаржнику відповідно до ст. 49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Львівської області від 19.11.2013р. у справі
№ 914/3601/13 - залишити без змін, апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гарант -Тепло" б/н,
від 28.11.2013 року - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати на
адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений
11.02.2014 р.

Головуючий суддя
Бонк Т. Б.

Суддя
Бойко С.М.

Суддя
Малех І.Б.