КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2014 р. Справа№ 925/1408/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Яковлєва М.Л.

при секретарі судового засідання
Марчуку О.Л.,

за участю представників сторін:

від позивача: представник за
довіреністю Нестерчук А.П.;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши матеріали апеляційної
скарги дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»

на ухвалу господарського суду
Черкаської області від 28.11.2013 року

у справі №925/1408/13 (суддя Швидкий В.А.)

за заявою комунального підприємства
«Міський водоканал»

про розстрочку виконання рішення
господарського суду Черкаської
області від 26.09.2013 року

за позовом дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»

до комунального підприємства «Міський
водоканал»

про стягнення 914 756,37 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 28.11.2013 року у
справі №925/1408/13 задоволено заяву КП
«Міський водоканал» та розстрочено
виконання рішення господарського суду
Черкаської області від 26.09.2013 року у
даній справі на 12 місяців, згідно з
наступним графіком сплати: листопад 2013
року - 77 755,00 грн., грудень 2013 року - 77 755,00
грн., січень 2014 року - 77 755,00 гри., лютий 2014
року - 77 755,00 грн., березень 2014 року - 77 755,00
грн., квітень 2014 року - 77 755,00 грн.,
травень 2014 року - 77 755,00 грн., червень 2014
року - 77 755,00 грн., липень 2014 року - 77 755,00
грн., серпень 2014 року - 77 755,00 грн.,
вересень 2014 року - 77 755,00 грн., жовтень 2014
року - 77 747,37 грн.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою,
позивач подав до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати ухвалу
господарського суду Черкаської
області від 28.11.2013 року у справі №925/1408/13
та відмовити у надані розстрочки
виконання рішення у даній справі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014 року
апеляційну скаргу ДК «Газ України» НАК
«Нафтогаз України» прийнято до
провадження та призначено її до
розгляду в судовому засіданні 27.01.2014
року за участю уповноважених
представників сторін.

Представник позивача у судовому
засіданні 27.01.2014 року надав пояснення,
якими підтримав доводи викладені в
скарзі та просив апеляційну скаргу
задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання 27.01.2014 року не з'явився, про
причини неявки колегію суддів
апеляційної інстанції не повідомив,
хоча про дату, час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

З врахуванням викладеного, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду, дійшла висновку
про можливість розгляду справи за
відсутності представника відповідача.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 26.09.2013 року
позов задоволено повністю та вирішено
стягнути з КП «Міський водоканал» на
користь ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз
України» 781 828,72 грн. боргу, 64 754,86 грн.
пені, 10 542,78 грн. інфляційних витрат, 5
730,01 грн. 3% річних та 18 296,00 грн. судового
збору.

13.11.2013 року КП «Міський водоканал»
звернулося до суду із заявою про
розстрочку виконання рішення
господарського суду від 26.09.2013 у справі
№925/1408/13.

Дана заява мотивована скрутним
матеріальним становищем боржника, на
підтвердження чого останнім надано
звіт про фінансові результати за 9
місяців 2013 року, згідно із яким збитки
підприємства становлять 759 000 грн. та
баланс станом на 30.09.2013 року, згідно із
яким дебіторська заборгованість
підприємства на кінець звітного
періоду становить 1 213 000,00 грн., в тому
числі заборгованість перед ДК «Газ
України» НАК «Нафтогаз України».

Судом першої інстанції задоволено
вказану заяву виходячи з того, що КП
«Міський водоканал» є єдиним надавачем
житлово-комунальних послуг в місті
Золотоноша та накладення арешту на
рахунки та майно підприємства, продаж
основних фондів з метою погашення
заборгованості приведе до припинення
діяльності підприємства, що в
подальшому потягне припинення надання
послуг водопостачання, водовідведення
теплопостачання населенню та
організаціям міста, в зв'язку з чим може
виникнути загроза надзвичайної
ситуації в місті по наданню
житлово-комунальних послуг, зростання
соціальної напруги, оскільки, заявник є
єдиним підприємством, яке надає такі
послуги населенню міста.

Однак, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів не погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 7.1.2. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.2012 року №9 «Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України»
розстрочка означає виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі.
Строки виконання кожної частки також
повинні визначатись господарським
судом.

Згідно з п. 7.2. зазначеної постанови
підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
ст. 121 Господарського процесуального
кодексу України, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо юридичної особи -
наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо.

Отже, виходячи із наведеного,
законодавець у будь-якому випадку
пов'язує розстрочення виконання
судового рішення у судовому порядку з
об'єктивними, непереборними, іншими
словами - виключними обставинами, що
ускладнюють вчасне виконання судового
рішення.

Наведені відповідачем підстави для
розстрочення виконання судового
рішення, зокрема, тяжке фінансове
становище та загроза надзвичайної
ситуації в місті по наданню
житлово-комунальних послуг, не є тими
виключними обставинами, які давали б
підстави для розстрочення виконання
судового рішення, оскільки вказані
обставини утворились внаслідок його
власної господарської діяльності, а не
в силу якихось об'єктивних, незалежних
від нього обставин.

Такої ж правової позиції дотримується
Вищий господарський суд України, про що
зазначено, зокрема, у постановах від
20.03.2007 у справі №16/242/06 та від 24.03.2009 у
справі №10/1994.

Матеріалами справи підтверджується, що
заборгованість у відповідача виникла
внаслідок невиконання ним зобов'язань
по оплаті поставленого позивачем
природного газу в період з січня 2011
року по квітень 2011 року.

При цьому, слід наголосити, що
відповідачем на підтвердження свого
скрутного фінансового стану надано
суду докази вибірково не за весь період
з моменту виникнення заборгованості, а
лише докази його збиткової
господарської діяльності впродовж
останніх 9 місяців 2013 року та наявності
дебіторської заборгованості станом на
2013 рік.

Разом з тим, колегія суддів наголошує,
що, в розумінні ст.ст. 33 та 34
Господарського процесуального кодексу
України, належними доказами скрутного
фінансового положення, зокрема, є
довідки з банківських установ, в яких
відкриті рахунки боржника, довідки про
рух коштів за період з 2011 року (момент
виникнення заборгованості по даній
справі) по теперішній час.

Проте, як підтверджується матеріалами
справи, відповідачем не надано суду
належних доказів на підтвердження руху
його коштів впродовж більше ніж двох
років з моменту виникнення
заборгованості, що унеможливлює
встановлення факту неможливого
виконання боржником рішення в даний
період часу.

Також, судом першої інстанції не було
враховано, що позивач належить до тієї
ж сфери господарювання, що і відповідач
і перебуває у не менш скрутному
становищі, що може створити загрозу
зупинення природного газу, внаслідок
невиконання боржником своїх
зобов'язань по сплаті за поставлений
газ.

Крім того, місцевим господарським
судом не було досліджено той факт, що
боржником впродовж більше ніж два роки
було відстрочено виконання зобов'язань
по сплаті даної заборгованості.

Таким чином, оскільки судом першої
інстанції при винесенні оскаржуваної
ухвали не враховано матеріальні
інтереси позивача, його фінансовий
стан, ступінь вини відповідача у
виникненні спору, а також не досліджено
в повному обсязі обставини, що
ускладнюють виконання рішення, а також
виняткові обставини які мали б своїм
наслідком розстрочення виконання
судового рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що заява відповідача
про розстрочку виконання рішення
господарського суду Черкаської
області від 26.09.2013 року є
необґрунтованою, недоведеною, а тому
такою, що задоволенню не підлягає.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ч. 2 ст. 103 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право
скасувати рішення повністю або
частково та прийняти нове рішення.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є, зокрема, неповне з'ясування обставин,
що мають значення для справи.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що ухвала
господарського суду Черкаської
області від 28.11.2013 року у справі №925/1408/13
підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України суд
апеляційної інстанції розподіляє
судові витрати.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-106
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» на ухвалу господарського суду
Черкаської області від 28.11.2013 року у
справі №925/1408/13 задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду
Черкаської області від 28.11.2013 року у
справі №925/1408/13 скасувати.

3. В задоволенні заяви
комунального підприємства «Міський
водоканал» про розстрочку виконання
рішення господарського суду
Черкаської області від 26.09.2013 року у
справі №925/1408/13 відмовити.

4. Стягнути з комунального
підприємства «Міський водоканал» (19700,
Черкаська область, м. Золотоноша, вул.
Шевченка, 156, код 32601205) на користь
дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул.
Шолуденка, 1, код 31301827) 573,50 грн. судового
збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити господарському суду
Черкаської області видати відповідний
наказ.

6. Справу №925/1408/13 повернути до
господарського суду Черкаської
області.

7. Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття.

8. Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України у порядку,
передбаченому ст. 109 Господарського
процесуального кодексу України.

Головуючий суддя
Р.В. Федорчук

Судді
А.Г. Майданевич

М.Л. Яковлєв