ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.01.2014
Справа № 905/8292/13

Господарський суд Донецької області у
складі судді Зекунова Е.В., при
секретарі Павленко М.С., розглянув
справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
до Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА», за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_1, про стягнення 15897
грн. 66 коп. -

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився.;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Українська страхова група» звернувся
до господарського суду з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» про стягнення суми
страхового відшкодування в порядку
регресу у розмірі 15897 грн. 66 коп.

В правове обґрунтування вимог позивач
посилається на статті 993, 1187, 1191
Цивільного кодексу України, статтю 27
Закону України «Про страхування»,
статті 22,37 Закону України «Про
обов?язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів»

Представник позивача у судове
засідання не прибув, про час, дату та
місце судового засідання повідомлявся
належним чином. Заявою від 27.01.2014р.
позивач просив розглянути справу без
його представника.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надав клопотання про
розгляд справи за його відсутності та
відзиви від 23.12.2013р., 15.01.2014р. та 23.01.2014р.
на позовну заяву, в яких посилався на
відсутність підстав для відшкодування
збитків в порядку регресу, а саме:

- на відсутність погодження щодо
виплати суми страхового відшкодування
між потерпілою особою та страховиком;

- на відсутність підтвердження дії
договору страхування на момент
страхової події, у зв'язку з
відсутністю доказів сплати
страхувальником страхового платежу;

- на недоведеність позивачем, які саме
ремонтні роботи виконано щодо
застрахованого транспортного засобу.

Представник третьої особи або третя
особа в судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» встановлено, що у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що сторони були
повідомлені про розгляд справи
належним чином, проте правом бути
присутнім в судовому засіданні не
скористалися, тому справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами згідно статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

Судом встановлено, що 16.07.2012 року між
ПрАТ «Страхова компанія «Українська
страхова група» (Страховик) та ОСОБА_2
(Страхувальник) було укладено договір
добровільного страхування наземних
транспортних засобів №25-0101-12-00044
(надалі - Договір страхування), за яким
Страховик застрахував майнові
інтереси Страхувальника, пов?язані з
володінням, експлуатацією і
розпорядженням транспортним засобом
«Volkswagen Cross Touran», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1. Строк дії
договору з 21.07.2012р. по 20.07.2015р. Пунктами
3.9 цього Договору передбачено розмір
страхового платежу у розмірі 9715,20 грн.,
який страхувальник повинен сплатити до
16.07.2012р. за період страхування з 21.07.2012р.
по 20.07.2013р. (а.с.5-7).

10 січня 2013 року в м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Volkswagen Cross Touran», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 під
керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля
«МАЗ», державний реєстраційний номер
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1.

10 січня 2013 року Страхувальник
звернувся до позивача із заявою про
настання страхового випадку та виплату
страхового відшкодування (а.с. 30).

Вищезазначена дорожньо-транспортна
пригода визнана позивачем страховою
подією, з настанням якої у Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
виник обов'язок виплатити
страхувальнику страхове
відшкодування.

Статтею 25 Закону України "Про
страхування" визначено, що здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Вартість відновлювального ремонту
застрахованого автомобіля на підставі
ремонтної калькуляції системи Audatex №
та Рахунку № -3,
виставленого ТОВ «Атлант-М Лепсе»
склала 17367,66 грн.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Пунктом 36.4 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції чинній станом на
час виплати позивачем страхового
відшкодування) передбачено право
страховика за договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності в разі настання
страхового випадку здійснювати
виплату страхового відшкодування
безпосередньо потерпілому (іншій
особі, яка має право на отримання
відшкодування) або погодженим з ним
особам, які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна.

У зв'язку з настанням страхової події,
на виконання умов договору
страхування, на підставі страхового
акту №ДККА-23467 від 28.01.2013р. та
розрахунку до нього (а.с.33-34), позивачем
здійснено виплату страхового
відшкодування ТОВ «Атлант-М Лепсе» (за
ОСОБА_2) у розмірі 16407 грн. 66 коп., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1498 від 31.01.2013 р. (а.с.35)

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного
кодексу України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Отже, до позивача перейшло право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Постановою Печерського районного суду
м.Києва від 25.01.2013р. встановлено, що ДТП
трапилась у зв'язку з порушенням водієм
ОСОБА_1 п.10.3 Правил дорожнього руху
України, це призвело до механічних
пошкоджень застрахованого автомобіля,
внаслідок чого ОСОБА_1 був визнаний
винним у вчиненні правопорушення та
притягнутий до адміністративної
відповідальності за статтею 124 КУпАП у
вигляді штрафу. (а.с.13-14).

Згідно полісу № АВ/4424367 діючому у
період з 26.08.2012р. по 25.08.2013р., цивільна
відповідальність власника автомобіля
«МАЗ», державний номер НОМЕР_2 була
застрахована в ПрАТ «Українська
акціонерна страхова компанія «АСКА».
Цим полісом встановлено ліміт
відшкодування за майнову шкоду у
розмірі 50000 грн. та франшиза нуль грн.

Відповідно до статті 21 Закону "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів.

Таким чином, відповідач є
відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля «Volkswagen Cross
Touran», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, відповідно до положень Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільної відповідальності власників
транспортних засобів" в межах,
передбачених договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності (поліс № АВ/4424367), а до
позивача, як страховика, який виплатив
страхове відшкодування відповідно до
договору добровільного страхування
наземних транспортних засобів
№25-0101-12-00044, перейшло право вимоги, яке
потерпіла особа мала до відповідача як
особи, відповідальної за завдані
збитки.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

З матеріалів справи вбачається, що
заявою від 27.02.2013р. №18052 позивач
звернувся до відповідача про виплату
страхового відшкодування в порядку
регресу на суму 16407,66 грн. (а.с.38-39), проте,
відповідач, кошти не перерахував, що
стало підставою для звернення позивача
до суду з вказаним позовом.

Відповідно до положень ст. 35 (п. 35.1), ст. 36
(п. 36.2) Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" (в редакції
чинній з 19.09.2011.) виплата страхового
відшкодування здійснюється
страховиком не пізніш як через 90 днів з
дня отримання заяви про страхове
відшкодування (п. 36.2).

У своїх запереченнях представник
відповідача зазначав про відсутність у
позивача підстав для виплати
страхового відшкодування, оскільки ані
до суду, ані до документів наданих з
претензійною вимогою позивачем не
додано доказів сплати страхувальником
страхового платежу, тобто відсутнє
підтвердження дії договору
страхування на момент події, який по
суті є підтвердженням того, що виплата
страхового відшкодування була
здійснена без порушень умов
страхування.

Судом розглянуті та відхилені ці
доводи відповідача з огляду на
наступне.

Судом розглянуті та відхилені ці
доводи відповідача з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 3 Закону України "Про
страхування" встановлено, що
страхувальниками визнаються юридичні
особи та дієздатні фізичні особи, які
уклали із страховиками договори
страхування або є страхувальниками
відповідно до законодавства України.

У відповідності до статті 9 Закону
України "Про страхування" страхова
виплата - грошова сума, яка
виплачується страховиком відповідно
до умов договору страхування при
настанні страхового випадку.

Статтею 979 Цивільного Кодексу України
передбачено, що за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Статтею 18 Закону України "Про
страхування" передбачено, що договір
страхування набирає чинності з моменту
внесення першого страхового платежу,
якщо інше не передбачено договором
страхування.

Згідно до статті 983 Цивільного Кодексу
України договір страхування набирає
чинності з моменту внесення
страхувальником першого страхового
платежу, якщо інше не встановлено
договором.

Нормами статті 28 Закону України "Про
страхування" визначено, що дія договору
страхування припиняється та втрачає
чинність за згодою сторін, а також у
разі несплати страхувальником
страхових платежів у встановлені
договором строки. При цьому договір
вважається достроково припиненим у
випадку, якщо перший (або черговий)
страховий платіж не був сплачений за
письмовою вимогою страховика протягом
десяти робочих днів з дня пред'явлення
такої вимоги страхувальнику, якщо інше
не передбачено умовами договору.

Такими чином, вимоги щодо необхідності
внесення страхових платежів для
набрання чинності договором
страхування або для запобігання його
припиненню викладені у статті 983 ЦК
України та статті 28 Закону України "Про
страхування".

Як вбачається з матеріалів справи,
страхувальником 16.07.2012 року був
сплачений страховий платіж за
Договором №25-0101-12-00044 у розмірі 9715,20грн.
(як встановлено п. 3.9 договору), що
підтверджується копією прибуткового
касового ордеру № 6020 (а.с.85).

Вирішуючи питання щодо
обґрунтованості розміру заявленої
позивачем суми страхового
відшкодування в порядку регресу, суд
виходить із наступного.

Верховним Судом України у Листі "Судова
практика розгляду цивільних справ, що
виникають з договорів страхування" від
19.07.2011 роз'яснено, що визначаючи розмір
заподіяної шкоди при страхуванні
наземного транспорту, суди, у разі
виникнення спору щодо визначення
розміру шкоди, повинні виходити з
фактичної (реальної) суми, встановленої
висновком автотоварознавчої
експертизи, або відповідними
документами станції технічного
обслуговування, на якій проводився
ремонт автомобіля.

Судом встановлено, що вартість
відновлювального ремонту пошкодженого
внаслідок ДТП автомобіля, визнаначена
позивачем як сума страхового
відшкодування на підставі ремонтної
калькуляції системи Audatex № та
Рахунку № -3, виставленого ТОВ
«Атлант-М Лепсе».

Відповідачем не заявлялось клопотання
про проведення судової
автотоварознавчої експертизи на
предмет відповідності вартості
фактичного ремонту автомобіля та
завданому йому матеріальному збитку
внаслідок ДТП.

У своїх запереченнях відповідач
посилається відсутність письмової
згоди потерпілої особи щодо отримання
позивачем відшкодування від ПрАТ «УАСК
АСКА» та посилається на п. 36.4 ст. 36
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", згідно якої
передбачено право страховика за
договором обов'язкового страхування
цивільної відповідальності в разі
настання страхового випадку
здійснювати виплату страхового
відшкодування безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна.

Отже, діючим законодавством не
передбачено зобов'язання страховика
отримувати погодження від потерпілої
особи на звернення до відповідача з
регресною вимогою.

У відповідності до пункту 22.1 статті 22
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, з урахуванням приписів статей
Цивільного кодексу України та Закону
України «Про страхування», Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», відповідно до полісу №
АВ/4424367 у позивача виникло право
регресної вимоги до відповідача в
межах ліміту за шкоду майну (з
врахуванням франшизи в розмірі 0 грн.) в
сумі 16407 грн. 66 коп.

Проте, позивач не скористався своїм
правом відповідно до статті 22
Господарського процесуального кодексу
до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних, суд
задовольняє заявлену у позові вимогу
про стягнення з відповідача
відшкодування шкоди в порядку регресу
на суму 15897 грн. 66 коп.

Згідно зі статтею 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до частини 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, перелічені
обставини справи, оцінивши відповідно
до статті 43 ГПК України наявні в
матеріалах справи докази та обставини
справи за своїм внутрішнім
переконанням, суд дійшов висновку про
те, що позивач довів заявлену до
стягнення з відповідача суму збитків, а
відтак позовні вимоги визнаються судом
повністю обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача,
відповідно до статті 49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
до Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» про стягнення 15897 грн.
66 коп. - задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія «АСКА» (83052, м.
Донецьк, проспект Ілліча, будинок 100,
) на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
(03038, м. Київ, вул. 1.Федорова,б.32-а, ) суму виплаченого
страхового відшкодування у розмірі 15897
(п'ятнадцять тисяч вісімсот дев'яносто
сім) грн. 66 коп. та витрати по сплаті
судового збору у сумі 1720 (одна тисяча
сімсот двадцять) грн. 50 коп.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті,
його вступну та резолютивну частини
проголошено у судовому засіданні 29
січня 2014 року .

Повний текст рішення складено та
підписано 31 січня 2014 року.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили за
правилами, встановленими частиною 5
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов