ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2014 р.
Справа № 911/94/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Бабкіної В.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до Товариства з додатковою
відповідальністю «Узинський цукровий
комбінат»

про стягнення 51464,02 грн.

секретар судового засідання (пом.
судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Авраменко О.С., довір.
№ 2 від 27.01.2014 р.

Обставини справи:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- позивач) звернувся до господарського
суду Київської області з позовом до
Товариства з додатковою
відповідальністю «Узинський цукровий
комбінат» (далі - відповідач) про
стягнення 51464,02 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на укладення 02.08.2012 р. з ТзДВ
«Узинський цукровий комбінат»
договору № 144 на виконання робіт,
відповідно до якого позивач
зобов'язувався виконати роботи, а
відповідач зобов'язувався прийняти та
оплатити їх.

Проте відповідач не здійснив оплату
виконаних позивачем робіт, у зв'язку з
чим позивач просив суд стягнути з
відповідача 41800,00 грн. основного боргу,
7985,09 грн. пені, 1678,93 грн. 3% річних, а також
судовий збір.

Розгляд справи відкладався.

27.01.2014 р. до господарського суду
Київської області відповідачем було
подано клопотання № 15 від 27.01.2014 р. про
відкладення розгляду справи для
врегулювання спору мирним шляхом, а
саме - розрахунком відповідача з
позивачем.

У судовому засіданні 27.01.2014 р.
представники сторін були присутніми.

До господарського суду Київської
області 06.02.2014 р. від ФОП ОСОБА_1
надійшла телеграма № 1514 від 05.02.2014 р. з
клопотанням про розгляд справи без
участі представника позивача, в якій
також зазначено про підтримання
позовних вимог у повному обсязі,
оскільки відповідач з позивачем не
розрахувався.

Позивач у судове засідання 06.02.2014 р.
представника не направив.

06.02.2014 р. до господарського суду
Київської області ТзДВ «Узинський
цукровий комбінат» було подано відзив
№ 12 від 05.02.2014 р., відповідно до якого
відповідач просить суд відмовити ФОП
ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог з
огляду на те, що згідно з умовами
договору № 144 на виконання робіт від
02.08.2012 р. позивач зобов'язувався
здійснити ремонт транспортної стрічки
методом гарячої вулканізації в
кількості 25 стиків на загальну суму
50500,00 грн. Проте, кількість стиків,
відремонтованих позивачем на
відповідає кількості, зазначеній в
договорі, а додаткова угода до договору
на збільшення суми договору та
кількості виконаної роботи не
укладалась.

Присутній у судовому засіданні 06.02.2014 р.
представник відповідача твердження
позивача, викладені в телеграмі № 1514
від 05.02.2014 р., про нездійснення
відповідачем розрахунку за виконані
позивачем роботи не заперечив.

У судовому засіданні 06.02.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази та оцінивши
їх в сукупності, суд

встановив:

02 серпня 2012 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (виконавець)
та Товариством з додатковою
відповідальністю «Узинський цукровий
комбінат» (замовник) було укладено
договір № 144 на виконання робіт,
відповідно до умов п.п. 1.1, 1.2 якого
виконавець зобов'язується на свій
ризик виконати роботи, а саме - ремонт
транспортної стрічки методом гарячої
вулканізації в кількості 25 стиків за
завданням замовника, а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконані роботи.

Згідно з п. 2.2 договору оплата за цим
договором здійснюється на пізніше 10
днів з дня підписання акту приймання
виконаних робіт у готівковому вигляді.

Пунктом 7.4 договору передбачено, що за
порушення строків оплати за виконані
роботи замовник сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ.

Цей договір набуває чинності з моменту
його підписання і діє до 31.12.2012 р., але у
будь-якому випадку до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за цим договором (п. 9.1 договору).

Так, на виконання умов договору № 144 від
02.08.2012 р., ФОП ОСОБА_1 було виконано
роботи на загальну суму 41800,00 грн., що
підтверджується актами приймання
виконаних робіт № 2 від 16.08.2012 р. щодо
ремонту 11 стиків на суму 22000,00 грн. та № 3
від 23.08.2012 р. щодо ремонту 9 стиків на
суму 19800,00 грн., підписаними сторонами
та затвердженими керівником і
посвідченими печаткою ТзДВ «Узинський
цукровий комбінат» (копії долучено до
матеріалів справи, оригінали оглянуто
судом).

Позивачем на адресу відповідача було
надіслано лист-вимогу б/н від 28.11.2013 р.
про сплату заборгованості в сумі 41800,00
грн.

Відповідь на лист-вимогу отримано не
було, заборгованість не сплачено.

Оскільки заборгованість за договором
№ 144 на виконання робіт від 02.08.2012 р. не
була погашена, позивач і звернувся з
даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Зазначена норма
кореспондується з приписами статті 193
Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського
кодексу України кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язань,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до ч. 7 статті 193
Господарського кодексу України не
допускається одностороння відмова від
виконання зобов'язання, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Поряд з цим, приписами статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України визначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Так, відповідач, заперечуючи проти
задоволення позовних вимог, в
обґрунтування своєї позиції у даній
справі посилався на неналежне
виконання позивачем умов договору № 144
на виконання робіт від 02.08.2012 р.,
оскільки ФОП ОСОБА_1 зобов'язувався
здійснити ремонт транспортної стрічки
методом гарячої вулканізації в
кількості 25 стиків на загальну
вартість 50500,00 грн. Проте, кількість
стиків, відремонтованих позивачем, не
відповідає кількості, зазначеній в
договорі, а додаткова угода щодо
збільшення суми договору та кількості
виконаної роботи на укладалась.

Зважаючи на доводи відповідача, суд
вважає за необхідне зазначити, що ФОП
ОСОБА_1 на виконання умов договору № 144
від 02.08.2012 р. виконав роботи на суму 41800,00
грн., тобто на суму, меншу, ніж загальна
вартість робіт за договором, що
підтверджується зазначеними вище
актами приймання виконаних робіт, у
тому числі - № 2 від 16.08.2012 р. щодо
ремонту 11 стиків на суму 22000,00 грн. та № 3
від 23.08.2012 р. щодо ремонту 9 стиків на
суму 19800,00 грн., які були підписані
представниками замовника та виконавця,
і заперечень щодо виконаних робіт у
ТзДВ «Узинський цукровий комбінат» не
було.

Отже, факт порушення відповідачем
зобов'язань за договором судом
встановлений та по суті відповідачем
не спростований.

З огляду на викладене, вимога позивача
про стягнення з відповідача
заборгованості за договором № 144 на
виконання робіт від 02.08.2012 р., з
урахуванням встановлення судом факту
наявності заборгованості відповідача
перед позивачем у сумі 41800,00 грн., є
обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також позивач просив суд стягнути з
відповідача 7985,09 грн. пені, керуючись п.
7.4 договору № 144 на виконання робіт від
02.08.2012 р.

Статтею 216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Як зазначалося вище, згідно п. 7.4
договору, за порушення строків оплати
за виконані роботи, замовник сплачує
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ.

З долученого до матеріалів справи
розрахунку пені вбачається, що
позивачем було визначено розмір пені в
сумі 7985,09 грн., у тому числі - за період з
27.08.2012 р. до 31.12.2013 р. на суму 22000,00 грн. в
сумі 4232,57 грн., з 03.09.2012 р. до 31.12.2013 р. на
суму 19800,00 грн. в сумі 3752,52 грн.

Між тим, частиною шостою статті 232 ГК
України визначено строк та порядок
нарахування штрафних санкцій.

Так, згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з виконаним судом арифметичним
розрахунком, з урахуванням ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню пеня у сумі 3144,92
грн., яка нарахована за період з 27.08.2012 р.
до 27.02.2013 р. на суму 22000,00 грн. в сумі 1668,03
грн., з 03.09.2012 р. до 03.03.2013 р. на суму 19800,00
грн. в сумі 1476,89 грн., у зв'язку з чим
вимога позивача про стягнення пені
підлягає частковому задоволенню.

Також позовна заява містить вимоги
щодо стягнення з відповідача 3% річних.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити три
проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи
розрахунку 3% річних вбачається, що
позивачем було визначено розмір 3%
річних у сумі 1678,93 грн., у тому числі - за
період з 27.08.2012 р. до 31.12.2013 р. на суму
22000,00 грн. в сумі 889,64 грн., з 03.09.2012 р. до
31.12.2013 р. на суму 19800,00 грн. в сумі 789,29
грн., який є арифметично вірним, у
зв'язку з чим 3% річних підлягають
стягненню з відповідача в заявленому
позивачем розмірі.

За таких обставин суд дійшов висновку
щодо часткового задоволення позовних
вимог Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1.

Витрати зі сплати судового збору
відповідно до статті 49 ГПК України
покладаються судом на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з
додатковою відповідальністю
«Узинський цукровий комбінат» (09161,
Київська обл., Білоцерківський р-н, м.
Узин, вул. Маяковського, 2, код 00372536) на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1) -
41800 (сорок одну тисячу вісімсот) грн. 00
коп. основного боргу, 3144 (три тисячі сто
сорок чотири) 92 коп. пені, 1678 (одну
тисячу шістсот сімдесят вісім) грн. 93
коп. 3% річних, 1655 (одну тисячу шістсот
п'ятдесят п'ять) грн. 17 коп. судового
збору.

3. У решті позовних вимог
відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення підписане 08.02.2014 р.

Суддя
В.М. Бабкіна