донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

29.01.2014 р. справа №908/3450/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:Чернота Л.Ф.суддівДіброви
Г.І., Стойка О.В.від позивача:Ященко Р.Ю. -
за дов. №14-51 від 22.03.2013р.від
відповідача:Бурдак О.В. - за дов. №19/0024
від 01.10.2013р.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргуПублічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" м.Запоріжжяна рішення
господарського суду Запорізької
областівід05.12.2013 рокуу справі№908/3450/13
(суддя Смірнов О.Г.)за
позовомПублічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» м.Київдо
відповідача Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Запоріжгаз"
м.Запоріжжяпро стягнення 83 492 грн. 39
коп.ВСТАНОВИВ:

У 2013 році Публічне акціонерне
товариство «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» м.Київ
звернулося до господарського суду
Запорізької області з позовом до
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" м.Запоріжжя про стягнення
суми інфляційних втрат у розмірі
49 861 грн. 48 коп., 3% річних у
розмірі 33 630 грн. 91 коп.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 05.12.2013р.
частково задоволено позов Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
м.Київ до Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Запоріжгаз" м.Запоріжжя.
Стягнено з Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Запоріжгаз" м.Запоріжжя на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м.Київ,
інфляційних витрат у розмірі 49 861,48 грн.,
3% річні у розмірі 33 609,24 грн.

Відповідач, Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації "Запоріжгаз" м.Запоріжжя, з
прийнятим рішенням суду першої
інстанції від 05.12.13р. не згодно, вважає
його необґрунтованим та таким, що
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права
України. Тому, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
Донецький апеляційний господарський
суд рішення господарського суду
Запорізької області від 05.12.13р.
скасувати і прийняти нове, яким в
задоволенні позову відмовити.

Відповідач у судовому засіданні
наполягає на вимогах, викладених в
апеляційній скарзі. Крім того
відповідачем заявлено клопотання про
відкладення розгляду справи для
примирення сторін, шляхом зміни умов
договору, які стали предметом позову у
справі, однак додаткова угода ще не
підписана сторонами. Колегія суддів
відмовляє у задоволенні клопотання,
оскільки апеляційна інстанція
переглядає матеріали справи на момент
прийняття рішення господарським судом.

Позивач, Публічне акціонерне
товариство «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» м.Київ, у
судовому засіданні просить рішення
господарського суду Запорізької
області від 05.12.2013р. залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до статті 101
Господарського процесуального кодексу
України на підставі встановлених
фактичних обставин переглядає
матеріали господарської справи та
викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді справи
норм матеріального та процесуального
права, що мають значення для справи.

Заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи
та правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права України, колегія суддів
Донецького апеляційного
господарського суду вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення господарського
суду частковому скасуванню, з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
30.09.2011р. між Національною акціонерною
компанією «Нафтогаз України» та
Публічним акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" м.Запоріжжя був укладений
договір купівлі-продажу природного
газу №14/2145/11 (далі по тексту - договір),
відповідно до п.1.1 якого продавець
зобов»язується у IV кварталі 2011 року та
у 2012 році передати у власність
покупцеві природний газ, а покупець
зобов»язується прийняти та оплатити
природний газ на умовах цього договору.

Продавець передає покупцеві з 01 жовтня
2011 року по 31 грудня 2012 року газ у обсязі
до 20660 тис. куб.м. (п.2.1 договору).

Ціни визначені відповідно
затверджених НКРЕ граничних рівнів
роздрібних цін на природний газ. (п. 5.1.
договору). Ціна за 1 000 куб.м природного
газу без урахування податку на додану
вартість, збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом встановлена у п. 5.2 договору.

Згідно з п. 6.1 договору оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 10-го
числа наступного за місяцем поставки
газу з поточних рахунків покупця (п. 6.2
договору).

Даний договір набирає чинність з дати
його укладання і діє в частині
реалізації газу з 01 жовтня 2011
року до 31 грудня 2012 року, а в частині
проведення розрахунків за газ - до
повного погашення заборгованості (п.11.1
договору).

Додатковими угодами №№ 1,2,3 до договору
на купівлю-продаж природного газу від
30.09.2011 р. № 14/2145/11 сторони змінювали ціну
газу та обсяги поставки.

На виконання умов зазначеного договору
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" передало, а ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" м.Запоріжжя отримало
природний газ на загальну суму 49637748,89
грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу.

Відповідачем зобов»язання з оплати
отриманого газу виконані з порушенням
п.6.1, 6.2 договору.

У зв»язку із вищевикладеним, позивач
звернувся до суду із позовною заявою
про стягнення інфляційних втрат у
розмірі 49 861 грн. 48 коп. та 3% річних у
розмірі 33 630 грн. 91 коп. за загальний
період з листопада 2011р. по березень 2012р.

Згідно вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином та у
встановлений строк, одностороння
відмова від виконання прийнятих на
себе зобов'язань згідно до вказівок
закону, договору, не допускається.

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції
України, ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи, а за загальним правилом
тягар доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Як свідчать матеріали справи, поставка
газу була здійснена відповідно до умов
договору №14/2145/11 від 30.09.2011р., який є
предметом даного спору та
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу,
які підписаний обома сторонами без
розбіжностей.

Перевіривши розрахунок інфляційних
нарахувань колегія суддів вважає його
помилковим, а вимоги в цій частині
такими, що не підлягають задоволенню з
огляду на таке.

Згідно листа Верховного Суду України
від 03.04.1997 р. № 62-97р. "Рекомендації
відносно порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ", інфляційні втрати за своєю
правовою природою є збільшенням суми
основного боргу в період прострочки
виконання відповідачем його грошового
зобов'язання з причини девальвації
грошової одиниці України, яка
визначається офіційними державними
органами за результатами економічних
процесів в конкретний місяць, тобто є
помісячним індексом. При застосуванні
індексу інфляції слід мати на увазі, що
індекс розраховується не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць,
причому може мати місце як інфляція
грошових коштів, так і дефляція, і коли
строк виконання зобов'язання настає до
15 числа місяця, то застосовується
індекс інфляції за поточний місяць, а
коли строк виконання зобов'язання -
після 15 числа місяця, то застосовується
індекс інфляції за наступний місяць,
але не розраховується поденний індекс
інфляції, що зроблено позивачем. Крім
того, нарахування позивач здійснював
на єдину суму заборгованості, тоді як
відповідач майже не щодня здійснював
погашення боргу. Таким чином,
розрахунок інфляційних, наданий
позивачем є необґрунтованим в повному
обсязі.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що господарський суд дійшов
помилкового висновку про задоволення
позовних вимог у частині стягнення
суми інфляційних нарахувань у розмірі
49 861,48 грн., тому рішення господарського
суду у цій частині підлягає скасуванню.

Перевіривши розрахунок 3% річних,
зроблений господарським судом, судова
колегія вважає, що господарський суд
дійшов вірного висновку, що заявлені
позивачем до стягнення 3% річних у
розмірі 33 630,91 грн. підлягають
частковому задоволенню, оскільки
позивачем не вірно визначено кількість
днів прострочення, на які
нараховується 3% річних, помилково
вважаючи день здійснення оплати
відповідачем днем прострочки
виконання грошового зобов'язання в
повному обсязі, без врахування
оплаченої ним суми, тому судом
обґрунтовано частково задоволено
позов у сумі 33 609,24 грн.

Господарським судом вірно зазначено,
що чинне законодавство не передбачає
направлення на адресу боржника
письмової "вимоги про добровільну
сплату останнім 3% річних та
інфляційних втрат", оскільки
застосування положень ст. 625 ЦК України
виникає у разі наявності порушення
грошового зобов'язання і свого роду є
грошовою компенсацією за протиправні
дії боржника.

З урахуванням вищевикладеного, судова
колегія вважає, що висновки, викладені
в рішенні місцевого господарського
суду, частково не відповідають
обставинам справи, судом порушені
норми матеріального права України,
тому апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення
господарського суду Запорізької
області від 05.12.2013 року у справі №908/3450/13
підлягає частковому скасуванню.

Відтак, апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" м.Запоріжжя підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати по справі за подання позову та
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103,
104, 105 Господарського процесуального
кодексу України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" м.Запоріжжя на рішення
господарського суду Запорізької
області від 05.12.2013 року у справі №908/3450/13
- задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 05.12.2013 року у
справі №908/3450/13 - скасувати частково.

Прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" м.Київ до Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" м.Запоріжжя про стягнення
з відповідача суми, на яку збільшився
борг внаслідок інфляційних процесів в
розмірі 49 861,48 грн.

В інший частині рішення господарського
суду Запорізької області від 05.12.2013
року у справі №908/3450/13 - залишити без
змін.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Запоріжгаз" (69035, м.
Запоріжжя, вул. Заводська, буд. 7, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
(01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6,
) 3% річних в сумі 33609 грн.
24 коп., витрати по сплаті судового збору
в сумі 692 грн. 57 коп.

Стягнути з Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" м.Київ (м.
Київ, 01001, вул. Б.Хмельницького, 6, ) на користь Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" (69035, м. Запоріжжя, вул.
Заводська, буд. 7, )
судовий збір за подання апеляційної
скарги в сумі 513 грн. 87 коп.

Доручити господарському суду
Запорізької області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів.

Головуючий
Л.Ф. Чернота

Судді
Г.І.Діброва

О.В.Стойка

Надр.5 прим:

1 - у справу;

2 - позивачу;

3 - відповідачу;

4 - ДАГС;5- ГС ЗАП обл.