донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

29.01.2014 р.
справа №908/3386/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:Чернота Л.Ф.суддівДіброви
Г.І., Стойка О.В.від позивача:Ященко Р.Ю. -
за дов. №14-51 від 22.03.2013р.від
відповідача:Бурдак О.В. - за дов. №19/0024
від 01.10.2013р.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргуПублічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" м.Запоріжжяна рішення
господарського суду Запорізької
областівід28.11.2013 рокуу справі№908/3386/13
(суддя Сушко Л.М.)за позовомПублічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» м.Київдо відповідача
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" м.Запоріжжяпро стягнення 4
217 345 грн. 56 коп.ВСТАНОВИВ:

У 2013 році Публічне акціонерне
товариство «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» м.Київ
звернулося до господарського суду
Запорізької області з позовом до
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" м.Запоріжжя про стягнення
суми пені у розмірі 343 245,07 грн., суми
інфляційних втрат у розмірі 858 218,18 грн.,
3% річних у розмірі 3 015 882,32 грн.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 28.11.2013р.
частково задоволено позов Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
м.Київ до Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Запоріжгаз" м.Запоріжжя.
Стягнено з Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Запоріжгаз" м.Запоріжжя на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м.Київ, 343
245,07 грн. пені, 2 764 951,13 грн. 3% річних. У
задоволенні решти вимог відмовлено.

Відповідач, Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації "Запоріжгаз" м.Запоріжжя, з
прийнятим рішенням суду першої
інстанції від 28.11.13р. не згодно, вважає
його необґрунтованим та таким, що
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права
України. Тому, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
Донецький апеляційний господарський
суд рішення господарського суду
Запорізької області від 28.11.13р.
скасувати частково, в частині
задоволення позовних вимог і прийняти
нове, яким в задоволенні позову про
стягнення 3% річних відмовити повністю,
в частині задоволення пені зменшити
розмір стягнення до 1000,00 грн.

Відповідач у судовому засіданні
наполягає на вимогах, викладених в
апеляційній скарзі. Крім того
відповідачем заявлено клопотання про
відкладення розгляду справи для
примирення сторін, шляхом зміни умов
договору, які стали предметом позову у
справі, однак додаткова угода ще не
підписана сторонами. Колегія суддів
відмовляє у задоволенні клопотання,
оскільки апеляційна інстанція
переглядає матеріали справи на момент
прийняття рішення господарським судом.
Клопотання про поновлення строку на
апеляційне оскарження, колегія суддів
залишає без розгляду, оскільки
встановлений строк скаржником не
порушений.

Позивач, Публічне акціонерне
товариство «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» м.Київ, у
судовому засіданні просить рішення
господарського суду Запорізької
області від 28.11.2013р. залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до статті 101
Господарського процесуального кодексу
України на підставі встановлених
фактичних обставин переглядає
матеріали господарської справи та
викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді справи
норм матеріального та процесуального
права, що мають значення для справи.

Заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи
та правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права України, колегія суддів
Донецького апеляційного
господарського суду вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення господарського
суду відповідає вимогам чинного
законодавства України, з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
30.09.2011р. між Національною акціонерною
компанією «Нафтогаз України» та
Публічним акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" м.Запоріжжя був укладений
договір купівлі-продажу природного
газу №14/2215/11 (далі по тексту - договір),
відповідно до п.1.1 якого продавець
зобов»язується у IV кварталі 2011 року та
у 2012 році передати у власність
покупцеві природний газ, а покупець
зобов»язується прийняти та оплатити
природний газ на умовах цього договору.

Продавець передає покупцеві з 01 жовтня
2011 року по 31 грудня 2012 року газ у обсязі
до 140300 тис. куб.м. (п.2.1 договору).

Ціни визначені відповідно
затверджених НКРЕ граничних рівнів
роздрібних цін на природний газ. (п. 5.1.
договору). Ціна за 1 000 куб.м природного
газу без урахування податку на додану
вартість, збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом встановлена у п. 5.2 договору.

Згідно з п. 6.1 договору оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа наступного за місяцем поставки
газу з поточних рахунків покупця (п. 6.2
договору).

Даний договір набирає чинність з дати
його укладання і діє в частині
реалізації газу з 01 жовтня 2011
року до 31 грудня 2012 року, а в частині
проведення розрахунків за газ - до
повного погашення заборгованості (п.11.1
договору).

Додатковими угодами №№ 1,2,3,4 до
договору на купівлю-продаж природного
газу від 30.09.2011 р. № 14/2215/11 сторони
змінювали ціну газу та обсяги поставки.

На виконання умов зазначеного договору
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" у період з жовтня
2011р. по серпень 2012р. передало, а ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" м.Запоріжжя отримало
природний газ на загальну суму 309643749,33
грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу за
вказаний період.

Відповідачем зобов»язання з оплати
отриманого газу виконані з порушенням
п.6.1 договору.

У зв»язку із вищевикладеним, позивач
звернувся до суду із позовною заявою
про стягнення суми пені у розмірі 343 245,07
грн., суми інфляційних втрат у розмірі
858 218,18 грн., 3% річних у розмірі 3
015 882,32 грн.

Згідно вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином та у
встановлений строк, одностороння
відмова від виконання прийнятих на
себе зобов'язань згідно до вказівок
закону, договору, не допускається.

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції
України, ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи, а за загальним правилом
тягар доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Як свідчать матеріали справи, поставка
газу була здійснена відповідно до умов
договору №14/2215/11 від 30.09.2011р., який є
предметом даного спору та
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу,
які підписаний обома сторонами без
розбіжностей.

У зв»язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов»язання щодо повної
та своєчасної оплати наданих послуг
позивачем нарахована пеня в розмірі 343
245,07 грн. відповідно до п.7.2 договору,
яким передбачено, що у разі невиконання
покупцем умов пункту 6.1 договору
покупець зобов»язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
простроченого платежу.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 ЦК України).

Перевіривши розрахунок пені, зроблений
позивачем судова колегія вважає, що
господарський суд дійшов вірного
висновку про обгрунтоване нарахування
позивачем зазначених сум пені у
розмірі 343 245,07 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних,
зроблений позивачем, судова колегія
вважає, що господарський суд дійшов
вірного висновку про стягнення суми 2
764 951,13 грн., оскільки позивачем невірно
визначена кількість днів прострочення,
на які нараховується 3% річних, так як
позивач помилково зазначив день
здійснення оплати відповідачем днем
прострочки виконання грошового
зобов'язання у повному обсязі без
врахування оплаченої суми.

Позивачем також заявлений позов про
стягнення інфляційних втрат у розмірі
858 218,18 грн. Господарським
судом відмовлено у задоволені позову у
цій частині.

Згідно листа Верховного Суду України
від 03.04.1997 р. № 62-97р. "Рекомендації
відносно порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ", інфляційні втрати за своєю
правовою природою є збільшенням суми
основного боргу в період прострочки
виконання відповідачем його грошового
зобов'язання з причини девальвації
грошової одиниці України, яка
визначається офіційними державними
органами за результатами економічних
процесів в конкретний місяць, тобто є
помісячним індексом. При застосуванні
індексу інфляції слід мати на увазі, що
індекс розраховується не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць,
причому може мати місце як інфляція
грошових коштів, так і дефляція, і коли
строк виконання зобов'язання настає до
15 числа місяця, то застосовується
індекс інфляції за поточний місяць, а
коли строк виконання зобов'язання -
після 15 числа місяця, то застосовується
індекс інфляції за наступний місяць,
але не розраховується поденний індекс
інфляції, що зроблено позивачем. Крім
того, нарахування позивач здійснював
на єдину суму заборгованості, тоді як
відповідач майже не щодня здійснював
погашення боргу. Таким чином,
розрахунок інфляційних, наданий
позивачем є необґрунтованим в повному
обсязі.

Сума боргу з урахуванням індексу
інфляції повинна розраховуватися,
виходячи з індексу інфляції за кожний
місяць (рік) прострочення, незалежно
від того, чи був в якийсь період індекс
інфляції менше одиниці (тобто мала
місце не інфляція, а дефляція).

Господарським судом встановлено, що з
розрахунку позивача вбачається, ним
здійснено нарахування інфляційних
втрат лише за ті періоди, де мала місце
інфляція, без врахування від'ємних
значень індексів, тому колегія суддів
вважає, що господарським судом
обґрунтовано відмовлено у задоволенні
позову в частині стягнення 858 218,18 грн.
інфляційних втрат.

Також господарським судом відмовлено у
задоволенні клопотання відповідача
про зменшення розмірі пені до 1000,00 грн.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком суду, оскільки
позивач для безперервного постачання
газу споживачам повинен проводити
розрахунки за отриманий газ з
іноземними постачальниками природного
газу, а також відповідно до звіту про
фінансові результати за 2012 рік та перше
півріччя 2013 року, що приєднаний до
матеріалів справи, за невиконання
зобов'язань контрагентами, до яких
також належить ПАТ "Запоріжгаз", збитки
ПАТ "НАК "Нафтогаз України" становлять
понад десять мільярдів гривень.

З урахуванням вищевикладеного, судова
колегія Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що відповідно до вимог статті 43
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
Запорізької області від 28.11.2013 року у
справі №908/3386/13 ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи, які
мають суттєве значення для вирішення
спору, відповідає нормам матеріального
та процесуального права України, а
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку суду.

Доводи апеляційної скарги не прийняті
судовою колегією до уваги, оскільки не
підтверджені матеріалами справи та не
впливають на правомірність прийнятого
господарським судом рішення.

Отже, відповідно до статті 47
Господарського процесуального кодексу
України, судове рішення прийняте за
результатами дослідження усіх
обставин справи.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на скаржника.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" м.Запоріжжя на рішення
господарського суду Запорізької
області від 28.11.2013 року у справі №908/3386/13
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Запорізької
області від 28.11.2013 року у справі №908/3386/13
- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів.

Головуючий
Л.Ф. Чернота

Судді
Г.І.Діброва

О.В.Стойка

Надр.5 прим:

1 - у справу;

2 - позивачу;

3 - відповідачу;

4 - ДАГС;5- ГС ЗАП обл.