ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Р І Ш Е Н Н Я

28 січня 2014 року
Справа № 913/3176/13

Провадження №32/913/3176/13

За позовом позивача Державного
підприємства "Дарницький
вагоноремонтний завод", м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Луганський завод
"Полімер", м. Луганськ

про стягнення 18985 грн. 95 коп.

Суддя Зюбанова Н.М.

Секретар судового засідання Вороніна
О.С.

У засіданні брали участь:

від позивача - Ляшенко Н.С. представник
за довіреністю від 29.12.2013 №3445 ;

від відповідача - Черепахіна М.А.
представник за довіреністю від 01.08.2013 №
б/н;

Суть пору: про відшкодування збитків у
сумі 18985 грн. 95 коп., які понесені
позивачем при заміні зруйнованих
вузлів вантажних вагонів, а саме: №
56268773 на суму 3939,76 грн., № 65244030 на суму
580,64 грн., № 67362871 на суму 1966,86 грн., № 65292625
на суму 755,84 грн., № 67608158 на суму 1645,85
грн., № 65247751 на суму 1758,76 грн., № 67704767 на
суму 1559,18 грн., № 65258873 на суму 719,36 грн., №
68718964 на суму 4110,72 грн., № 67864751 на суму
1948,98 грн.

Згідно зі ст. 2-1 ГПК України 13.01.2014 за
даною справою був проведений
перерозподіл в автоматизованій
системі документообігу суду та справу
№ 913/3176/13 передано на
розгляд судді Зюбановій Н.М.

У відповідності до п. 3.8. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в разі зміни складу
суду перебіг строку вирішення спору
починається спочатку.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши представників сторін, суд
дійшов до наступного.

Так, 22.02.2010 між Державним підприємством
"Дарницький вагоноремонтний завод"
(позивачем) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Мегапласт" (відповідачем) було
укладено договір поставки № 02/10/22/01-т,
за умовами якого відповідач, як
постачальник прийняв зобов'язання
поставити та передати у власність, а
позивач, як покупець - прийняти та
оплатити товар відповідно до
специфікації № 1.

Матеріалами справи підтверджено, що на
виконання умов вказаного договору за
доданими до справи
товарно-транспортними накладними,
прибутковими ордерами, а також
витратними накладними від 24.02.2010 № 109,
від 09.03.2010 № 153, від 19.04.2010 № 317, від 07.05.2010
№ 425, від 14.06.2010 № 657, від 09.12.2010 № 1561, від
17.11.2010 № 1459, від 10.09.2010 № 1132, від 05.07.2010 №
758, (арк. справи 14-49, т. 2) відповідач
поставив позивачу сепаратори
підшипників у загальній кількості 9250
шт.

В обгрунтування позову позивач
посилається на те, що з січня 2011 року до
його підприємства стали надходити
численні повідомлення про відчеплення
вантажних вагонів та акти рекламації,
причиною яких стало руйнування
поліамідних сепараторів виробництва
ТОВ "Торговий дім "Мегапласт", яке
змінило назву на ТОВ "Луганський завод
"Полімер" згідно п. 2 Статуту (арк. справи
76, т. 2).

Як докази фактів руйнування
сепараторів позивачем додані до справи
акти-рекламації № 16 від 09.12.2011, № 3 від
23.01.2012, № 39 від 03.11.2011, № 01 від 02.02.2012, № 4
від 13.03.2012, № 31 від 21.11.2012, № 5 від 16.05.2012,
№ 18 від 18.06.2012, № 4 від 16.02.2012, № 3 від
16.02.2012, акти виконаних робіт,
калькуляції витрат на ремонт колісних
пар, плани розслідування причин
нагріву або руйнування буксового вузла
колісних пар вантажних вагонів, акти
комісійного огляду пошкоджених
колісних пар, складених на пунктах
технічного обслуговування вагонів,
дефектні відомості та повідомлення на
ремонт або технічне обслуговування
вагонів.

На підставі цих документів позивач
просить стягнути з відповідача 18985 грн.
95 коп. збитків, у т.ч. за наступними
вагонами, де мало місце руйнування
колісних пар № 56268773 на суму 3939,76 грн., №
65244030 на суму 580,64 грн., № 67362871 на суму
1966,86 грн., № 65292625 на суму 755,84 грн., № 67608158
на суму 1645,85 грн., № 65247751 на суму 1758,76
грн., № 67704767 на суму 1559,18 грн., № 65258873 на
суму 719,36 грн., № 68718964 на суму 4110,72 грн., №
67864751 на суму 1948,98 грн., оскільки ремонт
було проведено в пунктах відчеплення
вагонів та позивач перерахував дану
суму органам залізничного транспорту.

Таким чином спір між сторонами виник у
зв'язку з вказаними обставинами та до
господарського суду Луганської
області з позовом по даній справі
позивач звернувся 21.11.2013 (згідно
відмітки пошти на конверті - арк. справи
152).

Відповідач у відзиві на позовну заяву
за листом від 11.12.2013
№ 11/12/2013 проти позову заперечує з
посиланням на закінчення строку
позовної давності в шість місяців,
встановленого ч. 8 ст. 269 ГК України. В
обґрунтування своїх доводів
відповідач посилається на те, що
акти-рекламації були складені без
виклику представника постачальника, що
є порушенням умов п. 2.4 договору
поставки № 02/10/22/01-Т від 22.02.2010.

Позивач з доводами відповідача не
погоджується та зазначає, що
відповідач викликався для складання
актів, що підтверджено телеграмами, а
щодо застосування правил позовної
давності, то такий строк обчислюється в
залежності від того, чи був
встановлений на товар гарантійний
строк згідно із ст. 680 ЦК України. Згідно
ТУ У 29.1-6:2009 та креслення 42726Е2М.56
гарантія на експлуатацію поліамідних
сепараторів складає 3 роки, але не
більше 600 тис. км пробігу.

Встановивши фактичні обставини справи,
оцінивши доводи сторін, суд вважає
вимоги позивача необґрунтованими, а
позов таким, у задоволенні якого слід
відмовити, виходячи з наступних
підстав.

Так, правове регулювання правовідносин
поставки здійснюється § 3 глави 54 ЦК
України. Зокрема, ст. 712 ЦК України
передбачено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

За Господарським кодексом України
договір поставки регулюється ст. 265, а
саме: за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві
товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як було зазначено вище, між сторонами у
справі склалися правовідносини
поставки за договором від 22.02.2010 №
02/10/22/01-т.

У відповідності до розділу 9 даного
договору, укладеного між позивачем та
відповідачем, передбачено майнову
відповідальність за поставку
продукції, яка не відповідає вимогам по
якості, у вигляді штрафу у розмірі 20%
від вартості товару неналежної якості.

Що стосується порядку прийомки
продукції за якістю, то за п. 7.2.
договору зроблене посилання на
необхідність дотримання замовником
Інструкції № П 7 "Про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення та товарів народного
споживання за якістю". Наразі, аналіз
змісту розділу 7 договору, який
визначає умови передачі і приймання
поставленого товару, свідчить, що
сторони передбачили необхідність
складання актів приймання товару за
якістю згідно Інструкції № П 7
стороною договору (покупцем) при
прийманні товару.

Втім, звертає увагу на себе той факт, що
виконання даної умови договору
унеможливлене через експлуатацію
обладнання кінцевим замовником
(структурним підрозділом залізниці), а
згідно розділу 2 договору у разі
виявлення дефектів товару
постачальник за свій рахунок
зобов'язується замінити дефектний
товар. За умовами п. 2.4 договору при
виявленні дефектів товару,
невідповідності кількості або якості,
виклик представника постачальника для
складання двостороннього акту
обов'язковий.

Таким чином складання актів приймання
продукції згідно Інструкції № П 7 між
сторонами у справі є неможливим, а
складання актів-рекламації, наданих
відповідачем, не передбачено укладеним
договором.

Встановлюючи факт, чи, дійсно,
відбулось руйнування вузлів вантажних
вагонів через неякісність сепараторів
виробництва відповідача, суд враховує
те, що предметом спору є стягнення
збитків у сумі позову, а не
застосування до відповідача
відповідальності, передбаченої
договором у вигляді стягнення вартості
неякісного товару або стягнення
штрафу.

Так, акти-рекламації № 16 від 09.12.2011, № 3
від 23.01.2012, № 39 від 03.11.2011, № 01 від 02.02.2012,
№ 4 від 13.03.2012, № 31 від 21.11.2012, № 5 від
16.05.2012, № 18 від 18.06.2012, № 4 від 16.02.2012, № 3
від 16.02.2012 суд вважає належними
доказами зламу перемичок поліамідних
сепараторів, оскільки документи
складені у відповідності до Порядку
ведення рекламаційної роботи у
вагонному господарстві Укрзалізниці
/затв. наказом Укрзалізниці 18.06.2009 №
063-Ц/. Також решта документів - акти
виконаних робіт, калькуляції витрат на
ремонт колісних пар, плани
розслідування причин нагріву або
руйнування буксового вузла колісних
пар вантажних вагонів, акти
комісійного огляду пошкоджених
колісних пар, складених на пунктах
технічного обслуговування вагонів,
дефектні відомості та повідомлення на
ремонт або технічне обслуговування
вагонів у сукупності підтверджують
факти руйнування колісних пар № 56268773,
№ 65244030, № 67362871, № 65292625, № 67608158, № 65247751,
№ 67704767, № 65258873, № 68718964, № 67864751 з
причини неякісності сепараторів.

З огляду на викладене, суд вважає
доведеним факт поставки відповідачем
неякісного товару.

Згідно з приписами ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування;
під збитками розуміються також доходи,
які особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушене /упущена вигода/; збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі; розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується
кредитором; при визначенні неодержаних
доходів /упущеної вигоди/ враховуються
заходи, вжиті кредитором щодо їх
одержання.

Одним з елементів складу цивільного
правопорушення, який вимагається
законом для настання відповідальності
у формі відшкодування збитків, є
об'єктивна сторона, яку утворюють:
наявність збитків у майновій сфері
кредитора; протиправні дії, які
виражені у невиконанні або неналежному
виконанні боржником взятого на себе
зобов'язання; причинний зв'язок між
протиправними діями боржника та
збитками.

Факт понесення позивачем збитків у
сумі 18985 грн. 95 коп. підтверджується
наявними у справі виписками банку з
поточного рахунку про перерахування
коштів, документами про акцепт (залік)
вартості ремонту між структурними
підрозділами залізниці та ДП
"Дарницький вагоноремонтний завод".

Розглядаючи даний спір та встановлюючи
існування між сторонами у справі
господарських правовідносин, суд
виходить з положень Господарського
кодексу України, оскільки у
відповідності зі ст. 264 даного Кодексу
матеріально-технічне постачання та
збут продукції виробничо-технічного
призначення як власного виробництва,
так і придбаних у інших суб'єктів
господарювання, здійснюється шляхом
поставки.

Правове регулювання поставки
здійснюється ст. 265 ГК України, згідно
якої за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві
товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Предметом договору поставки від 22.02.2010
№ 02/10/22/01-т є поставка товару
(сепараторів), який є за своїм
призначенням виробничо-технічного
характеру.

Як зазначено у постанові пленуму ВГС
України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" у вирішенні
питання про застосування зазначених
строків пред'явлення позовів
господарському суду слід ретельно
з'ясовувати правову природу укладеного
сторонами договору на предмет його
відповідності ознакам купівлі-продажу
або поставки (п. 3.1 постанови).

Тому посилання позивача на норми ЦК
України як нормативну підставу
регулювання договірних правовідносин
є необгрунтованим.

Як вбачається із відзиву відповідача
та заяви за листом від 27.01.2014, ним
заявлено про пропуск позивачем строку
позовної давності для звернення з
позовом у даній справі, передбаченого
ст. 269 ГК України.

Статтею 223 ГК України передбачено, що
при реалізації у судовому порядку
відповідальності за правопорушення у
сфері господарювання застосовуються
загальний та скорочені строки позовної
давності, передбачені Цивільним
кодексом України, якщо інші строки не
встановлено цим Кодексом.

У відповідності до ч. 8 ст. 269 ГК України
позови, що випливають з поставки
товарів неналежної якості, можуть бути
пред'явлені протягом шести місяців з
дня встановлення покупцем у належному
порядку недоліків поставлених йому
товарів.

Таким чином встановлення Цивільним
кодексом України розгорнутих правил,
що стосуються позовної давності, не
виключає застосування до
господарських зобов'язань ч. 8 ст. 269 ГК
України.

За таких обставин до спірних
правовідносин слід застосовувати
позовну давність у шість місяців
відповідно до вимог ст. 269 ГК України.

Право пред'явити позов, що випливає з
поставки товару неналежної якості, у
позивача виникло після виявлення
недоліків, а саме від дня складання
актів-рекламацій :

- акт-рекламація № 39 від 03.11.2011, перебіг
позовної давності за вказаними
вимогами почався 04.11.2011, сплинув 04.05.2012;

- акт-рекламація № 16 від 09.12.2011,
перебіг позовної давності за вказаними
вимогами почався 10.12.2011, сплинув 10.06.2012;

- акт-рекламація № 3 від 23.01.2012,
перебіг позовної давності за вказаними
вимогами почався 24.01.2012, сплинув 14.07.2012;

- акт-рекламація №01 від 02.02.2012,
перебіг позовної давності за вказаними
вимогами почався 03.02.2012, сплинув 14.08.2012;

- акт-рекламація № 4 від 13.03.2012,
перебіг позовної давності за вказаними
вимогами почався 14.03.2012, сплинув 14.09.2012;

- акт-рекламація № 4 від 16.02.2012,
перебіг позовної давності за вказаними
вимогами почався 17.02.2012, сплинув 17.08.2012;

- акт-рекламація № 3 від 16.02.2012,
перебіг позовної давності за вказаними
вимогами почався 17.02.2012, сплинув 17.08.2012;

- акт-рекламація № 5 від 16.05.2012,
перебіг позовної давності за вказаними
вимогами почався 17.05.2012, сплинув 17.11.2012;

- акт-рекламація № 18 від 18.06.2012 р.,
перебіг позовної давності за вказаними
вимогами почався 19.06.2012 р., сплинув
19.12.2012 р.;

-акт-рекламація № 31 від 21.11.2012,
перебіг позовної давності за вказаними
вимогами почався 22.11.2012, сплинув 22.05.2013.

Позивач звернувся до суду 21.11.2013 (згідно
відміток пошти на конверті та опису
вкладення - арк. справи 60-61), а за
матеріалами даної справи строк
звернення з позовом закінчився у
зазначені вище дні, враховуючи дати
встановлення недоліків поставленого
товару.

У відповідності зі ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин у задоволенні позову
слід відмовити з віднесенням витрат по
судовому збору на позивача у
відповідності до ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України,
суд

в и
р і ш и в:

1. У задоволенні позову Державного
підприємства "Дарницький
вагоноремонтний завод", м. Київ до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Луганський завод
"Полімер", м. Луганськ про стягнення 18985
грн. 95 коп. збитків в і д м о в и т и.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складене 03.02.2014.

Суддя
Н.М.Зюбанова