КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2014 р. Справа№ 911/2664/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Авдеєва П.В.

Яковлєва М.Л.

за участю представників:

від прокуратури: Косенко О.В.,

від позивача: представник - Дацько Я.О. -
за довіреністю,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного орендного
сільськогосподарського підприємства
"Дружба"

на рішення Господарського суду
Київської області від 05.09.2013 р.

у справі № 911/2664/13 (суддя Лилак Т.Д.)

за позовом Міжрайонного прокурора з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері в Київській
області в інтересах держави в особі
Державної екологічної інспекції у
Київській області

до Приватного орендного
сільськогосподарського підприємства
"Дружба", с. Бране Поле Богуславського
р-ну Київської обл.

про стягнення 391 728,024 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 р. міжрайонний прокурор з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері в Київській
області в інтересах держави в особі
Державної екологічної інспекції у
Київській області звернувся до
Господарського суду Київської області
з позовом до Приватного орендного
сільськогосподарського підприємства
"Дружба" про стягнення з відповідача
391728,024 грн. збитків заподіяних державі
внаслідок самовільного використання
води з підземних джерел, які
розташовані в адміністративних межах
Богуславського району Київської
області.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 05.09.2013 р. у справі
№911/2664/13 позов задоволено повністю,
стягнуто з Приватного орендного
сільськогосподарського підприємства
"Дружба" 391 728 грн. 024 коп. збитків
заподіяних державі внаслідок
самовільного використання води з
підземних джерел, які розташовані в
адміністративних межах Богуславського
району Київської області, зарахувавши
на р/р 0239 в ГУ ДКУ в Київській
області, з кодом 24062100 "Грошові
стягнення за шкоду, заподіяну
порушенням законодавства про охорону
навколишнього природного середовища в
наслідок господарської та іншої
діяльності", стягнуто з Приватного
орендного сільськогосподарського
підприємства "Дружба" в доход
державного бюджету України 7 834 грн. 56
коп. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим
рішенням, Приватне орендне
сільськогосподарське підприємство
"Дружба" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати,
ухвалити нове рішення, яким відмовити
прокурору в частині стягнення 367999,32
грн. як матеріальних збитків.

Апеляційна скарга обґрунтована
тим, що суд першої інстанції прийшов до
хибного висновку про наявність
завданих збитків та безпідставно
ухвалив незаконне рішення.

У письмових запереченнях
Державної екологічної інспекції у
Київській області просить відмовити в
задоволенні апеляційної скарги.

Представники прокуратури та
позивача в судовому засіданні проти
доводів апеляційної скарги
заперечували, просили залишити її без
задоволення, а оскаржуване рішення без
змін.

Відповідач явку свого
представника в судове засідання не
забезпечив, про час і місце розгляду
справи повідомлений належним чином.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Неявка представника відповідача в
судове засідання не перешкоджає
розгляду справи, оскільки в матеріалах
справи достатньо доказів для вирішення
спору по суті.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення
представників прокуратури та позивача,
колегія суддів дійшла до висновку про
те, що апеляційну скаргу слід залишити
без задоволення, а оскаржуване рішення
без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи,
27.03.2013 р. Державною екологічною
інспекцією у Київській області було
проведено перевірку дотримання вимог
природоохоронного законодавства
Приватним орендним
сільськогосподарським підприємством
"Дружба". За результатами перевірки
було складено Акт № 000108/163 від 27.03.2013 р.,
відповідно до якого було встановлено,
що відповідач здійснював самовільно
забір води без відповідного дозволу, що
суперечить статтям 44, 49, 50 Водного
кодексу України.

Відповідно до довідки відповідача № 80
від 27.03.2013 року, за період самовільного
користування з 08.08.2011 року по 27.03.2013 року
відповідачем використано 8 701,2 м3 води.

28.03.2013 року Державною екологічною
інспекцією у Київській області була
винесена Постанова № 000654 про
накладення адміністративного
стягнення у вигляді штрафу в сумі 136,00
грн. на уповноважену особу відповідача
за недотримання вимог
природоохоронного законодавства.

Акт перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства №
000108/163 від 27.03.2013 року та Постанова № 000654
про накладення адміністративного
стягнення від 28.03.2013 року відповідачем
в судовому порядку оскаржені не були,
скарги на дії державних інспекторів з
охорони навколишнього
природоохоронного середовища під час
перевірок до Державної екологічної
інспекції у Київській області не
надходили.

Державне управління в галузі охорони
навколишнього природного середовища
здійснюють Кабінет Міністрів України,
Рада міністрів Автономної Республіки
Крим місцеві ради та виконавчі органи
сільських, селищних, міських рад,
державні органи по охороні
навколишнього природного середовища і
використанню природних ресурсів та
інші державні органи відповідно до
законодавства України; державними
органами управління в галузі охорони
навколишнього природного середовища і
використання природних ресурсів є
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері охорони навколишнього
природного середовища, центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
обласні, Київська та Севастопольська
міські державні адміністрації, а на
території Автономної Республіки Крим -
орган виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань охорони
навколишнього природного середовища
та інші державні органи, до компетенції
яких законами України віднесено
здійснення зазначених функцій як це
передбачено частинами 2, 3 статті 16
Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища"
від 25 червня 1991 року № 1264-XII.

Згідно зі статтею 202 Закону України "Про
охорону навколишнього середовища" До
компетенції центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику із здійснення державного
нагляду (контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів, у сфері охорони
навколишнього природного середовища
належить: організація і здійснення у
межах компетенції державного нагляду
(контролю) за додержанням центральними
органами виконавчої влади та їх
територіальними органами, місцевими
органами виконавчої влади, органами
місцевого самоврядування в частині
здійснення делегованих їм повноважень
органів виконавчої влади,
підприємствами, установами та
організаціями незалежно від форми
власності та господарювання,
громадянами України, іноземцями та
особами без громадянства, а також
юридичними особами - нерезидентами
вимог законодавства: про екологічну та
радіаційну безпеку; про використання
та охорону земель; про охорону і
раціональне використання вод та
відтворення водних ресурсів; про
охорону атмосферного повітря; про
охорону, захист, використання та
відтворення лісів; про охорону,
утримання і використання зелених
насаджень; про використання, охорону і
відтворення рослинного світу; про
охорону, раціональне використання та
відтворення тваринного світу; щодо
дотримання правил створення,
поповнення, зберігання, використання
та державного обліку зоологічних,
ботанічних колекцій і торгівлі ними;
під час ведення мисливського
господарства та здійснення полювання;
про збереження об'єктів рослинного та
тваринного світу, занесених до
Червоної та Зеленої книг України,
формування, збереження і використання
екологічної мережі; про
природно-заповідний фонд; про охорону,
використання і відтворення риби та
інших водних живих ресурсів; у сфері
хімічних джерел струму в частині
забезпечення екологічної безпеки
виробництва хімічних джерел струму та
утилізації відпрацьованих хімічних
джерел струму, ведення обліку обсягів
накопичення відпрацьованих хімічних
джерел струму та передачі їх на
утилізацію; щодо дотримання вимог
реєстрації в суднових документах
операцій із шкідливими речовинами та
сумішами; про поводження з відходами;
щодо наявності дозволів, лімітів та
квот на спеціальне використання
природних ресурсів, дотримання їх умов;
про біологічну та генетичну безпеку
щодо біологічних об'єктів природного
середовища при створенні, дослідженні
та практичному використанні генетично
модифікованих організмів у відкритій
системі; вживати в установленому
порядку заходів досудового
врегулювання спорів, виступати
позивачем та відповідачем у судах.

Згідно пункту 9 статті 44 Водного
кодексу України (у редакції чинній на
момент складання акту № 000108/163)
водокористувачі зобов'язані
здійснювати спеціальне
водокористування лише за наявності
дозволу.

Спеціальне водокористування - це забір
води з водних об'єктів із застосуванням
споруд або технічних пристроїв,
використання води та скидання
забруднюючих речовин у водні об'єкти,
включаючи забір води та скидання
забруднюючих речовин із зворотними
водами із застосуванням каналів.
Спеціальне водокористування
здійснюється юридичними і фізичними
особами насамперед для задоволення
питних потреб населення, а також для
господарсько-побутових, лікувальних,
оздоровчих, сільськогосподарських,
промислових, транспортних,
енергетичних, рибогосподарських та
інших державних і громадських потреб.
(стаття 48 Водного кодексу України).

Відповідно до частин 1, 3 та 6 статті 49
Водного кодексу України, спеціальне
водокористування здійснюється на
підставі дозволу; видача дозволу на
спеціальне водокористування
здійснюється за клопотанням
водокористувача з обґрунтуванням
потреби у воді, погодженим з
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
розвитку водного господарства, а на
території Автономної Республіки Крим -
органом виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань водного
господарства, - в разі використання
поверхневих вод, центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері геологічного вивчення
та раціонального використання надр, - в
разі використання підземних вод та
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
охорони здоров'я, - в разі використання
водних об'єктів, віднесених до
категорії лікувальних; видача дозволу
на спеціальне водокористування
здійснюється за клопотанням
водокористувача з обґрунтуванням
потреби у воді, погодженим з державними
органами водного господарства - в разі
використання поверхневих вод,
державними органами геології - в разі
використання підземних вод та
державними органами охорони здоров'я -
в разі використання водних об'єктів,
віднесених до категорії лікувальних;
спеціальне водокористування є платним.

Крім того, органами, які видали дозвіл
на спеціальне водокористування,
встановлюються строки спеціального
водокористування (частина 1 статті 50
Водного кодексу України).

Як передбачено частиною 1 та пунктом 6
частини 3 статті 110 Водного кодексу
України, порушення водного
законодавства тягне за собою
дисциплінарну, адміністративну,
цивільно-правову або кримінальну
відповідальність згідно з
законодавством України;
відповідальність за порушення водного
законодавства несуть особи винні у
недотриманні умов дозволу або
порушенні правил спеціального
водокористування.

Відповідно до статті 111 Водного кодексу
України підприємства, установи,
організації і громадяни України, а
також іноземці та особи без
громадянства, іноземні юридичні особи
зобов'язані відшкодувати збитки,
завдані ними внаслідок порушень
водного законодавства, в розмірах і
порядку, встановлених законодавством
України.

Частиною 1 статті 68 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" передбачено, що порушення
законодавства України про охорону
навколишнього природного середовища
тягне за собою встановлену цим Законом
та іншим законодавством України
дисциплінарну, адміністративну,
цивільну і кримінальну
відповідальність.

Відповідальність за порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
несуть особи, винні у самовільному
спеціальному використанні природних
ресурсів; підприємства, установи,
організації та громадяни зобов'язані
відшкодовувати шкоду, заподіяну ними
внаслідок порушення законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища, в порядку та розмірах,
встановлених законодавством України
(пункт "з" частини 2 та частина 4 статті 68
Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища").

Сума збитків, заподіяних державі
порушенням законодавства про охорону
та раціональне використання водних
ресурсів внаслідок самовільного
водокористування без відповідного
дозволу Приватним орендним
сільськогосподарським підприємством
"Дружба", згідно розрахунку позивача,
проведеного у відповідності до
Методики розрахунку розмірів
відшкодування збитків, заподіяних
державі в наслідок порушення
законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, затвердженої наказом
Мінприроди від 20.07.2009 року № 389
становить 391 728,024 грн.

В частині 1 статті 69 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" встановлено, що шкода,
заподіяна внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно ч 1. ст. 1166 Цивільного кодексу
України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1.6 роз'яснення
президії Вищого господарського суду
України від 27 червня 2001 року № 02-5/744 "Про
деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних із застосуванням
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища",
вирішуючи спір про відшкодування
шкоди, заподіяної навколишньому
природному середовищу, господарському
суду слід виходити з презумпції вини
правопорушника (стаття 1166 Цивільного
кодексу України).

З урахуванням вищевказаного та
оскільки відповідач належними
доказами позовні вимоги не спростував,
доказів сплати суми збитків суду не
надав, тому позовні вимоги про
стягнення з відповідача збитків у сумі
391 728,024 грн. є законними та
обґрунтованими, а отже підлягають
задоволенню.

При цьому колегія суддів відхиляє
доводи апелянта щодо видачі довідки №
80 від 27.03.2013 р. не уповноваженою особою,
оскільки дана довідка підписана
директором та головним бухгалтером
Приватного орендного
сільськогосподарського підприємства
"Дружба" та скріплена печаткою
підприємства.

Також не є обґрунтованими посилання
відповідача на те, що судом першої
інстанції не розгляду судом першої
інстанції клопотання відповідача про
призначення судово-економічної
експертизи, оскільки таке клопотання
відхилене місцевим господарським
судом як необґрунтоване та
безпідставне, про що зазначено в
протоколі судового засідання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не можуть бути підставою
для скасування рішення.

З огляду на викладені обставини,
місцевий господарський суд дійшов
правильного висновку про задоволення
позову повністю, з даним висновком
погоджується і колегія суддів,
оскільки він відповідає обставинам
справи та вимогам законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 103 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право
залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що місцевим господарським
судом повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи та надано їм належну
правову оцінку, рішення суду першої
інстанції відповідає законодавству,
матеріалам справи та не вбачає підстав
для задоволення апеляційної скарги і
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
орендного сільськогосподарського
підприємства "Дружба" залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Київської області від 05.09.2013 року у
справі № 911/2664/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/2664/13 повернути
до Господарського суду Київської
області.

Постанова може бути оскаржена впродовж
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
В.В. Куксов

Судді
П.В. Авдеєв

М.Л. Яковлєв