РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
Справа № 903/1070/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Мамченко Ю.А.

судді
Тимошенко О.М. ,

судді
Огороднік К.М.

при секретарі Ткач Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача за первісним позовом: Павлюк
С.В. (довіреність №869/13 від 08.11.2013 року)

відповідача за первісним позовом:
Сівак А.М. (довіреність №3225 від 06.11.2013
року)

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача фізичної особи-підприємця
Ковальчука В.В. на рішення
господарського суду Волинської
області від 03.12.13 р. у справі № 903/1070/13
(суддя Слупко В.Л.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Альфа-Банк"

до Фізичної особи-підприємця
Ковальчука Василя Володимировича

про стягнення 45745,42 грн.

та за зустрічним позовом фізичної
особи-підприємця Ковальчука Василя
Володимировича

до Публічного акціонерного товариства
"Альфа-Банк"

про стягнення 228727,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Волинської області від 03 грудня 2013 року
у справі №903/1070/13 первісний позов
Публічного акціонерного товариства
"Альфа-Банк" (01025, м.Київ, вул.Десятинна,
4/6, ) (надалі - позивач за
первісним позовом) до фізичної
особи-підприємця Ковальчука Василя
Володимировича (43000, м.Луцьк, вул.Дубова,
буд.5, ) (надалі -
відповідач за первісним позовом) про
стягнення 45745 грн. 42 коп. задоволено.
Стягнуто з фізичної особи-підприємця
Ковальчука Василя Володимировича на
користь Публічного акціонерного
товариства "Альфа-Банк" 45745 грн. 42 коп.
надлишково сплаченої суборендної
плати, а також 1720 грн. 50 коп. витрат по
сплаті судового збору. В задоволенні
зустрічного позову фізичної
особи-підприємця Ковальчука Василя
Володимировича до Публічного
акціонерного товариства "Альфа-Банк"
про стягнення 228727,10 грн. відмовлено /а.с.
136-137/.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що
Валянський С.В. з 29.02.2012 року втратив
статус орендаря за договором оренди
від 18.06.2008 року укладеного з
підприємцем Ковальчуком В.В., оскільки
предмет оренди вибув з його власності.
Враховуючи, що власником орендованих
приміщень став ПАТ "Альфа-Банк", який за
договором суборенди орендував
вищевказані приміщення у підприємця
Ковальчука В.В., то відповідно Банк з
01.03.2012 року також втратив статус
суборендаря, оскільки почав
користуватися приміщенням на праві
власності. Відповідно у фізичної
особи-підприємця Ковальчука В.В.
відсутні правові підстави вимагати у
Банку сплату суборендної плати за
приміщення, які належать Банку на праві
власності, за період з січня по травень
2013 року згідно поданого зустрічного
позову.

Не погоджуючись з прийнятим судом
першої інстанції рішенням, відповідач
за первісним позовом - фізична
особа-підприємець Ковальчук Василь
Володимирович звернувся до
Рівненського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
місцевого господарського суду
скасувати та прийняти нове рішення,
яким в задоволенні первісного позову
відмовити, а зустрічний позов
задоволити /а.с.143-146/. Обґрунтовуючи
свої вимоги апелянт зазначає, що після
набуття права власності на приміщення
до ПАТ "Альфа-Банк" перейшли права та
обов'язки наймодавця за договором
оренди від 18.06.2008 року укладеного між
фізичною особою-підприємцем
Валянським С.В. та фізичною
особою-підприємцем Ковальчуком В.В..
Крім того, апелянт зазначає, що
представниками ПАТ "Альфа-Банк" не
надавалось жодних доказів, які б
підтверджували їх намір припинити
договір суборенди та договір оренди
приміщення; актів про передачу
орендованого приміщення не складалося;
договір оренди та суборенди не визнані
в судовому порядку недійсними,
розірваними чи припиненими.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 27 грудня 2013
року апеляційну скаргу відповідача за
первісним позовом прийнято до
провадження та призначено дату
судового засідання на 29 січня 2014 року.

Від позивача за первісним позовом -
Публічного акціонерного товариства
«АЛЬФА-БАНК» надійшов відзив на
апеляційну скаргу, відповідно до якого
останній вважає оскаржуване рішення
законним та обґрунтованим, прийнятим у
повній відповідності до норм
матеріального та процесуального права,
відтак в задоволенні апеляційної
скарги просить відмовити, а судове
рішення у справі залишити без змін. В
обґрунтування своєї правової позиції
відповідач за первісним позовом
зазначає, що з моменту продажу
Приміщення на прилюдних торгах
відбулось припинення всіх прав та
обов'язків за основним договором і всі
права та обов'язки за Договором
суборенди, які є похідними від прав та
обов'язків, що виникли з Договору
оренди, також припинилися, а отже і
обов'язок ПАТ «АЛЬФА-БАНК» сплачувати
на користь орендаря орендну плату за
Договором суборенди.

Безпосередньо в судовому засіданні
представники відповідача за первісним
позовом та позивача за первісним
позовом повністю підтримали вимоги і
доводи, викладені відповідно в
апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
представників позивача за первісним
позовом та відповідача за первісним
позовом, розглянувши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та відзиву на неї, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права, вважає, що у
задоволенні вимог апеляційної скарги
слід відмовити, рішення місцевого
господарського суду - залишити без
змін.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
18.06.2008 року між підприємцем Валянським
С.В. та підприємцем Ковальчуком В.В.
було укладено нотаріально посвідчений
договір оренди, згідно якого
Валянський С.В. передав Ковальчуку В.В.
в оренду частину вбудованого
приміщення магазину площею 148,5 кв.м., а
саме: приміщення 21-10, з 21-12 по 21-15, які
розташовані за адресою м.Луцьк,
проспект Волі, 7 зі строком оренди до
18.06.2013 року та сплатою щомісячної
орендної плати в розмірі 7499,25 грн.

Як вбачається із п.1.3 договору
Валянський С.В. повідомив Ковальчука
В.В. про те, що приміщення є предметом
іпотеки згідно договору іпотеки від
23.04.2008 року, укладеним між Валянським
С.В. та ПАТ "Альфа-Банк".

Згідно п.1.5 договору метою оренди є
подальша передача в суборенду.

Цього ж дня, 18.06.2008 року підприємець
Ковальчук В.В. уклав із ЗАТ "Альфа-Банк",
правонаступником якого згідно статуту
є ПАТ "Альфа-Банк", нотаріально
посвідчений договір суборенди
вказаних приміщень зі строком дії до
18.06.2013 року та сплатою Банком
суборендної плати в розмірі 45745,42 грн.
за один календарний місяць.

Акт прийому-передачі приміщення по
договору суборенди сторонами
підписано також 18.06.2013 року.

Згідно пункту 3.3. договору суборенди
сторони домовились, що протягом 5-ти
днів з дати підписання акта
прийому-передачі приміщення Банк
перераховує підприємцю Ковальчуку В.В.
суму у розмірі 45745,42 грн., яка
зараховується в якості орендної плати
за повний останній місяць суборенди.
Після перерахування коштів
зобов'язання по оплаті повного
останнього місяця суборенди
вважається виконаним у повному обсязі
і не може переглядатися в майбутньому.

Як вбачається з матеріалів справи, Банк
на виконання умов п.3.3 договору
суборенди перерахував підприємцю
Ковальчуку В.В. 03.07.2008 року орендну
плату за повний останній місяць
суборенди в розмірі 45745,42 грн., що
підтверджується меморіальним ордером
№35944 за 03.07.2008 року в якому в графі
призначення платежу вказано "Оплата за
оренду за останній місяць травень 2013
року по договору від 18.06.2008 року згідно
рахунку № КВ-000002 від 18.06.2008 року". Факт
сплати вказаних коштів підтвердила
представник Ковальчука В.В. в судовому
засіданні в суді першої інстанції.

Із наданого ПАТ "Альфа-Банк" акта №1-034/11
державного виконавця про реалізацію
предмета іпотеки, затвердженого 29.02.2012
року начальником відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України вбачається, що 01.03.2010
року нотаріусом Київського міського
нотаріального округу було вчинено
виконавчий напис №1389 про звернення
стягнення на вбудоване приміщення
магазину загальною площею 278,2 кв.м. за
адресою м.Луцьк, пр.Волі, 7, яке на той
час належало на праві власності
Валянському С.В., для задоволення вимог
ПАТ "Альфа-Банк" в сумі 1445000 дол. США.
19.07.2011 року ПП "Спеціалізоване
підприємство "Юстиція" на підставі
договору №034/11 від 25.05.2011 року
реалізувало нерухоме майно на
прилюдних торгах, переможцем яких
визнано ПАТ "Альфа-Банк" згідно
протоколу проведення прилюдних торгів
від 19.07.2011 року №1-034/11.

На підставі акта державного виконавця
про реалізацію предмета іпотеки на
прилюдних торгах, затвердженого 29.02.2012
року, приватний нотаріус Луцького
міського нотаріального округу 06.03.2012
року видав Публічному акціонерному
товариству "Альфа-Банк" свідоцтво про
придбання нерухомого майна з прилюдних
торгів, яким посвідчено, що ПАТ
"Альфа-Банк" належить на праві
власності майно, що складається з
вбудованого приміщення магазину
загальною площею 278,20 кв.м.(підвал
загальною площею 115,0 кв.м., перший
поверх - загальною площею 163,2 кв.м.), що
знаходиться за адресою: місто Луцьк
Волинської області, пр.Волі, 7, що раніше
належало Валянському Сергію
Васильовичу.

Свідоцтво про придбання нерухомого
майна з прилюдних торгів засвідчує
безспірний факт виникнення права
власності у набувача на нерухоме майно
внаслідок придбання нерухомого майна з
прилюдних торгів та є підставою для
державної реєстрації.

Згідно з Положенням про порядок
проведення аукціонів (публічних
торгів) з реалізації заставленого
майна, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
грудня 1997 року №1448, Тимчасовим
положенням про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 27 жовтня 1999 року
№68/5, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 2 листопада 1999 року за
№ 745/4038 і Порядком реалізації
арештованого майна, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 15 липня 1999 року №42/5,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 19 липня 1999 року за
№480/3773, договір купівлі-продажу не
укладається (крім укладення договору
купівлі-продажу земельної ділянки за
результатами земельних торгів, які
проводяться у формі аукціону - статті
135, 137 ЗК). Діюче законодавство
передбачає певний порядок оформлення
результатів прилюдних торгів, а саме:
складання державним виконавцем або
організатором аукціону акта про
проведені прилюдні торги (аукціон),
затвердження його начальником
відповідного органу державної
виконавчої служби або судом, який
прийняв рішення про звернення
стягнення на заставлене майно, або
нотаріусом, що вчинив виконавчий напис.
На підставі зазначеного акта нотаріус
видає переможцю свідоцтво про
придбання майна з прилюдних торгів.
Підставою для вчинення цієї
нотаріальної дії є звернення до
нотаріуса набувача майна та подання
документів, які безспірно
підтверджують факт набуття права
власності на це майно внаслідок
проведення прилюдних торів (аукціону).
Видача свідоцтва є посвідченням факту
про належність переможцю на праві
власності майна, яке придбане з
прилюдних торгів (аукціону).

Свідоцтво, видане на нерухоме майно,
відповідно до статті 182 ЦК України та
статті 19 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", підлягає
державній реєстрації.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 182 ЦК
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обмеження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації. Державна реєстрація прав
на нерухомість і правочинів щодо
нерухомості є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом. Порядок
проведення державної реєстрації прав
на нерухомість та підстави відмови в
ній встановлюються законом.

Якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації (частина 4 статті 334 ЦК
України).

Згідно частини 1 статті 4 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права на нерухоме
майно.

Моментом виникнення права власності
для нерухомого майна, придбаного з
прилюдних торгів (аукціону), є момент
реєстрації прав на нього.

Вказана правова позиція викладена у
листі Верховного Суду України від
01.11.2013 року №93/0/54 «Аналіз деяких
питань застосування судами
законодавства про право власності при
розгляді цивільних справ» відповідно
до положень пункту 3 частини 1 статті 40
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» для використання при
здійсненні судочинства.

Відповідно до статті 50 Закону України
"Про іпотеку" після продажу предмета
іпотеки на прилюдних торгах або
продажу предмета іпотеки відповідно до
статті 38 цього Закону припиняються
будь-які права та вимоги інших осіб на
нерухоме майно, що було предметом
іпотеки, які виникли після державної
реєстрації іпотеки за іпотечним
договором, згідно з яким було
звернене стягнення на предмет іпотеки.

Керуючись нормами статті 50 Закону
України "Про іпотеку", позивач за
первісним позовом, як новий власник
нежитлового приміщення, припинив
здійснювати на користь відповідача
будь-які платежі, що були передбачені у
договорі суборенди.

З моменту припинення зобов'язання, що
виникло з договору суборенди в силу
статті 50 Закону України "Про іпотеку" у
публічного акціонерного товариства
"Альфа-Банк" відсутні зобов'язання
перед фізичною особою-підприємцем
Ковальчуком Сергієм Володимировичем
щодо сплати суборендної плати.

Такий правовий висновок зроблено і
Київським апеляційним господарським
судом в аналогічній справі між тими ж
сторонами у постанові від 18.02.2013 року
№5011-32/13911-2012.

Зважаючи на викладене, судом не
прийняті доводи відповідача щодо дії
договору суборенди, як такі, що
суперечать статті 317 ЦК України, статті
50 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до статті 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК
України).

Враховуючи, що власником орендованих
приміщень став ПАТ "Альфа-Банк", який по
договору суборенди їх орендував у
підприємця Ковальчука В.В., то
відповідно Банк з 01.03.2012 року також
втратив статус суборендаря, оскільки
почав користуватися приміщенням на
праві власності.

Із зазначеного вище випливає, що
останнім місяцем суборенди був лютий
місяць 2012 року, за який ПАТ "Альфа-Банк"
перераховано підприємцю Ковальчуку
В.В. 45745,42 грн. згідно меморіального
ордеру №18450 від 13.04.2012 року, відповідно
Банком двічі сплачено суборендну плату
за повний останній місяць суборенди (із
врахуванням авансового платежу
здійсненого меморіальним ордером №35944
від 03.07.2008 року).

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Стосовно зустрічної позовної заяви,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до статті 50 Закону України
«Про іпотеку» передбачено, що після
продажу предмета іпотеки на прилюдних
торгах або продажу предмета іпотеки
відповідно до статті 38 цього Закону
припиняються будь-які права та вимоги
інших осіб на нерухоме майно, що було
предметом іпотеки, які виникли після
державної реєстрації іпотеки за
іпотечним договором, згідно з яким було
звернене стягнення на предмет іпотеки.

Керуючись нормами статті 50 Закону
України «Про іпотеку» відповідач за
зустрічним позовом, як новий власник
нежитлового приміщення, не вважаючи
себе зобов'язаним перед орендарем
сплачувати останньому орендну плату за
користування приміщенням за договором
суборенди, припинив здійснювати на
користь позивача будь-які платежі, що
були передбачені у договорі суборенди.

Таким чином, враховуючи те, що 30.03.2012
року здійснено державну реєстрацію
права власності нерухомого майна за
ПАТ «Альфа-Банк», відповідач продовжив
ним користуватися в силу 317 ЦК України,
згідно якої власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном, а тому
посилання позивача на п.8.2 та п.10.8
договору суборенди є безпідставними.

На переконання колегії суддів
апеляційного господарського суду, з
моменту припинення зобов'язання, що
виникло з договору суборенди в силу
статті 50 Закону України «Про іпотеку» у
публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» відсутні зобов'язання
перед фізичною особою-підприємцем
Ковальчуком Василем Володимировичем
щодо оплати суборендної плати.

Разом з цим, позивач не надано ні суду
першої інстанції, ні суду апеляційної
інстанції докази сплати орендної плати
орендодавцеві - фізичній
особі-підприємцю Валянському Сергію
Васильовичу за договором оренди від
18.06.2008 року, не містять такі докази і
матеріали справи.

Відповідно до вимог статтей 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно із статтею 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для
справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з нормами статті 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до пункту 1 статті 103
Господарського процесуального кодексу
України апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право залишити рішення
місцевого господарського суду без
змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини
справи та зважаючи на наявні в
матеріалах справи докази, колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
можуть бути підставою для скасування
рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Волинської області від 03.12.13 р. у справі
№903/1070/13 залишити без змін, апеляційну
скаргу фізичної особи-підприємця
Ковальчука Василя Володимировича - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу № 903/1070/13 повернути
господарському суду Волинської
області.

Головуючий суддя
Мамченко Ю.А.

Суддя
Тимошенко О.М.

Суддя
Огороднік К.М.