ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28 січня 2014 р. Справа №
903/1467/13

Суддя господарського суду
Волинської області Бондарєв С.В.,
розглянувши матеріали по справі

за позовом Приватного підприємства
"Айслаг", м. Луцьк

до відповідача Фермерського
господарства "Волиньагрохолдинг", с.
Маяки, Луцького р-ну, Волинської обл.

про стягнення 77 692,15грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Процик В.І., дов. від
18.11.2013р. №77

від відповідача: н/з

В судовому засіданні 22.01.2014р. у
відповідності до ст. 77 ГПК України
оголошено перерву до 28.01.2014р. до 16:00год.

Відповідно до ст. 20
Господарського процесуального кодексу
України представнику позивача
роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді заявлено не було. В судовому
засіданні учаснику судового процесу
згідно ст. 22 ГПК України роз'яснено
процесуальні права та обов'язки.

В судовому засіданні 28.01.2014 року
відповідно до ст. 85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

СУТЬ СПОРУ: Позивач- Приватне
підприємство "Айслаг"-звернувся до
господарського суду з позовом до
відповідача- Фермерського
господарства "Волиньагрохолдинг"-про
стягнення коштів в сумі 77
692,15грн.-відсотків за користування
товарним кредитом згідно п. 5.2. договору
поставки від 07.09.2012р. №396.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на неналежне виконання
відповідачем умов договору поставки
від 07.09.2012р. №396 щодо своєчасної оплати
поставленого по накладній на
відвантаження палива №003689 від 11.09.2012р.
товару, а саме палива дизельного
підвищеної якості (Євро) марка С виду І
на загальну суму 46 802,70грн.

Ухвалою суду від 05.12.2013р. порушено
провадження по справі та зобов'язано
сторін представити суду: позивача-
оригінали, долучених до позову доказів,
статут, довідку реєстратора щодо
реєстрації відповідача та за якою
адресою; відповідача- письмові
пояснення (обгрунтовані доводи та
заперечення) по суті позовних вимог.

Представник позивача в судовому
засіданні 18.12.2013р. позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити
останні в повному обсязі.

Водночас, клопотанням від 17.12.2013р.
№01-03/458, долучив до матеріалів справи
копію статуту ПП "Айслаг" (нова
редакція), затвердженого Рішенням
засновника ПП "Айслаг" №01 від 19.01.2011р.,
зареєстрованого 19.01.2011р. за №3000166
та журнал-ордер і відомість по рахунку
361 за період з 07.09.2012р. по 17.12.2013р.

Ухвалою суду від 18.12.2013р. розгляд
спору відкладався згідно ст. 77 ГПК
України з метою повного та всебічного
з'ясування всіх обставин по справі,
зважаючи на нез'явлення відповідача в
судове засідання, неподання ним
витребуваних судом доказів та
необхідністю витребування додаткових
доказів по справі.

Крім того, сторін зобов'язано
представити суду: позивача-довідку
реєстратора щодо реєстрації
відповідача та за якою адресою;
додаткові пояснення щодо проплати;
докази оплати; відповідача-письмові
пояснення (обгрунтовані доводи та
заперечення) по суті позовних вимог;
докази оплати.

В судовому засіданні 22.01.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити
останні в повному обсязі.

Представник відповідача в
судовому засіданні 22.01.2014р. у відзиві на
позовну заяву позов не визнав. В
обґрунтування своїх заперечень
зазначив, що ФГ "Волиньагрохолдинг" в
особі голови господарства Корнійчук
Р.А. не підписувало спірного договору
поставки від 07.09.2012р. №396.

Повідомив, що до господарського
суду Волинської області подано позов
про визнання договору поставки від
07.09.2012р. №396 недійсним.

Вказав, що поставлене дизпаливо
на підставі накладної №003689 від 11.09.2012р.
вартістю 46 802,70грн. повністю оплачене
відповідачем та будь-якої іншої
заборгованості по поставці
паливно-мастильних матеріалів від ПП
"Айслаг" у відповідача немає.

Долучив до матеріалів справи
копії платіжного доручення №3039 від
13.09.2012р. на суму 50 000,00грн. та позовної
заяви ФГ "Волиньагрохолдинг" до ПП
"Айслаг" про визнання договору
поставки від 07.09.2012р. №396 недійсним.

В судовому засіданні
22.01.2014р.відповідно до ст. 77 ГПК України
оголошено перерву до 28.01.2014р. до 16:00год.
для представлення додаткових доказів
по справі.

28.01.2014р. через канцелярію суду
представником відповідача подано
клопотання від 28.01.2014р. №б/н про
відкладення розгляду справи, в звязку з
неможливістю прибуття повноважного
представника в судове засідання та
неможливість подання доказів
прийняття позовної заяви ФГ
"Волиньагрохолдинг" до ПП "Айслаг" про
визнання договору поставки від 07.09.2012р.
№396 недійсним.

В судовому засіданні 28.01.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити
останні в повному обсязі. Водночас,
проти клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи,
заперечив, в зв'язку з закінченням
строку розгляду справи.

Відповідач в судове засідання 28.01.2014р.
не з'явився, витребуваних доказів по
справі суду не надав, хоча належним
чином був повідомлений про дату, час та
місце судового розгляду спору, що
стверджується підписом уповноваженого
представника відповідача в
повідомленні про перерву від 22.01.2014р.,
та про що зазначено у протоколі
судового засідання від 22.01.2014р.

Вищий господарський суд України у п. 3.9.1
постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
зазначив, що у разі присутності сторони
або іншого учасника судового процесу в
судовому засіданні протокол судового
засідання, в якому відображені
відомості про явку сторін (пункт 4
частини другої статті 81-1 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання.

Суд, розглянувши клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи, ухвалив відхилити останнє у
зв'язку з його необґрунтованістю.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Вищий господарський суд у п. 3.9.2
постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
зауважив, що господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Явка відповідача обов'язковою не
визнавалась, відповідач не був
позбавлений права на направлення в
судове засідання іншого повноважного
представника, направлення пояснень
поштою.

Зважаючи на те, що вимоги суду не
виконані, витребувані докази суду не
надані, відповідач представника в
судове засідання не направив, хоча
належним чином був повідомлений про
час та місце розгляду справи, письмові
докази міг відправити поштою і вправі
був забезпечити явку представника на
власний розсуд; спливає строк розгляду
спору, господарський суд, визнавши
зібрані докази достатніми для розгляду
спору за наявними в справі матеріалами
відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, -

встановив:

07 вересня 2012 року між Приватним
підприємством "Айслаг" та Фермерським
господарством "Волиньагрохолдинг" був
укладений договір поставки № 396
(далі-договір). (а.с. 9-10)

Відповідно до ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з договору. Між
сторонами зобов'язання виникли з
договору поставки №396 від 07.09.2012 року.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. п. 1, 2.2, 5.1 договору
позивач зобов'язався поставити та
передати або передати зі свого складу
відповідачу у власність нафтопродукти
в асортименті, кількості за ціною, що
зазначені в накладних, які
підписуються представниками сторін
договору, а відповідач зобов'язується
прийняти та оплатити товар на умовах
даного договору. Загальна кількість
товару, асортимент і ціна товару
погоджується сторонами при формуванні
замовлення та визначаються в
накладних, які підписуються сторонами.
Відповідач має право здійснити повну
або часткову оплату отриманого товару
на розрахунковий рахунок позивача
протягом тридцяти календарних днів з
дня відвантаження, зазначеного в
накладних.

На виконання умов договору позивач,
зокрема, поставив та передав
відповідачу, на підставі довіреності
№322 від 03.09.2012 року (а. с. 12), дизпаливо,
що підтверджується накладною на
відвантаження палива № 003689 від 11.09.2012
року (а. с. 11).

Відповідач належними та допустимими
доказами відповідної обставини не
заперечив.

Взяті на себе зобов'язання позивачем
виконані належним чином та у повному
обсязі. Претензій з боку відповідача
щодо кількості чи якості продукції не
поступало.

Позивач зазначає, що відповідач
оплатив отриманий товар з пропуском
встановленого договором поставки
тридцятиденного строку - 03.12.2012 року, що
підтверджується платіжним дорученням
№58 від 03.12.2012 року (а. с. 13).

Представник відповідача зазначає, що
оплата товару, поставленого на
підставі спірної накладної, відбулася
13.09.2012 року, що підтверджується
платіжним дорученням №3039.

Суд не може погодитися із таким
твердженням представника відповідача,
оскільки в платіжному дорученні №3039
від 13.09.2012 року зазначено призначення
платежу: "за ПММ". В усіх долучених до
матеріалів справи платіжних
дорученнях на оплату товару,
поставленого Приватним підприємством
"Айслаг" Фермерському господарству
"Волиньагрохолдинг", призначення
платежу зазначено: "за ПММ".

Відтак, представник позивача в
судовому засіданні зазначає, що кошти,
які надходять від відповідача
зараховуються в оплату його
попереднього боргу перед ПП "Айслаг".

Відповідачем не доведено
належними та допустимими доказами, що
товар згідно спірної накладної
оплачений в строки, передбачені
договором поставки.

Враховуючи викладене, суд вважає
правомірним твердження позивача, що
відповідач товар, отриманий згідно
накладної на відвантаження палива №
003689 від 11.09.2012 року (а. с. 11) оплачено з
пропуском встановленого договором
поставки тридцятиденного строку -
03.12.2012 року, що підтверджується
платіжним дорученням №58 від 03.12.2012 року
(а. с. 13).

Згідно п. п. 5.2, 5.3 договору у
випадку не оплати відповідачем
відвантаженої партії товару в строки,
вказані в п.5.1 даного договору (протягом
тридцяти днів з дня відвантаження),
позивач має право рахувати, а
відповідач дає згоду на те, щоб
неоплачений товар рахувався
поставленим на умовах товарного
кредиту, терміном на 60 (шістдесят)
календарних днів, починаючи з дня
відвантаження товару з нарахуванням
відповідачу 2% за кожен день
використання товарного кредиту. Під
наданням позивачем згоди на те, щоб
неоплачений товар рахувався
поставленим на умовах товарного
кредиту розуміється підписання даного
договору. Відповідач зобов'язаний
оплатити суму товарного кредиту на 61
день від дати відвантаження вказаної в
накладній.

14.10.2013 року позивач на адресу
відповідача надіслав лист-вимогу,
зокрема, про сплату заборгованості по
оплаті відсотків за користування
товарним кредитом в сумі 77 692 грн. 15 коп.
(а. с. 14), яка останнім виконана не була.

Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Відтак, згідно умов договору
відповідач прострочив виконання
зобов'язань по оплаті товару (46 802 грн. 70
коп.) на 83 днів (11.09.2012 року - поставка,
03.12.2012 - оплата), тому заборгованість по
сплаті 2% відсотків за користування
товарним кредитом за кожен день
прострочки становить 77 692 грн. 15 коп.

Договір поставки №396 від 07.12.2012р. на час
розгляду спору в установленому законом
порядку не визнано недійсним.

Під товарним кредитом розуміють
товари, які передаються резидентом або
нерезидентом у власність юридичним чи
фізичним особам на умовах угоди, що
передбачає відстрочення кінцевого
розрахунку на визначений строк та під
процент. Товарний кредит передбачає
передання права власності на товари
покупцю у момент підписання договору
або в момент фізичного отримання
товарів таким покупцем, незалежно від
часу погашення заборгованості. (ст. 14
Податкового кодексу України).

Підписавши договір № 396,
позивач-ПП "Айслаг" та відповідач- ФГ
"Волиньагрохолдинг" домовились, що
останній має право здійснити оплату
отриманого товару протягом 30
календарних днів, або неоплачений
товар рахується поставленим на умовах
товарного кредиту зі сплатою два
відсотка за кожен день його
використання.

Даний договір надає право вибору
відповідачу: оплатити поставлений
товар протягом 30 календарних днів або
скористатись товарним кредитом і
оплатити суму товарного кредиту і
відсотків за його використання на 61-й
день від дати відвантаження вказаної в
накладній. В даному випадку відповідач
користувався товарним кредитом, що
стверджується платіжними дорученнями
наявними в матеріалах справи.

Право господарюючого суб'єкта
кредитувати інших за рахунок власного
майна випливає з його повноважень
власника, які встановлені
Господарським Кодексом України (ст.5,
ст.6, ст.67).

Крім цього, згідно зі ст. 627 ЦК
України сторони договору на власний
розсуд визначають його зміст і
формують його конкретні умови, а згідно
зі ст.628 ч.2 Цивільного Кодексу України
сторони мають право укласти договір, в
якому містяться елементи різних
договорів (змішаний договір). Договір
поставки товарів на умовах товарного
кредиту відповідає вказаній статті
закону.

На підставі аналізу положень
Цивільного кодексу України, суд також
дійшов до висновку, що передбачені
договором проценти є саме процентами
за користування товарним кредитом
відповідно до частини п'ятої статті 694
ЦК України та стягуються незалежно від
наявності вини боржника. Зазначені
проценти за своєю правовою природою є
боргом, тому зменшення їх розміру
неможливе.

Вказана позиція щодо правової
природи відсотків за користування
товарним кредитом викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 25.09.2012 № 32/5005/3471/2012;
постанові Рівненського апеляційного
господарського суду від 10.12.2013р.
№918/1443/13.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Згідно ст. 33 ГПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача є
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню.

Оскільки спір до суду доведений з вини
відповідача, витрати по сплаті
судового збору в сумі 1 720,50грн. слід
віднести на нього відповідно до ст.49
ГПК України.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 174, 218, 265 ГК України,
ст.ст. 525, 526, 627, 629, 694 ЦК України, ст.ст. 33,
34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський
суд, -

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Фермерського
господарства "Волиньагрохолдинг",
Волинська обл., Луцький р-н, с. Маяки,
вул. Бригадний двір, 16,

на користь Приватного
підприємства "Айслаг", Волинська обл., м.
Луцьк, вул. Стрілецька, 4

77 692,15грн. заборгованості та 1 720,50
грн. витрат по сплаті судового збору, а
всього 79 412,65грн.

Повне рішення складено

30.01.2014р.

Суддя
С. В. Бондарєв