ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

06 лютого 2014 року
Справа № 913/3411/13

Провадження №8пд/913/3411/13

За позовом Прокурора
Артемівського району міста Луганська в
інтересах держави в особі
Олександрівської міської ради, м.
Луганськ,

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

про внесення змін до договору оренди
землі.

Суддя господарського суду Луганської
області Середа А.П.,

при секретарі судового засідання
Скоковій К.Л.,

у засіданні брали участь:

від прокурора (заявника) - Голоденко К.О.
- прокурор відділу, - посвідчення №020155
від 03.09.2013;

від позивача - Гущін М.В. - провідний
спеціаліст-юрисконсульт, - довіреність
№ 03-07/29 від 13.01.2014;

від відповідача - представник не
з'явився, -

розглянувши матеріали справи, -

ВСТАНОВИВ:

суть спору: прокурором в
інтересах держави в особі позивача
заявлено вимогу про внесення змін до
договору оренди землі, укладеного між
позивачем - Олександрівською міською
радою Артемівського району м.
Луганська (далі - міськрада,
орендодавець) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1,
орендар) 10.06.2003, у нотаріальній формі, за
реєстром №2171, державна реєстрація від
02.07.2003 №53, предметом якого є земельна
ділянка площею 1,0617 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2 надана в оренду
терміном на 49 років під розміщення цеху
з виробництва пам'ятників, а саме:

підпункт 2.2. розділу 2 "Орендна плата"
договору викласти у новій редакції:

"2.2.Річна орендна плата встановлюється
у розмірі земельного податку із
застосуванням до нього договірного
коефіцієнту 3".

Датою внесення змін вважати дату
набрання чинності рішення суду.

Позов мотивовано ухиленням
відповідача від приведення договору у
відповідність до чинного
законодавства.

У зв'язку з надходженням позову
господарським судом Луганської
області порушено провадження у справі
№913/3411/13.

На підставі ст. 77 ГПК України розгляд
справи було відкладено: з 09.01.2014 до
23.01.2014 - у зв'язку з неявкою
представників сторін та невиконанням
ними вимог ухвали в частині надання
витребуваних документів; з 23.01.2014 до
06.02.2014 - за клопотанням відповідача про
відкладення розгляду справи.

До початку судового засідання 06.02.2014
від прокурора та позивача надійшло
клопотання про відмову від здійснення
фіксації судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, яке судом задоволено.

У судовому засіданні прокурор та
позивач заявлені вимоги підтримали у
повному обсязі, при цьому заявили
клопотання про вихід суду за межі
позовних вимог у зв'язку з тим, що у
пункті другому резолютивної частини
позовної заяви по даній справі
припущена описка, яка полягає у
наступному.

У зазначеному пункті вимога викладена
наступним чином:

"підпункт 2.2. розділу 2 "Орендна
плата" договору викласти у новій
редакції:

"2.2.Річна орендна плата
встановлюється у розмірі земельного
податку із застосуванням до нього
договірного коефіцієнту 3".

Але правильно слід було викласти
цю вимогу у такій редакції:

"абзац другий підпункту 2.2.
розділу 2 "Орендна плата" договору
викласти у новій редакції:

"Річна орендна плата
встановлюється у розмірі земельного
податку із застосуванням до нього
договірного коефіцієнту 3".

Далі - за текстом.

Керуючись пунктом 2 ст. 83 ГПК
України, суд вважає, що вищезгадане
клопотання прокурора та позивача
підлягає задоволенню.

Відповідач своїм правом на подання
відзиву на позовну заяву та на участь у
судовому засіданні не скористався,
хоча належним чином був поставлений до
відома про дату, час та місце судового
слухання, що підтверджується наявними
у справі доказами (а.с.35;36-37;38-39).

Прокурор та позивач не заперечили
проти розгляду справи за відсутності
відповідача.

З урахуванням викладеного, приймаючи
до уваги обставини справи та наявні у
ній докази, зважаючи на те, що
встановлений частиною 1 ст. 69 ГПК
України термін розгляду справи добігає
кінця, керуючись ст.43,ч.3
ст.22,ст.ст.32-34,36,43 та 75 ГПК України, суд
вважає за можливе розглянути цей спір
по суті у даному судовому засіданні за
відсутності відповідача, - на підставі
наявних у справі доказів.

Заслухавши прокурора та позивача,
дослідивши наявні докази, суд
встановив наступні фактичні обставини
справи.

10.06.2003 між позивачем
(орендодавець) та відповідачем
(орендар) у нотаріальній формі, за
реєстром №2171, укладено договір оренди,
відповідно до якого орендодавець на
підставі рішення Олександрівської
міської ради міста Луганська від 21.05.2003
№40/3 (а.с.9) надає, а орендар набуває
право на оренду земельної ділянки
площею 1,0617 га, грошовою оцінкою 3,14 грн.
за 1м2 (п.1), терміном на 49 років (п.2.1), під
розміщення цеху з виробництва
пам'ятників, яка знаходяться за
адресою: АДРЕСА_2 (п.1).

Орендна плата вноситься орендарем у
розмірі ставки земельного податку з
коефіцієнтом 2,5, на рахунок
орендодавця, щомісячно, рівними
частками, не пізніше 15 числа,
наступного звітним місяцем. Розмір
орендної плати переглядається у
випадках і з моменту, визначених у
абзаці дев'ятому пункту 2.2 договору,
зокрема, - підвищення цін, тарифів, у т.ч.
внаслідок інфляційних процесів (п.2.2)..

Зміна умов договору оренди
здійснюється за взаємною згодою
сторін, а у разі її недосягнення спір
вирішуються у судовому порядку (абзац
третій пункту 4).

Державну реєстрацію договору
здійснено 02.07.2003 за №53 (а.с.10-11).

Факт передачі земельної ділянки
орендар не спростував та не заперечив.

12.06.2008 сторони у нотаріальній формі, за
реєстром №2312, уклали договір про зміну
договору оренди землі, відповідно до
якого внесли зміни до пункту 1
основного договору та встановили, що на
підставі рішення Олексадрівської
міської ради від 27.10.2006 року №8/8-6
орендодавець передає, а орендар
набуває право на оренду земельної
ділянки площею 0,7857 га, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2 (п.1).

Державну реєстрацію цього договору
здійснено 27.08.2008 за №18 (а.с.12).

Цей спір виник з наступних
підстав.

01.01.2011 набув чинності Податковий
кодекс України у редакції Закону
України від 02.12.2010 №2755-УІ, - що
господарський суд визнає в якості
загальновідомого факту, який в силу
приписів частини 1 ст.35 ГПК України не
потребує доказування.

З метою вжиття заходів до
виконання приписів ПК України та на
підставі п.34 ч.1 ст. 26 Закону України від
21.05.1997 №№280/97-ВР "Про місцеве
самоврядування в Україні"
Олександрівська міська рада міста
Луганська 06.12.2013 за вих. №03-03/1137
спрямувала на адресу відповідача
письмову пропозицію про приведення
вищезгаданого договору оренди
земельної ділянки у відповідність до
вимог чинного законодавства, у т.ч. ПК
України (а.с.28), - факт отримання якої
відповідач не спростував та не
заперечив, - але про результати її
розгляду міську раду не повідомив,
додаткову угоду не уклав.

Як сказано у абзаці 11 підпункту в)
пункту 2.2.3 Узагальнення Вищого
господарського суду України від 01.01.2010
щодо практики розгляду господарськими
судами справ у спорах, пов'язаних із
земельними правовідносинами, -
установивши, що законодавчо змінено
розмір орендної плати за землю, про що
орендар був повідомлений, але ухилявся
від вчинення дій, спрямованих на
внесення відповідних змін до договору
оренду землі, суди повинні враховувати
вказані нормативні акти при вирішенні
спорів про внесення змін до договорів
у частині зміни орендних ставок.

Сукупність вищенаведених
обставин стала підставою для звернення
прокурора з цим позовом до суду.

Відповідач позов не оспорив та не
спростував.

Заслухавши прокурора та
позивача, оцінивши наявні у справі
докази, суд дійшов висновку, що позов
підлягає задоволенню повністю з
наступних підстав.

Згідно частинам 1 та 2 статті 11
Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ)
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори) (частини 1
та 2 ст. 202 ЦКУ).

Різновидністю правочину є
договір.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦКУ); він є обов'язковим до виконання
(ст. 629 ЦКУ).

З обставин справи та наявних у ній
доказів вбачається, що спірний договір
належить до категорії господарських,
оскільки укладений з метою
забезпечення здійснення господарської
(підприємницької) діяльності
відповідача (ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України (далі - ГКУ).

В силу частини 1 ст. 638 Цивільного
кодексу (ст.180 ГКУ) договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови
про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Договір, укладений між сторонами
по цій справі, належить до категорії
орендних.

Згідно ст. 93 Земельного кодексу
України (далі - ЗКУ) (ст.1 спеціального
Закону України від 06.10.1998 № 161-ХІУ "Про
оренду землі") право оренди земельної
ділянки - це засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

За договором оренди землі
орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку
у володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства (ст. 13 Закону
"Про оренду землі").

В силу ст.125 ЗКУ право оренди землі
підлягає державній реєстрації.

Укладений сторонами договір
відповідає приписам вищецитованого
законодавства.

За загальним правилом (ст.651 ЦКУ)
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

З наявних у справі доказів
вбачається, що підставою для позову
стала істотна зміна обставин, якими
сторони керувалися при укладенні
договору, а також ухилення орендаря
(відповідача) від приведення його у
відповідність до чинного
законодавства.

Такою істотною зміною прокурор та
позивач вважають зміну встановленого
чинним законодавством України рівня
орендної плати за користування землею
(ст.288 Податкового кодексу України).

У частинах 1 та 2 ст. 632 Цивільного
кодексу України сказано, що ціна у
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. У випадках,
встановлених законом, передбачена
можливість застосування цін (тарифів,
ставок тощо), які встановлюються або
регулюються уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом.

У абзаці 3 п.2.19 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.05.2011 №6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" (далі - Постанова
№6) наведена правова позиція, згідно
якій судам слід враховувати, що
розмір орендної плати за землю
визначається сторонами у договорі, в
тому числі може визначатися шляхом
встановлення відсоткового відношення
до нормативної грошової оцінки
земельної ділянки, що відповідає
чинному законодавству України,
зокрема, приписам частини першої
статті 15, статті 21 Закону України "Про
оренду землі".

Сторони договору передбачили
можливість внесення змін до нього
(абзац другий пункту 4), - що
узгоджується з приписами статті 30
Закону "Про оренду землі", якою
встановлено, що зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін. У разі недосягнення
згоди щодо зміни умов договору оренди
землі спір вирішується у судовому
порядку.

Правова позиція щодо можливості
внесення змін до договору оренди землі
у разі наявності спору між його
сторонами викладена у абзаці
четвертому п.2.19 вищезгаданої постанови
пленуму Вищого господарського суду
України, у якому зазначено, що статтею 30
Закону України "Про оренду землі"
передбачено, що зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін. У разі недосягнення
згоди щодо зміни умов договору оренди
землі спір вирішується у судовому
порядку. Оскільки орендна плата за
земельні ділянки державної та
комунальної власності є регульованою
ціною, то законодавча зміна граничного
розміру цієї плати може бути підставою
для перегляду розміру орендної плати,
встановленої умовами договору. При
цьому надсилання відповідачеві
пропозицій щодо внесення змін до
договору є правом, а не обов'язком
позивача, тому недотримання останнім
вимог частини другої ст. 188
Господарського кодексу України щодо
надсилання іншій стороні пропозицій
про зміну умов договору не позбавляє
його права звернутися до
господарського суду з позовом про
зміну умов договору.

У справі у порядку та у спосіб,
встановлені чинним законодавством,
доведено, що між сторонами існує спір з
приводу договірного коефіцієнту
розміру річної орендної плати та
необхідності приведення його у
відповідність до вимог нині чинного
законодавства.

Відповідач, будучи достеменно
обізнаним з приводу набрання чинності
Податковим кодексом України та
отримавши письмову пропозицію
орендодавця про внесення змін до
вищезгаданого договору оренди землі, у
добровільному порядку не вжив заходів
до вчинення таких дій.

Зокрема, у частині 2 ст. 21 Закону "Про
оренду землі" (у редакції Закону
України від 02.10.2010 №2756-УІ, чинній на час
виникнення спору) зазначено, що розмір,
форма і строки внесення орендної плати
за землю встановлюються за згодою
сторін у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України).

Статтею 652 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі істотної зміни
обставин, якими сторони керувались при
укладенні договору, останній може бути
змінений за згодою сторін. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

При вирішенні цього спору суд
керується приписами частини 2 названої
статті Кодексу, відповідно до якої,
якщо сторони не досягли згоди щодо
приведення договору у

відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору
сторони виходили з того, що така зміна
обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена
причинами, які заінтересована сторона
не могла усунути після їх виникнення
при всій турботливості та обачності,
які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв
ділового обороту не випливає, що ризик
зміни обставин несе заінтересована
сторона.

У даному випадку позивачем
належним чином доведена наявність
сукупності усіх 4-х обставин,
передбачених даною нормою закону.

Як зазначено у частині 4 ст. 652
Цивільного кодексу, зміна договору у
зв'язку з істотною зміною обставин
допускається за рішенням суду у
виняткових випадках, коли розірвання
договору суперечить суспільним
інтересам або потягне для сторін
шкоду, яка значно перевищує затрати,
необхідні для виконання договору на
умовах, змінених судом.

Враховуючи обставини даної справи, суд
дійшов висновку, що заявлена
прокурором та позивачем вимога
повністю узгоджується з приписами ч.4
ст.652 названого Кодексу.

За змістом статті 654 Цивільного кодексу
України зміна умов договору вчиняється
в такій самій формі, що й договір.

Відповідно до частини 2 статті 23 Закону
України від 03.07.1992 № 2535-ХІІ "Про плату за
землю" (був чинним на день укладення
спірного договору) грошова оцінка
земельної ділянки щороку станом на 01
січня уточнюється на коефіцієнт
індексації, порядок проведення якої
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Як уже сказано вище у цьому рішенні, на
день виникнення та вирішення даного
спору по суті розмір орендної плати
встановлено абзацом 3 підпункту 288.5.1
п.288.5 ст. 288 Податкового кодексу України,
який набрав чинності з 01.01.2011 (Закон "Про
плату за землю" того ж дня втратив
чинність), а саме: для земель інших
категорій (крім сільськогосподарських)
- на рівні 3-кратного розміру земельного
податку, а відповідно до підпункту 288.5.2
п.288.5 цієї статті орендна плата не може
перевищувати 12% нормативної грошової
оцінки - залежно від її призначення.

Оцінивши дії позивача, спрямовані на
врегулювання цього спору, суд дійшов
висновку, що вони, крім вищевикладених
підстав, відповідають приписам чинного
законодавства України ще і з огляду на
таке.

Згідно ст.14 Конституції України
та ст.1 Земельного кодексу України
земля є основним національним
багатством, яке перебуває під
особливою охороною держави.

Предметом вищезгаданого договору
оренди є земельна ділянка комунальної
форми власності.

Розпорядження землями
територіальних громад належить до
повноважень сільських, селищних,
міських рад (п. "а" частини 1 ст.12 ЗКУ).

Землі, які належать на праві
власності територіальним громадам сіл,
селищ та міст, є комунальною власністю
(ч. 1 ст.83 ЗКУ), - тобто в даному випадку
згадувана у рішенні земельна ділянка
належить на праві власності
територіальній громаді міста
Олександрівська міста Луганська, а
органом, на який законом покладено
повноваження по здійсненню
відповідних функцій з розпорядження
земельними ділянками, є
Олександрівська міська рада міста
Луганська.

Як сказано вище у цьому рішенні,
правовідносини щодо оренди землі
врегульовані низкою спеціальних
нормативних актів, у тому числі -
Законом України від 06.10.1998 №161-ХІУ "Про
оренду землі", Земельним та Цивільним
кодексами України, законами України,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Відповідно до ч.1 ст.124 Земельного
кодексу України передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Пунктом 34 частини 1 ст. 26 Закону України
від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве
самоврядування в Україні" вирішення
земельних питань віднесено до
виключної компетенції сільських,
селищних, міських рад.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
унормовано, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, суд факт законодавчої зміни
розміру орендної плати за землю вважає
належним чином доведеним, про що
орендар є повідомленим та обізнаним,
але ухиляється від вчинення дій,
спрямованих на внесення відповідних
змін до договору оренду землі.

За таких обставин позов підлягає
задоволенню повністю з підстав, про які
йдеться вище у цьому рішенні.

Згідно частини 3 статті 653 Цивільного
кодексу України, якщо договір
змінюється або розривається у судовому
порядку, зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

Керуючись ст.ст.44 та 49 ГПК України, суд
сплату судового збору у сумі 1147,00 грн.
покладає на відповідача шляхом
стягнення його на користь Державного
бюджету України з урахуванням
наступних обставин.

Відповідно до приписів п.11 ст. 5 Закону
України від 08.07.2011 № 3674-УІ "Про судовий
збір" органи прокуратури звільнені від
сплати судового збору на користь
Державного бюджету України у разі
звернення до суду з позовом в інтересах
держави.

За приписами п/п 2 п.2 ч.2 ст. 4 цього
Закону у разі звернення до
господарського суду з позовом
немайнового характеру (до їх категорії
належить спір по цій справі) на користь
Державного бюджету України підлягає
сплаті судовий збір у розмірі 1
мінімальної заробітної плати,
встановленої Законом України "Про
Державний бюджет на 2013 рік" на 1 січня 2013
року (1147,00 грн.), оскільки прокурор
звернувся з цим позовом до суду 17.12.2013
(а.с.3-5).

На підставі викладеного, ст.ст.19,144
Конституції України, ст.ст.11,16,202,626,651-654
Цивільного кодексу України; ст.ст.93, 125
Земельного кодексу України;
ст.ст.179-181,188 Господарського кодексу
України; ст.ст.1,13,20,30 Закону України від
06.10.98 року № 161-ХІУ "Про оренду землі"; ст.
26 Закону України від 21.05.1997 року №280/97-ВР
"Про місцеве самоврядування в Україні",
керуючись ст.ст.43,47,ч.3
ст.22,ст.ст.32-34,43,44,49,75,82, п.2 ст.83, ст.ст.84 та
85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд
Луганської області -

В И Р І Ш И В :

1.Позов Прокурора Артемівського
району міста Луганська в інтересах
держави в особі Олександрівської
міської міста Луганська до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - про внесення
змін до договору оренди землі -
задовольнити повністю.

2.Внести зміни до договору оренди,
укладеного між Олександрівською
міською радою міста Луганська
(орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар) 10
червня 2003 року, у нотаріальній формі, за
реєстром №2171, державна реєстрація від
02 липня 2003 року №53, зі змінами до нього,
- предметом якого є земельна ділянка
площею 1,0617 га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 надана в оренду
терміном на 49 років під розміщення цеху
для виготовлення пам'ятників, а саме:

абзац другий підпункту 2.2.
розділу 2 "Орендна плата" договору
викласти у новій редакції:

"Річна орендна плата встановлюється у
розмірі земельного податку із
застосуванням до нього договірного
коефіцієнту 3".

2.1.Відповідно до приписів ст. 125
Земельного кодексу України та ст. 4
Закону України від 01.07.2004 №1952-ІУ "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" зміни у
праві оренди земельної ділянки, про які
йдеться у пункті 2 цього рішення,
підлягають державній реєстрації.

3.Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 - на
користь Державного бюджету України на
рахунок: №3006, банк - ГУ ДКСУ в
Луганській області, МФО 804013; одержувач
коштів: УДКСУ у м. Луганську, код ОКПО
37991503, ККД - 22030001, символ звітності банку
- 206, - судовий збір (Державна судова
адміністрація України, 050) у сумі 1147
(одна тисяча сто сорок сім) грн. 00 коп.;
після набрання рішенням законної сили
видати наказ Державній податковій
інспекції у місті Ялта Автономної
Республіки Крим.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у
судовому засіданні 06.02.2014 оголошено
лише вступну та резолютивну частини
рішення.

Рішення набуває законної сили
після закінчення 10-денного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до статті 84 ГПК України.

Рішення складено у повному обсязі
та підписано - 08 лютого 2014 року.

Суддя
А.П.Середа