КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2014 р. Справа№ 911/2731/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Ільєнок Т.В.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання -
Дмитрина Д.О.

за участю представників:

від прокуратури: Пантюхов О.В. -
посвідчення №011863 від 28.10.2012р.;

від позивача 1: Задачіна Н.П. -
представник за довіреністю №220/725/д від
28.11.2013р.;

від позивача 2: не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися;

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Заступника Запорізького прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Південного регіону
України

на рішення господарського суду
Київської області від 26.09.2013р. (дата
підписання - 30.09.2013р.)

у справі №911/2731/13 (суддя - Лилак Т.Д.)

за позовом Заступника Запорізького
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері Південного
регіону України

в інтересах держави в особі

1. Міністерства оборони України;

2. Квартирно-експлуатаційного відділу
міста Запоріжжя

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОПТУКРПРОМ-ВР"

про стягнення 140 304,41 грн.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року Заступник Запорізького
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері Південного
регіону України звернувся до
Господарського суду Київської області
з позовною заявою в інтересах держави в
особі Міністерства оборони України
(позивач-1) та
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Запоріжжя (позивач-2) до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ОПТУКРПРОМ-ВР" (відповідач) про
стягнення 140 304,41 грн. боргу.

В обгрунтування позовних вимог
Заступник Запорізького прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Південного регіону
України посилався на неналежне
виконання зобов'язань відповідачем в
частині повної та своєчасної оплати за
спожиту електричну енергію згідно
Договору про відшкодування вартості
електричної енергії спожитої в процесі
надання послуг з харчування № 1 від
01.03.2012р.

Прокурор просив суд стягнути з
відповідача 140 304,41 грн. боргу за
Договором про відшкодування вартості
електричної енергії спожитої в процесі
надання послуг з харчування № 1 від
01.03.2012 року, який виник за період з
березня 2013 року по травень 2013 року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 16.07.2013р. порушено
провадження у справі та призначено
справу до розгляду.

Відповідач позов не визнав, в
підтвердження своїх заперечень
зазначив, що прокурором, всупереч
положенням п.п. 2.3.3., 6.5, 6.6. Договору, не
надано до суду належних та допустимих
доказів, що підтверджують виникнення
заборгованості у Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ОПТУКРПРОМ-ВР" перед позивачем 2 за
період з березня по травень 2013 року,
оскільки акти виконаних робіт не
оформлені належним чином (відсутні
підписи та печатки відповідача, які б
підтверджували факт замовлення та
споживання електроенергії у березні -
травні 2013 року та відсутні докази їх
направлення відповідачу).

Обгрунтовуючи свої заперечення,
відповідач зауважив, що строк дії
Договору сплив 30.04.2013р., з чого слідує,
що договірні правовідносини між
сторонами припинились, а тому у
позивача 2 були відсутні будь-які
підстави складати та направляти
відповідачу документи на оплату згідно
Договору № 1.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 26.09.2013р. у справі
№911/2731/13 (суддя - Лилак Т.Д.) в позові
відмовлено повністю. Стягнуто з
Міністерства оборони України в доход
державного бюджету України 1403, 04 грн.
судового збору. Стягнуто з
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Запоріжжя в доход державного бюджету
України 1403, 04 грн. судового збору.

За оцінкою місцевого господарського
суду, позивачем 2, належними та
допустимими доказами, у розумінні
ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу, не доведено
надання позивачем 2 відповідачу послуг
з харчування у спірний період, адже не
надано підписаних актів виконаних
робіт (наданих) послуг в березні 2013 року
на суму 49 511,15 грн., в квітні 2013 року на
суму 42 855,96 грн. та травні 2013 року на суму
47 937,30 грн. та не направлено
рахунків-фактур, як передбачено п.п. 6.6,
2.3.2 договору. Встановивши, що строк дії
договору про відшкодування вартості
електричної енергії спожитої в процесі
надання послуг з харчування № 1 від
01.03.2012р., припинив свою дію 30.04.2013р.,
господарський суд відмовив у
задоволенні позову.

Не погоджуючись із висновками суду
першої інстанції та мотивами
прийнятого рішення, Заступник
Запорізького прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
Південного регіону України звернувся
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просив скасувати
рішення господарського суду Київської
області від 26.09.2013р. у даній справі та
прийняти нове рішенні, яким позов
задовольнити повністю.

За оцінкою апелянта, суд першої
інстанції дійшов хибного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову, оскільки неповно дослідив
фактичні обставини справи та не надав
їм належної правової оцінки. Скаржник
вважав, що наявних у справі документів
достатньо для визнання заявлених вимог
обгрунтованими та доведеними.

Так, за поясненнями скаржника, на
виконання умов Договору позивачем 2
були надані послуги відповідачу, що
підтверджується актами виконаних
робіт та актом звірки взаємних
розрахунків за спожиту електричну
енергію станом на 01.06.2013р., в яких
зафіксовано факт заборгованості з
березня по травень 2013 року у розмірі 140
304, 41 грн.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Заступника Запорізького прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Південного регіону
України у справі №911/2731/13 передано на
розгляд судді Кропивній Л.В.

Розпорядженням в.о. Голови Київського
апеляційного господарського суду від
24.10.2013р. для розгляду апеляційної
скарги у справі №911/2731/13 було
сформовано колегію суддів у складі:
головуючої судді Кропивної Л.В., суддів
Гончарова С.А., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.10.2013р.
№911/2731/13 (колегія суддів у складі:
головуючий суддя - Кропивна Л.В.
(доповідач), судді: Гончаров С.А., Мартюк
А.І.) апеляційну скаргу Заступника
Запорізького прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
Південного регіону України прийнято до
провадження, а її судовий розгляд
призначено на 20.11.2013р.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 20.11.2013р. у
зв'язку з перебуванням судді
Гончарова С.А. у відпустці, було
доручено здійснити розгляд справи
№911/2731/13 колегією суддів у складі
головуючого судді: Кропивної Л.В.
(доповідач), судді: Отрюх Б.В., Мартюк
А.І.).

20.11.2013р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшло клопотання про відкладення
розгляду апеляційної скарги, з огляду,
на неможливість забезпечити явку
представника відповідача, оскільки
останній задіяний в іншому судовому
процесі.

20.11.2013р. в судовому засіданні колегією
суддів оголошено перерву у справі №
911/2731/13 до 04.12.2013р.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
03.12.2013р. у зв'язку з перебуванням судді
Отрюха Б.В. у відпустці, було доручено
здійснити розгляд справи №911/2731/13
колегією суддів у складі головуючого
судді: Кропивної Л.В. (доповідач), судді:
Мартюк А.І., Чорної Л.В.).

04.12.2013р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшли письмові пояснення у справі, в
яких останній просив суд рішення
місцевого господарського суду у даній
справі залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

04.12.2013р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від позивача 2
надійшли письмові пояснення у справі, в
яких останній просив суд рішення
місцевого господарського суду у даній
справі скасувати, а апеляційну скаргу
задовольнити.

04.12.2013р. в судовому засіданні колегією
суддів оголошено перерву у справі №
911/2731/13 до 25.12.2013р.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 25.12.2013р. у
зв'язку з перебуванням судді
Мартюк А.І. у відпустці, було доручено
здійснити розгляд справи №911/2731/13
колегією суддів у складі головуючого
судді: Кропивної Л.В. (доповідач), судді:
Ільєнок Т.В., Чорної Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.12.2013р.
апеляційну скаргу Заступника
Запорізького прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
Південного регіону України прийнято
до провадження та призначено до
розгляду на 22.01.2014р.

Позивач 2 та відповідач процесуальним
правом на участь у судовому засіданні
не скористались, хоча про час та місце
судового засідання були повідомлені
належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи,
Ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 25.12.2013р. було
направлено відповідачу на юридичну
адресу, зазначену у позовній заяві та у
Витягі з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АВ № 931515 від
26.07.2013р. (а.с. 94). Згідно довідки, що
міститься на конверті, в якому
повернулась ухвала Київського
апеляційного господарського суду від
25.12.2013р. значиться відмітка, що адресат
за зазначеною адресою не проживає.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» місцезнаходження
юридичної особи або місце проживання
фізичної особи - підприємця
визначається на підставі відомостей,
внесених до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців (стаття 17 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців"). У
випадках, передбачених статтею 56 ГПК
України, місцезнаходження (місце
проживання) відповідача визначається
за даними його державної реєстрації як
суб'єкта господарювання.

Крім того, відповідно до п. 3.9.1.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» за змістом
зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Оскільки, всі учасники судового
процесу були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
апеляційної скарги, проте позивач 2 та
відповідач не скористалися своїми
правами, передбаченими статтями 22 ГПК
України, та виходячи з того, що явка
учасників апеляційного провадження
судом апеляційної інстанції
обов'язковою не визнавалася, а участь в
засіданні суду є правом, а не обов'язком
сторони, Київський апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
неявка представників позивача 2 та
відповідача у дане судове засідання не
перешкоджає розгляду апеляційної
скарги по суті.

Прокурор у судовому засіданні
апеляційної інстанції підтримав
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
просив суд апеляційну скаргу
задовольнити, рішення місцевого
господарського суду скасувати.

Представник позивача 1 у судовому
засіданні апеляційної інстанції
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, просив суд
апеляційну скаргу задовольнити,
рішення місцевого господарського суду
скасувати.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 01.03.2012р. між
Квартирно-експлуатаційним відділом м.
Запоріжжя (далі - Позивач 2, Сторона 1) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю „ОПТУКРПРОМ-ВР"
(далі - Відповідач, Сторона 2) укладено
Договір про відшкодування вартості
електричної енергії спожитої в процесі
надання послуг з харчування №1 (далі-
Договір, Договір № 1), за умовами якого
Сторона 1 забезпечує Сторону 2
електричною енергією, яка отримана від
(ВАТ "Запоріжжяобленерго") для
забезпечення надання послуг з
харчування особового складу Збройних
Сил України.

Відповідно до п. 9.1. Договору про
відшкодування вартості електричної
енергії, спожитої в процесі надання
послуг з харчування №1, цей договір
набирає чинності з дня його підписання
і укладається на строк з 01.03.2012р. по
31.12.2012р.

Додатковою угодою від 19.03.2013р. до
Договору № 1 внесено зміни щодо строку
дії Договору № 1, а саме в п. 9.1. договору,
який викладено в редакції: «9.1. Договір
діє з 01.03.2012 року по 30.04.2013р.».

Відповідно до п. 1.2 Договору в редакції
додаткової угоди від 20.03.2013р. Сторона 2
відшкодовує Стороні 1 вартість
електричної енергії, спожитої в
процесі надання послуг з харчування, що
надаються на підставі договору про
закупівлю послуг щодо забезпечення
харчуванням за контрактом (харчування,
забезпечення продуктами харчування
особового складу військових частин та
військових навчальних закладів
Збройних Сил України, інших осіб, які
згідно з законодавством мають право на
забезпечення харчування у
стаціонарних та польових умовах та
годування штатних тварин) від 20.03.2013р. №
286/2/13/5 (договір з харчування).

Згідно з пунктом 6.5 Договору
визначено, що щомісячно, до 20 числа,
Сторона 1 та Сторона 2, на підставі норм
споживання електричної енергії, які
визначаються згідно із діючим
законодавством і тарифами, що
встановлені уповноваженим органом чи
відповідними підприємствами та згідно
з показниками (засобів обліку або
розрахунку) складають та підписують
акт виконаних робіт в двох примірниках.

У відповідності до п. 6.6 Договору
щомісячно, в термін до 25 числа Сторона 1
надає Стороні 2 рахунок фактуру, акт
виконаних робіт, які є підставою для
проведення оплати по даному договору.

Згідно 2.3.2 Договору Сторона 2
зобов'язується після отримання від
Сторони 1 рахунку-фактури, акт
виконаних робіт, протягом 10
банківських днів, здійснювати оплату
за спожиту електричну енергію на
реєстраційні або спеціальні
реєстраційні рахунки КЕВ м. Запоріжжя.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є, зокрема, договори та
інші правочини, завдання майнової
(матеріальної) шкоди іншій особі.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною першою ст. 173 ГК України
визначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного
кодексу України якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Пунктом першим статті 193
Господарського кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних вимогах ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Колегією суддів встановлено, що
Договір про відшкодування вартості
електричної енергії спожитої в процесі
надання послуг з харчування № 1 від
01.03.2012р. припинив свою дію 30.04.2013р.

Зі змісту апеляційної скарги та
позовної заяви вбачається, що прокурор
просив суд стягнути з відповідача 140
304,41 грн. боргу за Договором про
відшкодування вартості електричної
енергії спожитої в процесі надання
послуг з харчування № 1 від 01.03.2012 року,
який виник за період з березня 2013 року
по травень 2013 року.

Як зазначив Вищий господарський суд
України у постанові Пленуму від 23.03.2012р.
№6 "Про судове рішення" господарським
судам слід виходити з того, що рішення
може ґрунтуватись лише на тих доказах,
які були предметом дослідження і
оцінки судом. При цьому необхідно мати
на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК
України наявні докази підлягають
оцінці у їх сукупності і жодний доказ
не має для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Відхиляючи доводи скаржника, судова
колегія виходить з того, що
процесуальний закон (ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК
України) покладає тягар доведення
обставин, на які посилається позивач як
на підставу своїх вимог, на нього.
Покладення на відповідача обов'язку
доведення заявлених позивачем вимог
суперечить принципу змагальності
сторін.

Проте, як вірно встановлено судом
першої інстанції, в матеріалах справи
відсутні двосторонньо підписані та
скріплені печатками обох сторін акти
(наданих) послуг з харчування в березні
2013 року на суму 49 511,15 грн., в квітні 2013
року на суму 42 855,96 грн. та травні 2013
року на суму 47 937,30 грн., на які
посилався скаржник, а також докази
направлення Відповідачу Позивачем 2
вказаних актів та рахунків-фактур на
виконання вимог п.п. 6.6, 2.3.2 Договору.

З огляду на те, що документально не
доведено виконання кредитором своїх
зобов'язань, до вчинення яких боржник
не міг виконати свій обов'язок,
підстави для стягнення з відповідача
плати за спожиту електроенергію
відсутні.

Враховуючи вищезазначене, судова
колегія не вбачає підстав для зміни або
скасування прийнятого судом першої
інстанції рішення у даній справі, у
зв'язку з чим апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а оскаржений
судовий акт - без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат за подання апеляційної скарги
апеляційний господарський суд
враховує наступне.

Згідно пп. 1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України
"Про судовий збір" ставки судового
збору за подання до господарського
суду позовної заяви немайнового
характеру встановлюються у таких
розмірах: 1 розмір мінімальної
заробітної плати, за подання позовної
заяви майнового характеру: 2 відсотки
ціни позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат

Звертаючись з даним позовом до суду,
прокурором заявлено вимогу майнового
характеру, а саме: стягнення 140 304,41 грн.

За таких обставин, сума судового збору,
що підлягає сплаті за подання даного
позову до суду першої інстанції
складає 2806,08 грн.

Відповідно до п. 2.4. статті 4 Закону
України «Про судовий збір» за подання
до господарського суду апеляційної
скарги на рішення суду встановлені
ставки судового збору, зокрема, 50
відсотків ставки, що підлягає сплаті
при поданні позовної заяви.

Таким чином, сума судового збору за
подання апеляційної скарги становить
1403, 04 грн.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону
України "Про судовий збір" органи
прокуратури - при здійсненні своїх
повноважень звільняються від сплати
судового збору.

Згідно п 4.6 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" від 21.02.2013р. № 7, у разі
повної або часткової відмови в позові
судовий збір стягується з визначеного
прокурором позивача (так само повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
за винятком випадків, коли останнього
звільнено від сплати судового збору та
коли позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України.

Враховуючи вищевикладене та з
врахуванням того, що позивачі не
звільнені від сплати судового збору,
відшкодування витрат по сплаті
судового збору за подання апеляційної
скарги відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладається на визначених
прокурором позивачів, Міністерство
оборони України та
Квартирно-експлуатаційний відділ
міста Запоріжжя.

З огляду на те, що апеляційним
господарським судом рішення
Господарського суду Київської області
від 26.09.2013р. у справі №911/2731/13
залишається без змін, яким в позові
прокуратури відмовлено повністю, сума
судового збору за подання апеляційної
скарги у розмірі 1403, 04 грн. стягується з
Міністерства оборони України та
Квартирно-експлуатаційного відділу
міста Запоріжжя.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 12, 33, 34, 43, 49 , 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Заступника
Запорізького прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
Південного регіону України на рішення
Господарського суду Київської області
від 26.09.2013р. у справі №911/2731/13 залишити
без задоволення, а рішення
Господарського суду Київської області
від 26.09.2013р. у справі №911/2731/13 - без змін.

2. Стягнути з Міністерства оборони
України (03168, м. Київ, пр.-т
Повітрофлотський, 6, код 00034022) в доход
державного бюджету України 701 (сімсот
одна) грн. 52 коп. судового збору.

3. Стягнути з
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Запоріжжя (69063, м.
Запоріжжя, вул. Жовтнева, 4, код 0780992) в
доход державного бюджету України 701
(сімсот одна) грн. 52 коп. судового збору.

4. Доручити Господарському суду
Київської області видати наказ.

5.Матеріали справи №911/2731/13 повернути до
місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя
Л.В. Кропивна

Судді
Т.В. Ільєнок

Л.В. Чорна