КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2014 р. Справа№ 927/1339/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Авдеєва П.В.

Гончарова С.А.

за участю представників:

від позивача: представник - Буряк О.І. -
за довіреністю,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Фермерського господарства
"Борзнянське"

на рішення Господарського суду
Чернігівської області від 05.11.2013 р.

у справі № 927/1339/13 (суддя Оленич Т.Г.)

за позовом Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Дружба-Нова", с.
Озеряни Варвинського р-ну
Чернігівської обл.

до Фермерського господарства
"Борзнянське", м. Борзна Чернігівської
обл.

про стягнення 54 080,47 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 р. Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Дружба-Нова»
звернулось до Господарського суду
Чернігівської області з позовом до
Фермерського господарства
"Борзнянське" про стягнення з
відповідача 54080грн.47коп. боргу по
оплаті робіт по дискуванню та внесенню
КАС, наданих згідно із актом №31/08-30 від
31.08.2013 здачі-прийняття робіт (надання
послуг).

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області від 05.11.2013 р. у
справі №927/1339/13 позов задоволено
повністю, стягнуто з фермерського
господарства "Борзнянське",
Чернігівська область, м.Борзна,
вул.Шевченка, б.28, кв.2 на користь
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
"Дружба-Нова" 54080грн.47коп. боргу,
1720грн.50коп. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Фермерське господарство "Борзнянське"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення суду першої інстанції є
незаконним, необґрунтованим, таким, що
прийнято внаслідок порушення та
неправильного застосування норм
матеріального права, а також порушення
норм процесуального права, що призвели
до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
зазначає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
належним чином дослідив наявні докази,
дав їм належну оцінку та прийняв
законне та обґрунтоване рішення.

Представник позивача в судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечував, просив залишити її
без задоволення, а оскаржуване рішення
без змін.

Відповідач явку свого представника в
судове засідання не забезпечив, про час
і місце розгляду справи повідомлений
належним чином, клопотань про
відкладення розгляду справи не
надходило.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Неявка представника відповідача в
судове засідання не перешкоджає
розгляду справи, оскільки в матеріалах
справи достатньо доказів для вирішення
спору по суті.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення
представника позивача, колегія суддів
дійшла до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржуване рішення без
змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до акту №31/08-30 від 31.08.2013
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
позивачем (виконавцем) для відповідача
(замовника) проведені роботи по
дискуванню та внесення КАС загальною
вартістю з ПДВ 54080грн.47коп.

Зі змісту даного акту вбачається, що в
ньому відсутнє застереження замовника
щодо якості та обсягу виконаних робіт;
останній підписаний сторонами та
скріплений печатками сторін, що, в свою
чергу, свідчить про належне виконання
позивачем зобов'язання.

Отже, факт виконання позивачем для
відповідача робіт у визначених в акті
№31/08-30 від 31.08.2013 обсягах відповідачем
також не спростований.

Для оплати виконаних робіт позивачем
виписано та передано відповідачу
рахунок-фактуру №СФ-0002181 від 31.08.2013, на
який є посилання також і в акті №31/08-30
від 31.08.2013 здачі-прийняття робіт
(надання послуг).

На адресу відповідача направлялась
вимога №09/10-13 від 09.10.2013 про здійснення
такої оплати протягом 7 днів, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи фіскальним чеком №5174 від 10.10.2013
та описом вкладення у цінний лист.

Факт надіслання 10.10.2013 позивачем на
адресу відповідача вищевказаної
вимоги також визнається відповідачем у
відзиві на позов.

За твердженням позивача, відповідач
виконані згідно із актом №31/08-30 від
31.08.2013 здачі-прийняття робіт (надання
послуг) роботи не оплатив, що стало
підставою для звернення до
господарського суду з даним позовом.

Відповідно до ст.173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно зі ст.174 Господарського кодексу
України господарські зобов'язання
можуть виникати: безпосередньо із
закону або іншого нормативно-правового
акта, що регулює господарську
діяльність; з акту управління
господарською діяльністю; з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать; внаслідок
заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом
господарювання, придбання або
збереження майна суб'єкта або суб'єктом
господарювання за рахунок іншої особи
без достатніх на те підстав; у
результаті створення об'єктів
інтелектуальної власності та інших дій
суб'єктів, а також внаслідок подій, з
якими закон пов'язує настання правових
наслідків у сфері господарювання.

Статтею 175 Господарського кодексу
України визначається, що
цивільно-правові зобов'язання, які
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, та в силу
яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку
визнаються майново-господарськими.
Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Аналогічні приписи щодо визначення
зобов'язання та підстав їх виникнення
містяться у ст.ст.11, 509 Цивільного
кодексу України.

Таким чином, однією із підстав
виникнення господарського
зобов'язання є юридично значимі дії
суб'єктів господарювання, наслідком
вчинення яких є встановлення, зміна або
припинення взаємних прав та обов'язків
сторін.

За своєю правовою природою відносини,
які виникли між сторонами є
відносинами з надання послуг, оскільки
їх об'єктом є вчинення виконавцем
певних дій, які споживаються
замовником в процесі їх надання, та
який не має матеріального (речового)
результату, що може бути переданий
замовнику.

За змістом ч.1 ст.205, ст.639 Цивільного
кодексу України правочин, різновидом
якого є і договір, може бути укладений у
будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми
договору не встановлені законом.

В силу ч.2 ст.205 Цивільного кодексу
України правочин, для якого не
встановлено обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Спеціальними положеннями Цивільного
кодексу України, які містяться в главі
54 цього Кодексу, не встановлено
обмежень щодо виникнення
правовідносин з надання послуг тільки
на підставі письмового договору та не
передбачено, що недодержання сторонами
письмової форми такого договору має
наслідком його недійсність.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов до обгрунтованого висновку, що
до правовідносин, які виникли між
сторонами, мають застосовуватись норми
закону, які регулюють правовідносини з
надання послуг.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Факт надання позивачем відповідачу
послуг по дискуванню та внесенню КАС
загальною вартістю 54080грн.47коп.
підтверджується підписаним сторонами
та скріпленим печатками сторін актом
№31/08-30 від 31.08.2013 здачі-прийняття робіт
(надання послуг).

Відповідно до ст.903 Цивільного кодексу
України, якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Договір у вигляді єдиного письмового
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками, з приводу
надання послуг, стягнення
заборгованості по оплаті яких є
предметом розгляду в межах даної
справи, між сторонами не укладався. В
акті №31/08-30 від 31.08.2013 здачі-прийняття
робіт (надання послуг) строку або
терміну оплати відповідачем спожитих
послуг не визначено.

Тобто, в частині визначення строку
виконання відповідачем зобов'язання з
оплати наданих позивачем послуг мають
застосовуватись загальні положення
чинного законодавства щодо виконання
зобов'язань.

В силу ч.2 ст.530 Цивільного кодексу
України якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Так, 10.10.2013 позивачем пред'явлено
відповідачу вимогу оплатити виконані
згідно акту №31/08-30 від 31.08.2013
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
послуги по дискуванню та внесенню КАС
протягом семи днів.

Отже, послуги мали бути оплачені
відповідачем до 17 жовтня 2013 року
включно.

Відповідач доказів повної або
часткової оплати отриманих від
позивача послуг, визначених в акті
№31/08-30 від 31.08.2013 здачі-прийняття робіт
(надання послуг), не надав, не вжив
заходів до належного виконання свого
обов'язку з оплати спожитих послуг,
внаслідок чого відбулось прострочення
виконання зобов'язання, чим порушено
права позивача.

В силу ст.193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань.

Оскільки матеріалами справи
підтверджується факт неналежного
виконання відповідачем зобов'язання по
оплаті вартості отриманих послуг, на
момент винесення рішення відповідач
доказів оплати послуг не представив, а
тому місцевий господарський суд дійшов
правомірного висновку, що з
відповідача підлягає стягненню
54080грн.47коп. боргу.

При цьому колегія суддів відхиляє
твердження апеляційної скарги щодо не
укладання договору між сторонами у
письмовій формі з наступних підстав.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 181 ГК України
допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони; правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку.

Отже, підписавши та скріпивши
відбитками печаток акт здачі-прийняття
робіт (надання послуг) №31/08-30 від
31.08.2013р., сторонами укладено договір про
надання послуг.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не можуть бути підставою
для скасування рішення.

З огляду на викладені обставини,
місцевий господарський суд дійшов
правильного висновку про задоволення
позову повністю, з даним висновком
погоджується і колегія суддів,
оскільки він відповідає обставинам
справи та вимогам законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 103 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право
залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що місцевим господарським
судом повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи та надано їм належну
правову оцінку, рішення суду першої
інстанції відповідає законодавству,
матеріалам справи та не вбачає підстав
для задоволення апеляційної скарги і
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського
господарства "Борзнянське" залишити
без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Чернігівської області від 05.11.2013 року у
справі № 927/1339/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 927/1339/13 повернути
до Господарського суду Чернігівської
області.

Постанова може бути оскаржена впродовж
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
В.В. Куксов

Судді
П.В. Авдеєв

С.А. Гончаров