КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2014 р. Справа№ 910/20659/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Гончарова С.А.

Самсіна Р.І.

при секретарі Пась М.П.

за участю представників

від апелянта: Андрусенко Ю.С. дов. №
24-12/115-Д від 24.12.2013 р.

від позивача: Твердохліб С.М. дов. № 541/22
від 27.12.2013 р.

Костерний Д.О. дов. №
632/22 від 30.12.2013 р.

розглянувши апеляційну скаргу
Державного підприємства "Вугілля
України"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 04.12.2013 року

у справі № 910/20659/13 (суддя Паламар
П.І.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства "Центренерго"

до Державного підприємства
"Вугілля України"

про відшкодування збитків 94
312,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду м. Києва
передані вимоги Публічного
акціонерного товариства «Центренерго»
до Державного підприємства «Вугілля
України» про відшкодування понесених
збитків у розмірі 94 312,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання укладеного між сторонами по
справі договору поставки вугілля № 111/6
від 30 грудня 2011 р. відповідачем у квітні
2012 року на адресу позивача були
відправлені залізничні вагони №№60255254,
60174455, 67678565, 65951220, 67898650, 67663443, 65301236, 67363812,
66539503, 65410532, 68702273, 67664847, 65941775, 65385882, 66186768,
68804160, 68823129, 67188581, 67863266, 67862458, 666734369, 63291603,
65228124, фактична маса вантажу в яких
перевищувала зазначену в накладних та
не відповідала вантажопідйомності
вагонів, у зв'язку з чим надлишок
вантажу за правилами залізничних
перевезень було перевантажено в інші
вагони. Враховуючи наведені обставини
позивачем були понесені додаткові
витрати на перевантаження вагонів з
вугіллям у загальному розмірі 94 312,32
грн., що оцінюється позивачем як
завдання йому відповідачем прямих
збитків.

Рішенням господарського суду м. Києва
по справі № 910/20659/13 від 04.12.2013 р. позовні
вимоги задоволено повністю.

Вищезазначене рішення місцевого
господарського суду обґрунтовано
доведеністю позивачем обставини
фактичного перевантаження вагонів №№
60255254, 60174455, 67678565, 65951220, 67898650, 67663443, 65301236,
67363812, 66539503, 65410532, 68702273, 67664847, 65941775, 65385882,
66186768, 68804160, 68823129, 67188581, 67863266, 67862458, 666734369,
63291603, 65228124 у порівнянні з даними,
зазначеними у супроводжуючих вантаж
накладних, що у свою чергу свідчить про
наявність всіх підстав для
відшкодування позивачу, понесених ним
внаслідок неналежного виконання
відповідачем обов'язків постачальника,
додаткових витрат за перевантаження
надлишку вантажу та залізничне
перевезення інших вагонів у розмірі 94
312,32 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ДП «Вугілля України» звернулося до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Господарського суду м. Києва від 04.12.2013
року у справі № 910/20659/13 скасувати, та
прийняти нове рішення, яким у позові
відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення Господарського суду м. Києва
прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, з невідповідністю
висновків, викладених у рішенні
обставинам справи.

Розпорядженням В.о. голови Київського
апеляційного господарського суду
Андрієнко В.В. № 910/20659/13 від 04.12.2013 року
враховуючи те, що відповідно до
автоматичного розподілу справ між
суддями апеляційну скаргу по справі №
910/20659/13 передано на розгляд судді
Київського апеляційного
господарського суду Шапталі Є.Ю.,
керуючись ст.. 4-6 Господарського
процесуального кодексу України, п. 3.1.7.
Положення про автоматизовану систему
документообігу суду, затвердженого
рішенням Ради суддів України від 26.11.2010
р. № 30, згідно п. 2.1 рішення зборів
суддів Київського апеляційного
господарського суду від 11.07.2012р.,
сформовано для розгляду апеляційної
скарги по справі № 910/20659/13 колегію
суддів у складі: головуючий суддя -
Шаптала Є.Ю., судді Гончаров С.А., Самсін
Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.12.2013 року по
апеляційній скарзі порушено
провадження для розгляду у наступному
складі суддів: головуючий суддя -
Шаптала Є.Ю., судді -Гончаров С.А., Самсін
Р.І. та призначено розгляд скарги на
28.01.2014 року.

24.01.2014 року представником позивача
подано до документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду відзив на
апеляційну скаргу.

Апелянт в судовому засіданні
апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги підтримав, просив
апеляційну скаргу задовольнити,
рішення Господарського суду м. Києва
від 04.12.2013 р. у справі № 910/20659/13
скасувати, та прийняти нове рішення,
яким у позові відмовити повністю.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
заперечував проти доводів відповідача,
викладених в апеляційній скарзі,
просив суд відмовити в задоволенні
скарги та залишити без змін
оскаржуване рішення Господарського
суду м. Києва від 04.12.2013 р. у справі №
910/20659/13.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу,
також апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи та заслухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
Київський апеляційний господарський
суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи 30
грудня 2011 р. між сторонами по справі
було укладено договір поставки вугілля
№ 111/6, згідно з яким відповідач
зобов'язувався поставити вугільну
продукцію в асортименті, по реквізитах
і з якісними характеристиками
наведеними в договорі, а позивач -
прийняти та оплатити вугільну
продукцію.

Відповідно до умов укладеного договору
№ 111/6 від 30.12.2011 року зобов'язання по
поставці вугілля покладено на
Постачальника. (п. 3.1.1 Договору). За
умовами п. 2.1 договору вугілля
постачається на умовах DDP (залізнична
станція призначення) згідно з
міжнародними правилами тлумачення
термінів «Інкотермс» в редакції 2000р.,
відповідно до яких продавець несе всі
ризики та витрати до поставки товару до
місця призначення, тобто до
залізничної станції
Трипілля-Дніпровське.

У відповідності до п. 6.5 Договору
покупець сплачує постачальнику
вартість вугілля та затрати на його
перевезення.

Згідно п. 5.5 Договору на
взаємовідносини Сторін по постачанню
вугілля розповсюджуються вимоги
Статуту залізниць України.

Як передбачено п. 4 Правил приймання
вантажів до перевезення (наказ
Міністерства транспорту України від
21.11.2000р. № 644), відправник зобов'язаний
підготувати вантаж до навантаження
відповідно до вимог, які забезпечували
б збереження його на всьому шляху
перевезення та екологічну безпеку і
захист навколишнього середовища
згідно з законодавством. Дрібні місця
штучних вантажів відправник повинен
об'єднати в більші.

Особливості перевезення вантажу, що є
предметом Договору, визначені п.п. 5,6
Правил перевезення вантажів у вагонах
відкритого типу.

За умовами п. 3.2.1 Договору постачальник
має право доручити виконання
зобов'язання по поставці вугілля за
договором третій особі -
вугледобувному підприємству, особу
якого сторони погодять у додатках до
договору, що відповідає ст. 528 ЦК
України.

Згідно п. 3.1.2 Договору зобов'язання по
завантаженню вугілля однорідним шаром
по всій глибині в справні, очищені від
залишків попереднього вантажу, сміття,
тощо, вагони, покладено саме на
постачальника.

У квітні 2012 року відповідачем на адресу
позивача були відправлені залізничні
вагони №№ 60255254, 60174455, 67678565, 65951220, 67898650,
67663443, 65301236, 67363812, 66539503, 65410532, 68702273, 67664847,
65941775, 65385882, 66186768, 68804160, 68823129, 67188581, 67863266,
67862458, 666734369, 63291603, 65228124, фактична маса
вантажу в яких перевищувала зазначену
в накладних.

Надлишок вантажу з указаних вагонів
було перевантажено в інші вагони, у
зв'язку з чим позивачем були понесені
додаткові витрати у загальному розмірі
94 312,32 грн.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі залізничними
накладними №№ 49836737, 50266766, 50325935, 50326594,
50326164, 50340868, 50323187, 50323054, 50277458, 50243393, 50443583,
50340124, 50340868, 50486240, 50486190, актами загальної
форми №№ 436 від 5 квітня 2012 р., 500 від 13
квітня 2012 р., 526 від 18 квітня 2012 р., 527, 528
від 18 квітня 2012 р., 530 від 19 квітня 2012 р.,
комерційними актами №№ АА АА 042481/138/86
від 3 квітня 2012 р., АА 042497/150/92 від 12
квітня 2012 р., АА 04251/154/94, АА 042502/155/95, АА
042503/156/96, АА 042506/157/97, АА 042507/158/98, АА
042508/159/99, АА 042509/160/100, АА 042511/162/101, АА
042510/161/102 від 14 квітня 2012 р., АА 042513/164/103,
АА 042515/165/104 від 15 квітня 2012 р., АА
042518/167/105, АА 042516/166/106 від 16 квітня 2012 р.,
накопичувальними картками №№ 09040306 від
9 квітня 2012 р., 18040344 від 18 квітня 2012 р.,
21040350, 21040351, 21040352 від 21 квітня 2012 р., 22040355
від 22 квітня 2012 р., переліками
Державного територіально-галузевого
об'єднання "Південно-Західна залізниця"
№№ 0904 від 9 квітня 2012 р., 1804 від 18 квітня
2012 р., 2004 від 20 квітня 2012 р., 2104 від 21
квітня 2012 р., 2204 від 22 квітня 202 р., 2304 від
23 квітня 2012 р., 2804 від 28 квітня 2012 р., 3004
від 30 квітня 2012 р., 0305 від 3 травня 2012 р.

З огляду на вище наведені обставини
позивач вважає, що йому було завдано
збитків у вигляді додаткових витрат,
понесених ним при перевантаженні
отриманого від відповідача вантажу, у
зв'язку з чим з метою захисту своїх
порушених прав, позивач звернувся до
господарського суду для вирішення
даного питання у судовому порядку.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи та заслухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
Київський апеляційний господарський
суд дійшов висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, а
рішення суду першої інстанції прийнято
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, є законним і
обґрунтованим з наступних підстав.

Згідно ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу
України, яка кореспондуються з
вимогами ч. 4 ст. 909 та ч. 1 ст. 920
Цивільного кодексу України, умови
перевезення вантажів окремими видами
транспорту, а також відповідальність
суб'єктів господарювання за цими
перевезеннями визначається
транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами.

Статтею 6 Статуту залізниць України
визначено, що накладна є основним
перевізним документом встановленої
форми, оформленим відповідно до цього
Статуту та Правил, і наданий залізниці
відправником разом з вантажем.
Накладна є обов'язковою двосторонньою
письмовою формою угоди на перевезення
вантажу, яка укладається між
відправником та залізницею на користь
третьої сторони - одержувача.

Нормами ст.24 Статуту залізниць України
встановлено, що вантажовідправники
несуть відповідальність за всі
наслідки неправильності, неточності
або неповноти відомостей, зазначених
ним у накладній. Залізниця має право
перевіряти правильність цих
відомостей, а також періодично
перевіряти кількість та масу вантажу,
що зазначаються у накладній.

Відповідно до статті 122 Статуту за
неправильно зазначені у накладній
масу, кількість місць вантажу, його
назву, код та адресу одержувача з
відправника, порту стягується штраф у
розмірі згідно зі статтею 118 цього
Статуту, при цьому відправник несе
перед залізницею відповідальність за
наслідки, які виникли.

Згідно зі статтею 129 Статуту обставини,
що можуть бути підставою для
матеріальної відповідальності
залізниці, вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць. Комерційний акт
складається для засвідчення таких
обставин: а) невідповідності
найменування, маси і кількості місць
вантажу, багажу чи вантажобагажу
натурою з даними, зазначеними у
транспортних документах; б) у разі
виявлення вантажу, багажу чи
вантажобагажу без документів або
документів без вантажу, багажу чи
вантажобагажу; в) псування, пошкодження
вантажу, багажу і вантажобагажу; г)
повернення залізниці вкраденого
вантажу, багажу або вантажобагажу.
Залізниця зобов'язана скласти
комерційний акт, якщо вона сама виявила
зазначені вище обставини або якщо про
існування хоча б однієї з них заявив
одержувач або відправник вантажу,
багажу чи вантажобагажу. В усіх інших
випадках обставини, що виникли в
процесі перевезення вантажу, багажу і
вантажобагажу і які можуть бути
підставою для матеріальної
відповідальності, оформляються актами
загальної форми. Порядок складання
комерційних актів та актів загальної
форми встановлюється Правилами.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.3 Правил
оформлення перевізних документів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 21.11.2000 року № 644,
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 24.11.2000 року за № 863/5084 (далі -
Правила), на кожне відправлення вантажу
відправник повинен подати станції
навантаження накладну (комплект
перевізних документів). Форми бланків
перевізних документів, затверджені
наказом Мінтрансу від 19.11.1998 року № 460
"Про затвердження бланків перевізних
документів". Накладна є складовою
частиною комплекту перевізних
документів, до якого, крім неї, входять:
дорожня відомість, корінець дорожньої
відомості та квитанція про приймання
вантажу. Бланки цих документів
видаються вантажовідправникам за
плату згідно з тарифом. Усі відомості,
передбачені формою бланка перевізного
документа, повинні бути внесені
відправником до відповідних граф.
Виправлення не допускаються, у разі
зміни відомостей, внесених до
перевізного документа відправник
зобов'язаний заповнити новий
перевізний документ.

За вимогами зазначених статей
підставою для покладення на
відправника відповідальності за
неправильне зазначення ним
відповідних відомостей є акт загальної
форми або комерційний акт, складений у
випадках, передбачених статтею 129
Статуту залізниць України, у
застосуванні статтей 118 та 122 Статуту
залізниць України слід враховувати, що
штраф підлягає стягненню за самий факт
допущення вантажовідправником
зазначених порушень, незалежно від
того, чи завдано залізниці у зв'язку з
цим збитки.

При перевірці маси вантажу направлених
на адресу позивача вагонів, на
залізничній станції
"Нижньодніпровський вузол" здійснено
зважування на тензометричних вагах
вагонів та виявлено перевищення
вантажопідйомності вагонів, про що
складено Акти загальної форми №4 36 від 5
квітня 2012 р., 500 від 13 квітня 2012 р., 526 від
18 квітня 2012 р., 527, 528 від 18 квітня 2012 р., 530
від 19 квітня 2012 р. та комерційні акти
№№ АА АА 042481/138/86 від 3 квітня 2012 р., АА
042497/150/92 від 12 квітня 2012 р., АА 04251/154/94, АА
042502/155/95, АА 042503/156/96, АА 042506/157/97, АА
042507/158/98, АА 042508/159/99, АА 042509/160/100, АА
042511/162/101, АА 042510/161/102 від 14 квітня 2012 р.,
АА 042513/164/103, АА 042515/165/104 від 15 квітня 2012
р., АА 042518/167/105, АА 042516/166/106 від 16 квітня
2012 р. із яких вбачається, що надлишок
вугілля був перевантажений з вагону
№60255254 у вагон № 67196816 та видано
посилочну накладну № 47852793, з вагону
№60174455 у вагон № 64329725 та видано
посилочну накладну № 45133337, з вагонів
67678565, 65951220, 67898650, 67663443, 65301236, 67363812, 66539503,
65410532, 68702273, 67664847, 65941775, 65385882, 66186768, 68804160,
68823129 у вагон 67606533 та видано посилочну
накладну № 45278652, з вагонів №№ 67188581,
67863266, 67862458 у вагон № 66372889 та видано
накладну №45297645, з вагону № 666734369 у
вагон № 67866251 та видано накладну № 45297710,
з вагонів №№ 63291603, 65228124 у вагон № 65364820
та видано накладну № 45357159.

У ході розгляду справи було з'ясовано,
що акти загальної форми, які складені
для стягнення затрат, складаються
після закінчення всіх робіт залізницею
та після нарахування платежів за
виправлення комерційного браку. Подані
позивачем на підтвердження своїх вимог
акти загальної форми містять номери
вагонів та номери накладних, за якими
вони були відправлені. Ці акти
зазначені і у накопичувальних картках
як підстава додаткових нарахувань,
проведених залізницею при доставці
вагону.

На підставі зазначених документів
судами встановлено, що внаслідок
виправлення залізницею несправності, а
саме навантаження вантажу понад
вантажопідйомність вагону, з
одержувача вантажу - ПАТ «Центренерго»
в особі відокремленого підрозділу
Трипільської теплової електростанції -
стягнуто кошти за додаткові послуги в
сумі 94 312,32 грн.

Стаття 193 Господарського кодексу
України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та
ст. 193 ГК України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 610 ЦК України визначає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, при
виконанні Договору та здійсненні
поставки вугілля, ДП "Вугілля України"
всупереч п.3.1.2. Договору допущено
понаднормове завантаження вагонів
вугіллям, що призвело до понесення
позивачем додаткових витрат.

Відповідно до статті 224 ГК України
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права(реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі. Якщо особа, яка
порушила право, одержала у зв'язку з цим
доходи, то розмір упущеної вигоди, що
має відшкодовуватися особі, право якої
порушено, не може бути меншим від
доходів, одержаних особою, яка порушила
право.

Таким чином, у вигляді реальних збитків
відшкодовуються тільки ті витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права, а у
вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються тільки ті доходи, які б
могли бути реально отримані при
належному виконанні зобов'язання.

Статтею 225 ГК України до складу збитків,
що підлягають відшкодуванню особою,
яка допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Тобто, збитки - це об'єктивне зменшення
будь-яких майнових благ сторони за
договором, що обмежує його інтереси, як
учасника певних господарських
відносин і проявляється у витратах,
зроблених кредитором, втраті або
пошкодженні майна, а також не одержаних
кредитором доходів, які б він одержав,
якби зобов'язання було виконано
боржником.

Отже, зменшення майнових благ
внаслідок невиконання зобов'язань
наступає об'єктивно, тобто незалежно
від волевиявлення сторони, як наслідок
невиконання зобов'язань.

Обов'язковою умовою покладення
відповідальності має бути
безпосередній причинний зв'язок між
неправомірними діями і збитками.
Збитки є наслідком, а невиконання
зобов'язань причиною. Підставою для
відшкодування понесених збитків є
спричинення їх внаслідок неналежного
виконання зобов'язання за договором,
тобто наявності прямого
причинного-наслідкового зв'язку між
неправомірними діями однієї сторони та
зменшення майнових прав іншої.

Згідно Господарського кодексу
підлягають стягненню витрати, які
фактично понесені на день пред'явлення
позову. Витрати, які позивач може
понести або понесе в майбутньому, на
відміну від Цивільного кодексу, у
порядку господарського провадження не
підлягають стягненню за цими позовними
вимогами. Втім за позивачем завжди
залишається право пред'явити позов про
стягнення цих збитків в майбутньому,
після того як вони будуть фактично
понесені.

За загальними правилами судового
процесу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. ст. 33, 34 ГПК України).

З огляду на дані норми законодавства, а
також встановлене місцевим
господарським судом порушення
відповідачем своїх договірних
зобов'язань, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність підстав для
відшкодування збитків у повному
обсязі. Твердження, викладені
ДП"Вугілля України" в апеляційній
скарзі, даного висновку не
спростовують.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні
суду повністю відображені обставини,
що мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими у судовому
засіданні, отже рішення відповідає
вимогам чинного законодавства України,
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, підстав для його
скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до
вимог ст.49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір за розгляд апеляційної
скарги покладається на відповідача
(апелянта).

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Вугілля України»
залишити без задоволення, рішення
Господарського суду м. Києва від 04.12.2013
року по справі № 910/20659/13 залишити без
змін.

Матеріали справи № 910/20659/13 повернути до
Господарського суду м. Києва

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
Є.Ю. Шаптала

Судді
С.А. Гончаров

Р.І. Самсін