СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року Справа № 901/3474/13

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді
Латиніна О.А.,

суддів
Градової О.Г.,

Котлярової О.Л.,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився, приватне
акціонерне товариство "Джаліта";

відповідача: Орлов Ігор Вікторович,
довіреність № 02.11-07/435 від 17.06.13,
Ялтинська міська рада;

розглянувши апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства
"Джаліта"

на рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим (суддя
Іщенко І.А.) від 26 листопада 2013 року у
справі №901/3474/13

за позовом Приватне акціонерне
товариство "Джаліта" (вул.
Дзержинського, 5,Ялта,98600)

до Ялтинська міська рада (пл.
Радянська, 1,Ялта,98600)

про визнання недійсними пунктів
договору

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Джаліта"
звернулось до господарського суду
Автономної Республіки Крим з позовною
заявою до Ялтинської міської ради та
просило суд визнати недійсною окрему
частину правочину - договору оренди
земельної ділянки від 15.06.2005
укладеного, між Ялтинською міською
радою та закритим акціонерним
товариством "Джаліта", а саме визнати
недійсним положення пункту 4.3.2, пункту
4.3.4, пункту 4.3.6 договору.

Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 26
листопада 2013 року у справі №901/3474/13 у
позові відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов висновку, щодо
недоведеності та необґрунтованості
вимог позивача, про невідповідність
положень пунктів 4.3.2, пункту 4.3.4, пункту
4.3.6 договору оренди земельної ділянки
від 15.06.2005 типовій формі договору
оренди земельної ділянки.

Не погодившись з рішенням суду,
приватне акціонерне товариство
"Джаліта" звернулось до
Севастопольського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду першої
інстанції, прийняти нове рішення, яким
позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
прийняте судом першої інстанції
рішення суперечить нормам
процесуального та матеріального права.

Зокрема, заявник апеляційної скарги з
посиланням на норми Цивільного та
Господарського законодавства звертає
увагу на те, що положення пункту 4.3.2,
пункту 4.3.4, пункту 4.3.6 договору оренди
земельної ділянки від 15.06.2005 такими, що
не відповідають його типовій формі, від
якої сторони не мають права відступати,
у зв'язку з чим, зазначені пункти
договору підлягають визнанню
недійсними.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 18
грудня 2013 року, прийнято апеляційну
скаргу приватного акціонерного
товариства "Джаліта" на рішення
господарського суду Автономної
Республіки Крим від 26 листопада 2013 року
у справі №901/3474/13 до провадження
Cевастопольського апеляційного
господарського суду та призначено
справу до розгляду на 13 січня 2014 року, у
складі колегії суддів: Головуючий
суддя: Латинін О.А., судді: Проценко О.І.,
Воронцова Н.І.

13 січня 2014 року за розпорядженням
керівництва суду, у зв'язку з
відпусткою судді Латиніна О.А.,
відпусткою судді Проценко О.І. та
відпусткою судді Воронцової Н.В., їх
замінено на суддів: Котлярову О.Л.,
Заплава Л.М. Градову О.Г. Склад колегії з
розгляду апеляційної скарги у справі
№901/3474/13 Головуючий суддя: Заплава
Лідія Миколаївна, судді: Котлярова
Олена Леонідівна, Градова Ольга
Григорівна.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 13
січня 2014 року, розгляд апеляційної
скарги був відкладений на 20 січня 2014
року.

У зв'язку з відпусткою головуючого
судді Заплава Л.М., її на підставі
розпорядження керівництва суду від 20
січня 2014 року, було замінено на суддю
Латиніна О.А.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 13
січня 2014 року, розгляд апеляційної
скарги був відкладений на 03 лютого 2014
року.

В судовому засіданні, яке відбулось 03
лютого 2014 року, представник
відповідача заперечував проти доводів
апеляційної скарги та просив відмовити
в її задоволенні, представник позивача
у судове засідання не з'явився.

Відповідно до статті 98 Господарського
процесуального кодексу України
учасники судового процесу були
належним чином повідомлені про час і
місце розгляду справи.

Відповідно до статті 22 Господарського
процесуального кодексу України явка у
судове засідання - це право, а не
обов'язок сторін, справа може
розглядатися без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору. Тому, з
урахуванням наявних у справі доказів,
судова колегія визнала можливим
розглянути справу у відсутність осіб,
що не з'явились.

Розглянувши матеріали справи в порядку
статті 101 Господарського
процесуального кодексу України, судова
колегія встановила наступне.

Рішенням Ялтинської міської ради 29-ої
сесії 4-го скликання від 13.04.2005 № 232 "Про
переоформлення права оренди та
передачі Закритому акціонерному
товариству Джаліта" земельної ділянки
для експлуатації пивобезалкогольного
заводу за адресою: м. Ялта, вул.
Дзержинського, 5 на землях Ялтинської
міської ради" вирішено:

- затвердити технічну
документацію із землеустрою у зв'язку з
переоформленням права оренди
земельної ділянки на право оренди
земельної ділянки Закритому
акціонерному товариству "Джаліта" для
експлуатації пивобезалкогольного
заводу за адресою: м. Ялта, вул.
Дзержинського, 5;

- передати в оренду Закритому
акціонерному товариству "Джаліта"
земельну ділянку, межі якої
встановлені в натурі (на місцевості),
без зміни її цільового призначення, для
експлуатації Ялтинського
пивобезалкогольного заводу, загальною
площею 1,8128 га (кадастровий №
:01:003:0094) із земель, Ялтинської
міської ради, "підприємства харчової
промисловості та з перероблення
сільськогосподарських продуктів
(рядок 4.5. шифр 64 форми 6-зем), у тому
числі по угіддях: 1,8128 га - "забудовані
землі", у тому числі "Землі
промисловості", (графи 34, 37 форми 6-зем),
для експлуатації пивобезалкогольного
заводу за адресою: м. Ялта, вул.
Дзержинського, 5 на землях Ялтинської
міської ради;

- укласти з міською радою договір
оренди на землю (протягом 6 місяців).

Рішенням Ялтинської міської ради 30-ої
сесії 4-го скликання від 29.04.2005 № 14
внесено зміни до пункту 3 рішення
Ялтинської міської ради 29-ої сесії 4-го
скликання від 13.04.2005 № 232, виклавши його
в наступній редакції: "передати в
оренду Закритому акціонерному
товариству "Джаліта" строком на 50 років
земельну ділянку, межі якої
встановлені в натурі (на місцевості),
без зміни її цільового призначення, для
експлуатації Ялтинського
пивобезалкогольного заводу, загальною
площею 1,8128 га (кадастровий №
:01:003:0094) із земель, Ялтинської
міської ради, "підприємства харчової
промисловості та з перероблення
сільськогосподарських продуктів
(рядок 4.5. шифр 64 форми 6-зем), у тому
числі по угіддях: 1,8128 га - "забудовані
землі", у тому числі "Землі
промисловості", (графи 34, 37 форми 6-зем),
для експлуатації пивобезалкогольного
заводу за адресою: м. Ялта, вул.
Дзержинського, 5 на землях Ялтинської
міської ради".

На виконання рішення Ялтинської
міської ради 29-ої сесії 4-го скликання
від 13.04.2005 № 232, 15.06.2005 між Ялтинською
міською радою (орендодавець) та
Закритим акціонерним товариством
"Джаліта" (орендар) укладено договір
оренди земельної ділянки (арк.с. 9-12).

Відповідно до пункту 1 договору
Орендодавець надає, а Орендар приймає в
оренду земельну ділянку (згідно з
Українським класифікатором цільового
використання землі - УКЦИЗ):
"підприємства іншої промисловості", код
- 1.10.5, розташований за адресою:
Автономна Республіка Крим, місто Ялта,
вулиця Дзержинського, 5 (кадастровий №
:01:003:0094).

Пунктом 2.1 договору встановлено, що в
оренду надається земельна ділянка
загальною площею 1,8128 га, в тому числі по
угіддях: 1,8128 га - "забудовані землі", в
тому числі "землі промисловості" (графи
34, 37 форми 6 - зем).

Згідно пункту 2.2 договору на земельній
ділянці розташовані будівлі і споруди.

Нормативна грошова оцінка земельної
ділянки згідно з довідкою Ялтинського
міського управління земельних
ресурсів від 18.05.2005 становить 4781695,91 грн.
(пункт 2.3 договору).

Пунктом 2.4 договору встановлено, що
земельна ділянка, що надається в
оренду, не має недоліків, які суттєво
впливають на його використання.

Положення пункту 4.3 договору оренди
передбачають, що розмір орендної плати
може бути переглянутий у випадках:

4.3.1 зміни умов господарювання,
передбачених договором, у тому числі
зміни функціонального призначення
земельної ділянки;

4.3.2 зміни грошової оцінки земель м.
Ялти;

4.3.3 індексації грошової оцінки земель
м. Ялти за наслідками інфляційних
процесів;

4.3.4 зміни коефіцієнту, що
застосовується до ставок земельного
податку для розрахунку орендної плати
за користування земельними ділянками
на території м. Ялта;

4.3.5 погіршення стану орендованої
земельної ділянки не з вини Орендаря,
що підтверджено документально;

4.3.6 невиконання Орендодавцем обов'язку
щодо повідомлення Орендаря про права
третіх осіб на орендовану земельну
ділянку;

4.3.7 в інших випадках, передбачених
чинним законодавством України.

Вважаючи положення пункту 4.3 договору
оренди таким, що суперечать актам
цивільного законодавства, а саме
вимогам типової форми договору,
приватне підприємство "Джаліта"
звернулось до суду із даним позовом до
суду.

Вивчивши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права та відповідність
висновків суду обставинам справи,
судова колегія не вбачає підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції та вважає апеляційну скаргу
такою, що не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 статті 626
Цивільного кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Зі змісту вказаної статті вбачається,
що договором є домовленість сторін, що
виражає узгоджену волю сторін, яка
спрямована на досягнення конкретної
мети, тобто договір це юридичний факт,
на підставі якого виникають цивільні
права та обов'язки, в той час як
зобов'язанням є різновид цивільного
правовідношення, яке може виникати як
із договору, так і на інших підставах
передбачених цивільним
законодавством.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (стаття 628
Цивільного кодексу України).

Аналогічне викладено у статті 180
Господарського кодексу України.

Зокрема в статті 180 Господарського
кодексу України зазначено, що при
укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Згідно з частиною 1 статті 638 Цивільного
кодексу України, договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Таким чином, укладаючи спірний договір
сторони були вільними у визначені його
умов.

Відповідно пункту 4 статті 179
Господарського кодексу України при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі: вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству; примірного
договору, рекомендованого органом
управління суб'єктам господарювання
для використання при укладенні ними
договорів, коли сторони мають право за
взаємною згодою змінювати окремі
умови, передбачені примірним
договором, або доповнювати його зміст;
типового договору, затвердженого
Кабінетом Міністрів України, чи у
випадках, передбачених законом, іншим
органом державної влади, коли сторони
не можуть відступати від змісту
типового договору, але мають право
конкретизувати його умови.

Відповідно до статті 13 Закону України
„Про оренду землі", договір оренди
землі - це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

А за умовами статті 14 Закону України
„Про оренду землі", Договір оренди
землі укладається у письмовій формі і
за бажанням однієї із сторін може бути
посвідчений нотаріально. Типова форма
договору оренди землі затверджується
Кабінетом Міністрів України.

Пункт 13 Типового договору оренди
земельної ділянки (у редакції, чинній
на момент складання договору оренди )
визначає, що розмір орендної плати
переглядається у разі:

- зміни умов господарювання,
передбачених договором;

- зміни розмірів земельного податку,
підвищення цін, тарифів, у тому числі
внаслідок інфляції, тощо.

Відповідно пунктів 4.3.2, 4.3.3, 4.3.4, 4.3.7
договору оренди земельної ділянки від
15.06.2005 розмір орендної плати може
переглядатися у випадках:

- зміни грошової оцінки земель м. Ялти;

- індексації грошової оцінки земель м.
Ялти внаслідок інфляційних процесів;

- зміни застосовуваного коефіцієнта до
ставок земельного податку для
розрахунку орендної плати за
користування земельними ділянками па
території м. Ялти;

- в інших випадках, передбачених
законодавчими актами України.

З урахуванням вищенаведеного, судова
колегія погоджується з висновками суду
попередньої інстанції про
відповідність оскаржуваних позивачем
пунктів договору вимогам пункту 13
Типового договору оренди земельної
ділянки, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 №
220.

Отже, судова колегія приходить до
висновку, що у оспорюваному договорі в
частині пунктів, зазначених позивачем,
відсутнє порушення вимог
законодавства.

Стаття 203 Цивільного кодексу України
встановлює умови чинності правочинів,
а саме: законність змісту правочину,
наявність у сторін необхідного
обсягу цивільної дієздатності,
наявність об'єктивно вираженого
волевиявлення учасника правочину,
його адекватність внутрішній
волі, відповідність форми вчиненого
правочину вимогам закону,
спрямованість волі учасників
правочину на реальне досягнення
обумовленого ним юридичного
результату.

Відповідно до статті 204 Цивільного
кодексу України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Згідно частині 1 статті 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на
вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Частиною першою статті 215 Цивільного
кодексу України передбачено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою
-третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу, а саме:

- зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;

- правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками
(усиновителями), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, якщо недійсність правочину прямо
не встановлена законом, вирішуючи
спори про визнання угод недійсними,
господарський суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настання відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту угод вимогам
закону; додержання встановленої форми
угоди; правоздатність сторін за угодою;
у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Згідно із пунктом 7 Постанови Пленуму
Верховного суду України №9 від 06.11.2009
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для визнання недійсним
пунктів оскаржуваного правочину
позивач зазначає про невідповідність
зазначених пунктів вимогам типової
форми договору, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 03.03.2004 № 220, проте під час розгляду
справи, судом апеляційної інстанції,
зазначених порушень встановлено не
було.

Щодо доводів апеляційної скарги,
судова колегія звертає увагу позивача,
що вони вже обґрунтовано спростовані
вищенаведеними обставинами справи, а
тому не заслуговують повторного
спростування.

Згідно статті 43 Господарського кодексу
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до діючого законодавства
обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, які
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Згідно вимог статті 32 Господарського
кодексу України, доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Ці
дані встановлюються такими засобами:
письмовими і речовими доказами,
висновками судових експертів;
поясненнями представників сторін та
інших осіб, які беруть участь в
судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

А в силу статті 33 Господарського
кодексу України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Відповідно до статті 34 Господарського
кодексу України, господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Щодо викладених в апеляційній скарзі
інших доводів, то вони вже були
обґрунтовано спростовані судом першої
інстанції і колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується з викладеними в
оскаржуваному рішенні мотивами
відхилення доводів скаржника.

Суд попередньої інстанції навів
правове обґрунтування своїх висновків,
щодо наявності правових підстав для
відмови в задоволенні позовних вимог,
позивачем у процесі розгляду справи не
було доведено та надано відповідних
доказів в обґрунтування своїх
заперечень, а отже судова колегія
вважає рішення суду відповідним нормам
матеріального та процесуального права,
тому зазначене рішення не підлягає
скасуванню.

На підставі викладеного, колегія
суддів апеляційної інстанції вважає,
що судом першої інстанції було повно та
всебічно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, надано їм належну
правову оцінку та прийнято рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
підстави для скасування рішення
господарського суду Автономної
Республіки Крим від 26 листопада 2013 року
у справі №901/3474/13 відсутні.

Керуючись статтями 101, 103 (пункт 1), 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства
"Джаліта" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 26
листопада 2013 року у справі №901/3474/13
залишити без змін.

Головуючий суддя
О.А.Латинін

Судді
О.Г. Градова

О.Л. Котлярова

Розсилка:

1.Приватне акціонерне товариство
"Джаліта" (вул. Дзержинського, 5,Ялта,98600)
2.Ялтинська міська рада (пл. Радянська,
1,Ялта,98600)