ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2014 р.
Справа № 917/1565/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя
Івакіна В.О., суддя Тихий П.В.

при секретарі - Соколовій Ю.І.

за участю представників сторін:

позивача - Єфременка О.О., довіреність
№ 14-3 від 08.01.2013 року

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Полтаваобленерго", м. Полтава (вх.
№3896П/1-43) на рішення господарського
суду Полтавської області від "03" грудня
2013 р. по справі № 917/1565/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства
"Полтаваобленерго", м. Полтава

про стягнення 16607,46 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року позивач звернувся до
господарського суду Полтавської
області з позовом до відповідача про
стягнення заборгованості за договором
купівлі-продажу природного газу № 2641 у
розмірі 16607,46 грн., з яких: 12975,04 грн.
інфляційні нарахування, 3632,42 грн. три
відсотки річних.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 03 грудня 2013
року (колегія суддів у складі:
головуючий суддя Киричук О.А., суддя
Безрук Т.М., суддя Солодюк О.Л.) позов
задоволено повністю. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Полтаваобленерго"на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 12975,04 грн.
інфляційних нарахувань, 3632,42 грн. три
відсотки річних та 1720,50 грн. витрат по
сплаті судового збору.

Відповідач з рішенням суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Полтавської області від 03 грудня 2013
року по справі № 917/1565/13 та прийняти
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

В обґрунтування викладених вимог
відповідач зазначає про неправомірне
стягнення інфляційних та річних,
посилаючись на те, що з моменту
укладання договору нарахування трьох
процентів річних на суму боргу та
індексу інфляції, вказаних у
розрахунку, позивачем не проводилось.
Крім того, відповідач вважає
безпідставним застосування ст. 625 ЦК
України в зв'язку з відсутністю боргу
перед позивачем, а також відсутністю з
боку позивача вимоги з цього приводу.
Також, відповідач стверджує, що
позивач свідомо за наявності
достовірної інформації про оплату не в
повному обсязі з боку відповідача за
поставлений газ, всупереч умовам
договору не здійснив обмеження чи
припинення передачі газу ПАТ «Полтава
обленерго» до повного погашення
заборгованості, чим, на думку
відповідача, умисно здійснив дії на
збільшення розміру збитків за газ, в
зв'язку з чим вважає, що господарський
суд мав всі правові підстави для
зменшення розміру штрафних санкцій,
застосувавши ст. 616 ЦК України.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 09.01.2014 за
клопотанням сторін розгляд
апеляційної скарги відкладено на
30.01.2014.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не
надав, в судовому засіданні його
представник з наведеними відповідачем
доводами не погоджується, просить
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, оскаржуване рішення - без
змін.

Відповідач своїм правом на участь при
розгляді апеляційної скарги не
скористався, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином.

Враховуючи те, що судом апеляційної
інстанції створено всі необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, вжито заходи для
належного повідомлення сторін про час
та місце розгляду справи, колегія
суддів вважає за можливе розглянути
справу без участі представника
відповідача за наявними у ній
матеріалами у відповідності до статті
75 Господарського процесуального
кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені у апеляційній скарзі доводи
відповідача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши справу в порядку
ст. 101 ГПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, 30 вересня
2011 року між Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" та
Публічним акціонерним товариством
"Харківміськгаз" був укладений договір
№14/2700/11 купівлі-продажу природного
газу, відповідно до умов якого
продавець зобов'язався передати у
власність покупцю у IV кварталі 2011 року
та у 2012 році імпортований природний
газ, виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається бюджетними
установами та організаціями та іншими
споживачами, а покупець зобов'язався
прийняти та оплачувати газ на умовах
цього договору.

Судом першої інстанції встановлено, що
на виконання умов договору позивач
поставив протягом листопада - грудня 2011
року та січня - квітня 2012 року, а
відповідач прийняв природний газ в
обсязі 178,087 тис. куб. м. на загальну суму
681956,09 грн., що підтверджуються актами
приймання - передачі природного газу:

- від 30.11.2011р. за листопад на суму 116
787,83 грн.;

- від 31.12.2011р. за грудень на суму 119
382,94 грн.;

- від 31.01.2012р. за січень на суму 152
470,82 грн.;

- від 29.02.2012р. за лютий на суму 173 248,57
грн.;

- від 31.03.2012р. за березень на суму 105
849,79 грн.;

- від 30.04.2012р. за квітень на суму 14
216,14 грн.

Однак, відповідач свої зобов'язання за
договором виконав неналежним чином,
так як невчасно сплачував вартість
природного газу, чим порушив умови п. 6.1
договору.

В зв'язку з простроченням виконання
грошового зобов'язання, відповідно до
наданих розрахунків, за договором №2641
від 29.09.2011 року за період з 15.11.11 року по
15.03.2012 рік, станом на 15.04.2013 рік,
відповідачу нараховані 12 975,04 грн. боргу
з урахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення платежу а також три
відсотки річних у розмірі 3 632,42 грн.

За таких обставин, у відповідності з
вимогами ст. 526, 625 Цивільного кодексу
України, враховуючи, що матеріалами
справи підтверджується факт
неналежного виконання відповідачем
зобов'язання щодо своєчасних
розрахунків за фактично переданий
позивачем газ, суд першої інстанції
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог та стягнення з
відповідача 12 975,04 грн. боргу з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних у розмірі 3 632,42 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає, що судом використано у повному
обсязі свої повноваження, передбачені
процесуальним законом щодо повного та
всебічного з'ясування обставин справи,
пов'язаних з предметом доказування у
даній справі, а висновки, викладені в
рішенні узгоджуються з приписами норм
чинного законодавства, які в даному
випадку регулюють спірні
правовідносини, що призвело до
прийняття правомірного рішення.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач в апеляційній скарзі
стверджує про неправомірне
нарахування інфляційних та річних,
посилаючись на те відсутність з боку
позивача відповідних розрахунків на
оплату або письмових вимог адресованих
ПАТ «Полтаваобленерго», а також на
відсутність боргу перед позивачем.

Колегія суддів вважає наведені
відповідачем доводи необґрунтованими
та зазначає наступне.

В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Слід зазначити, що за своєю правовою
природою інфляційні збитки є
наслідком інфляційних процесів в
економіці, а тому їх слід вважати
складовою частиною основного боргу, а
нарахування 3% річних по грошових
розрахунках є визначеною законом
платою боржника за користування
грошовими коштами кредитора.
Передбачене законом право позивача
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних
є способами захисту його майнового
права та інтересу, суть яких полягає
у відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

При цьому, посилання відповідача на
відсутність у нього боргу перед
позивачем не є підставою на звільнення
його від відповідальності у вигляді
сплати інфляційних та річних, оскільки
сам факт прострочення грошового
зобов'язання є доведеним, відповідачем
будь-якими доказами не спростований.
Крім того, чинним законодавством не
передбачено обов'язковість
попереднього звернення кредитора з
вимогами до боржника про стягнення
нарахованих інфляційних та річних,
оскільки таке право кредитор має право
реалізувати шляхом звернення до суду з
відповідним позовом.

Перевіривши правильність нарахування
позивачем інфляційних та 3% річних, з
урахуванням визначеного позивачем
періоду прострочення виконання
грошового зобов'язання за період з 15.11.11
року по 15.03.2012 рік, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги в частині
стягнення 12 975,04 грн. - суми, на яку
збільшився борг в наслідок інфляційних
процесів за весь час прострочення, а
також три відсотки річних у розмірі 3
632,42 грн. є обґрунтованими, оскільки
підтверджуються наданим розрахункам,
ґрунтуються на нормах матеріального
права та відповідають правовідносинам,
які склалися між сторонами.

Також, колегія суддів відхиляє
наведені відповідачем доводи про те, що
позивач всупереч умовам договору не
здійснив обмеження чи припинення
передачі газу ПАТ «Полтаваобленерго»
до повного погашення заборгованості,
що, на думку відповідача є підставою
для зменшення розміру штрафних санкцій
відповідно до ст. 616 ЦК України,
оскільки інфляційні та річні є
складовою частиною основного боргу, а
не штрафними санкціями та збитками, а
тому посилання відповідача на
звільнення його від відповідальності у
вигляді сплати річних та інфляційних є
безпідставними.

З урахуванням викладеного, відповідач
ані під час вирішення спору у
господарському суді Полтавської
області, ані під час розгляду його
апеляційної скарги не надав жодного
належного матеріального доказу
обґрунтованості та правомірності як
своїх заперечень проти позову, так і
висловлених у своїй апеляційній скарзі
тверджень. Наведені ним в апеляційній
скарзі доводи про порушення судом норм
матеріального та процесуального права
нічим не обґрунтовані та не
узгоджуються з наявними у справі
матеріалами. Його позиція не
підтверджена належними та допустимими
доказами. Тому, вказані вимоги
відповідача, що зазначені в
апеляційній скарзі, не підлягають
задоволенню, а наведені на їх
підтвердження доводи не можуть бути
прийнятими до уваги колегією суддів в
якості підстав для скасування
прийнятого у даній справі рішення
господарського суду Полтавської
області від 03.12.13 р. у справі № 917/1565/13.

На підставі викладеного та керуючись
статтями ст.ст. 32-34, 43, 99, 101, пунктом 1
статтею 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Полтаваобленерго", м. Полтава залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 03.12.13 р. у
справі № 917/15665/13 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складно та
підписано 04.02.2014 р.

Головуючий суддя
Пелипенко Н.М.

Суддя
Івакіна В.О.

Суддя
Тихий П.В.