м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Державного підприємства
«Дарницький вагоноремонтний завод»
До Публічного акціонерного товариства
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
Про визнання рахунку неправомірно
Суддя Ващенко Т.М.
Представники сторін:
Від позивача: не з'явився
Від відповідач: Лазоренко Ю.Г.
представник за довіреністю № 296 від
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Державного підприємства «Дарницький
вагоноремонтний завод» (далі - позивач)
до Публічного акціонерного товариства
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
(далі - відповідач) про визнання рахунку
№ 15/ДК-2013-10-64-Ф неправомірно
Спір у справі виник у зв'язку із
неправомірним, на думку позивача,
виставленням відповідачем рахунку, що
встановлює заборгованість Державного
підприємства «Дарницький
вагоноремонтний завод» в розмірі 69 928,15
грн. При цьому, обґрунтовуючи свої
позовні вимоги Державне підприємство
«Дарницький вагоноремонтний завод»
посилається на порушення відповідачем
п. 7.10 Правил приймання стічних вод
підприємств у комунальні та відомчі
системи каналізації населених пунктів
України, що затверджені наказом
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України від 19.02.02. № 37.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.12.13. порушено провадження у
розгляду на 23.01.14.
23.01.14. представником позивача через
відділ діловодства суду подано
письмові пояснення по справі.
23.01.14. представник відповідача через
відділ діловодства суду подав
письмовий відзив на позовну заяву, в
якому проти позову заперечує з підстав,
викладених в відзиві.
В судовому засіданні 23.01.14. на підставі
ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошено перерву
В судовому засіданні 06.02.14.
представником відповідача подано
додаткові письмові заперечення по
справі.
Розглянувши в судовому засіданні 06.02.14.
клопотання позивача, подане 23.01.14. через
відділ діловодства суду, проти якого
відповідач в судовому заперечував, суд
дійшов висновку про відмову в його
задоволенні з огляду на наступне.
Відповідно до зазначеного клопотання
Державне підприємство «Дарницький
вагоноремонтний завод» просить суд
залучити до участі в судовому розгляді
справи для дачі пояснень головного
енергетика та начальника центральної
заводської лабораторії позивача.
Подане позивачем клопотання не
обґрунтоване та не містить посилання
на норми чинного законодавства
При цьому, суд відзначає, що за
приписами ст. 30 ГПК України, в судовому
процесі можуть брати участь посадові
особи та інші працівники підприємств,
установ, організацій, державних та
інших органів, коли їх викликано для
дачі пояснень з питань, що виникають
під час розгляду справи. Ці особи мають
право знайомитися з матеріалами
справи, давати пояснення, подавати
докази, брати участь в огляді та
дослідженні доказів. Зазначені особи
зобов'язані з'явитись до
господарського суду на його виклик,
сповістити про знані їм відомості та
обставини у справі, подати на вимогу
господарського суду пояснення в
Тобто, у вказаній статті мова йде про
посадових осіб і працівників згаданих
суб'єктів, які не беруть участь у справі
як сторони або треті особи. Посадові ж
особи та працівники сторін і третіх
осіб дають суду пояснення як
представники, виходячи з
процесуального статусу сторін та
третіх осіб та їх зацікавленості у
результаті розгляду справи.
Проте, Державне підприємство
«Дарницький вагоноремонтний завод» є
учасником судового процесу в даній
справі.
В судовому засіданні 06.02.14. представник
відповідача проти позову заперечував.
Представник позивача в судове
засідання 06.02.14. не з'явився, проте 05.02.14.
через відділ діловодства суду подав
клопотання про відкладення розгляду
справи в зв'язку з тим, що представник
позивача буде приймати участь у
підсумковій нараді за результатами
Приписами ст. 77 ГПК України визначено
вичерпний перелік підстав для
відкладення розгляду справи, а саме:
нез'явлення в засідання представників
сторін, інших учасників судового
процесу; виникнення технічних проблем,
що унеможливлюють участь особи у
судовому засіданні в режимі
відеоконференції, за наявності ухвали
суду про таку участь, крім випадків,
коли відповідно до цього Кодексу
судове засідання може відбутися без
участі такої особи; неподання
витребуваних доказів; необхідність
витребування нових доказів; залучення
до участі в справі іншого відповідача,
заміна неналежного відповідача;
необхідність заміни відведеного судді,
судового експерта.
Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні (п. 3.9.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
Далі, суд звертає увагу позивача на те,
що суд обмежений строками вирішення
спору по суті, встановленими приписами
ст. 69 Господарського процесуального
кодексу України. Оскільки суд
відкладав розгляд справи, надаючи
можливість учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для повторного
відкладення розгляду справи.
При цьому судом враховано, що в силу
вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, кожен
при вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі "Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання "розумності"
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
Враховуючи викладене вище в
сукупності, суд дійшов висновку про
відмову в задоволенні клопотання
позивача про відкладення розгляду
За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд у
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
В судовому засіданні 06.02.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -
12.02.02. між позивачем (Абонент) та
відповідачем (Постачальник) було
водопостачання та водовідведення,
предметом якого відповідно до п. 1.1
Договору є зобов'язання Постачальника
надавати Абоненту послуги з постачання
питної води та водовідведення, а
Абонент зобов'язується
розраховуватися за вищевказані
послуги згідно з умовами Договору та
Правилами користування системами
комунального водопостачання та
водовідведення в містах та селищах
України, затвердженими наказом
Держжитлокомунгоспу України від 01.07.94.
№ 65.
Відповідно до п. 6.2.1 Правил приймання
стічних вод абонентів у систему
каналізації міста Києва, затверджених
розпорядженням виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) від
12.10.11. № 1879, з метою контролю якості
стічних вод Абонентів Водоканал
здійснює відбір разових проб. Разові
проби характеризують хімічний склад
стічних вод. Виявлені таким чином
перевищення ДК забруднюючих речовин є
підставою для нарахування додаткової
плати згідно з цими Правилами.
21.10.13. з метою контролю якості стічних
вод відповідачем були відібрані разові
проби стічних вод у позивача.
Відбір проб було здійснено
працівниками відповідача в
присутності представника позивача -
Ситник Л.А., про що свідчить підпис
представника позивача в журналі
відбору проб стічних вод
21.10.13. лабораторією хіміко-аналітичного
контролю за якістю стічних вод
Управління екологічного нагляду
відповідача було проведено
вимірювання показників та
властивостей проб стічних вод, за
результатами якого складено протокол
від цієї ж дати. При вимірюванні
встановлено, що проба стічної води
позивача за своїм хімічним складом не
відповідає Правилам приймання стічних
вод абонентів у систему каналізації м.
Києва, у зв'язку з чим здійснено
розрахунок сплати за скид стічних вод у
міську каналізацію з перевищенням
допустимих концентрацій забруднюючих
речовин (далі - розрахунок 15/ДК-2013-10-64-Ф),
відповідно до якого плата склала 69 928,15
За твердженням позивача, звернення до
суду з даним позовом зумовлене
неправомірним, на думку позивача,
виставленням відповідачем рахунку №
15/ДК-2013-10-64-Ф, що встановлює
заборгованість Державного
підприємства «Дарницький
вагоноремонтний завод» в розмірі 69 928,15
грн. При цьому, обґрунтовуючи свої
позовні вимоги Державне підприємство
«Дарницький вагоноремонтний завод»
посилається на порушення відповідачем
п. 7.10 Правил приймання стічних вод
підприємств у комунальні та відомчі
системи каналізації населених пунктів
України, що затверджені наказом
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України від 19.02.02. № 37.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення
господарського суду має ґрунтуватись
на повному з'ясуванні такого: чи мали
місце обставини, на які посилаються
особи, що беруть участь у процесі, та
якими доказами вони підтверджуються;
чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.
При цьому, судом враховано, що
доведення належними засобами
доказування певних обставин по справі,
ГПК України покладається саме на особу,
яка на ці обставини посилається
(аналогічної позиції дотримується
Вищий господарський суд України в
постанові № 30/5009/2733/11 від 02.04.12.).
Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.
Отже, суд дає самостійну оцінку доказам
на підставі чинного законодавства і не
зв'язаний позицією сторін.
Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.
Положенням пункту 7.10 Правил приймання
стічних вод підприємств у комунальні
та відомчі системи каналізації
населених пунктів України, що
затверджені наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 19.02.02. №
37, при виявленні перевищення ДК
забруднень, установлених договором або
місцевими Правилами приймання,
Водоканал після закінчення аналізу
направляє Підприємству повідомлення
про виявлене перевищення ДК забруднень
(листом або телефонограмою) у термін,
визначений місцевими Правилами
приймання, але не більше 15 днів.
Протягом шестимісячного терміну після
виявлення перевищення ДК Водоканал
згідно з Господарським процесуальним
кодексом України направляє
Підприємству претензію, до якої
додаються: копія акта про відбір проби,
копія результатів аналізу стічних вод,
розрахунок величини додаткової плати
за скид стічних вод (передаються лише
ті документи, що відсутні на
У разі виявлення перевищення ДК
забруднюючих речовин, встановлених
Правилами, Водоканал:
- у 14-денний строк з моменту відбору
робочої проби направляє Абоненту
лист-повідомлення про перевищення ДК
забруднюючих речовин у стічних водах
Абонента та результати хімічного
- після визначення обсягів
водовідведення Абонента за
розрахунковий період направляє
Абоненту розрахунок плати за скид
стічних вод з перевищенням ДК
забруднюючих речовин та відповідний
рахунок (п. 6.2.17 Правил приймання
стічних вод абонентів у систему
каналізації міста Києва, затверджених
розпорядженням виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) від
12.10.11. № 1879).
Відповідач листом № 15/2755-т від 06.11.13.
повідомив позивача про перевищення
забруднюючих речовин. Вказаний лист
було отримано позивачем 12.11.13., що
підтверджується матеріалами справи.
06.11.13. відповідач надіслав позивачу
лист-попередження про необхідність
сплатити за скид стічних вод з
перевищенням вмісту в них забруднюючих
речовин у розмірі 69 928,15 грн. грн.
відповідно до розрахунку 15/ДК-2013-10-64-Ф.
Вказаний лист було отримано позивачем
11.11.13., що підтверджується матеріалами
справи.
Таким чином, судом встановлено, що
відповідачем дотримано вимоги п. 7.10
Правил приймання стічних вод
підприємств у комунальні та відомчі
системи каналізації населених пунктів
України, що затверджені наказом
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України від 19.02.02. № 37, та вимоги п. 6.2.17
Правил приймання стічних вод абонентів
у систему каналізації міста Києва,
затверджених розпорядженням
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) від 12.10.11. № 1879.
З огляду на положення п. 6.2.1 Правил
приймання стічних вод абонентів у
систему каналізації міста Києва,
затверджених розпорядженням
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) від 12.10.11. № 1879,
відповідно до якого разові проби
характеризують хімічний склад стічних
вод і виявлені шляхом відбору разових
проб перевищення допустимої
концентрації є необхідною і достатньою
підставою для нарахування додаткової
плати, а також п. 7.6 Правил приймання
стічних вод підприємств у комунальні
та відомчі системи каналізації
населених пунктів України, що
затверджені наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 19.02.02. №
37, згідно з яким для визначення вмісту
забруднень у стічних водах Підприємств
використовуються як дані лабораторії
Водоканалу, так і результати
вибіркового контролю, виконаного
лабораторіями місцевих органів
Держсанепіднагляду, охорони
навколишнього природного середовища
або іншими лабораторіями,
акредитованими у даній галузі
акредитації, суд відхиляє посилання
позивача на результати проведених
аналізів відібраних у позивача проб
стічних вод лабораторією Державного
підприємства «Дарницький
вагоноремонтний завод», оскільки
відповідно до вказаних положень
використання інших даних є правом, а не
обов'язком Водоканалу.
Вказану правову позицію викладено в
постанові Вищого господарського суду
України від 15.10.13. у справі № 26/185-54/306.
Далі, відповідно до ст. 4-3
Господарського процесуального кодексу
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
Згідно з ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.
З наведеного вбачається, що до
господарського суду вправі звернутися
кожна особа, яка вважає, що її право чи
охоронюваний законом інтерес порушено
Відповідно до ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд порушує справи за
позовними заявами підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення невизнання або
Отже, необхідною умовою для звернення
до суду із відповідним позовом є
порушення прав та охоронюваних законом
інтересів особи - позивача у справі, в
даному випадку - Державного
підприємства «Дарницький
вагоноремонтний завод».
Проте, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем належними засобами
доказування не доведено суду порушення
з боку відповідача законних та
охоронюваних інтересів позивача.
Далі, відповідно до ч. 1 ст.16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Аналогічні
положення містяться у ч. 2 ст. 20
Господарського кодексу України.
Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу
України та ст.20 Господарського кодексу
України визначено основні способи
захисту цивільних прав та інтересів.
Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, згідно
якої способами захисту цивільних прав
та інтересів можуть бути: визнання
права; визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує
право;відновлення становища, яке
існувало до порушення; примусове
виконання обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 20 ГК України,
кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав
і законних інтересів. Права та законні
інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом: визнання наявності
або відсутності прав; визнання
повністю або частково недійсними актів
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, актів інших
суб'єктів, що суперечать законодавству,
ущемлюють права та законні інтереси
суб'єкта господарювання або
споживачів; визнання недійсними
господарських угод з підстав,
передбачених законом; відновлення
становища, яке існувало до порушення
прав та законних інтересів суб'єктів
господарювання; припинення дій, що
порушують право або створюють загрозу
його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом. Порядок захисту
прав суб'єктів господарювання та
споживачів визначається цим Кодексом,
З огляду на положення зазначених норм
та принцип диспозитивності у
господарському судочинстві, позивач
має право вільно обирати способи
захисту порушеного права чи інтересу.
Разом з тим, звертаючись до
господарського суду, позивач вказує у
позовній заяві предмет та підстави
позову, тобто, самостійно визначає, яке
його право, на його суб'єктивну думку, є
порушеним, та в який спосіб належить
здійснити судовий захист порушеного
Натомість, вирішуючи спір, судам
належить з'ясувати наявність
порушеного права позивача та
відповідність обраного ним способу
захисту порушеного права способам,
визначеним у законодавстві.
Відсутність порушеного права чи
невідповідність обраного позивачем
способу його захисту способам,
визначеним законодавством,
встановлюється при розгляді справи по
суті та є підставою для прийняття
судового рішення про відмову в позові.
При цьому, господарський суд зазначає,
що під порушенням права слід розуміти
такий стан суб'єктивного права, при
якому воно зазнавало протиправного
впливу з боку правопорушника,
внаслідок якого суб'єктивне право
уповноваженої особи зазнало зменшення
або ліквідації як такого. Порушення
права пов'язане з позбавленням його
носія можливості здійснити,
реалізувати своє право повністю або
Проте, обставини, на які посилається
позивач, не свідчать про наявність у
нього порушеного суб'єктивного права з
Враховуючи все викладене вище в
сукупності, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -
В позові відмовити повністю.
Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 11.02.14.

Суддя
Т.М.
Ващенко