ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2014 року Справа №
904/7851/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Антонік С.Г.
(доповідач)

суддів: Чимбар Л.О., Чоха Л.В.

при секретарі судового засідання:
Ревкова Г.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Букоємський Р.В.,
представник, довіреність №14-325 від
16.03.12;

від відповідача: Лихина М.М.,
представник, довіреність №147-Д від
30.12.13;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства "
Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 24.12.2013 року у справі №
904/7851/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства " Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Публічного акціонерного товариства
" Криворіжгаз", м.Кривий Ріг

про стягнення 17 440 грн. 85коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 24.03.2013 р.
(суддя Кармазіна Л.П.) позовні вимоги
задоволено частково.

Стягнуто з публічного акціонерного
товариства "Криворіжгаз" на користь
публічного акціонерного товариства
Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 5008 грн. 79 коп. пені,
5918 грн. 92 коп. штрафу, 1481 грн. 08 коп. 3%
річних та суму сплаченого судового
збору у розмірі 1686 грн. 10 коп.

В решті позову відмовлено.

Рішення господарського суду
мотивоване порушенням умов договору
щодо строку оплати за поставлений
товар відповідачем перед позивачем.

Частково відмовляючи в задоволенні
позову та зменшуючи суму пені і штрафу
суд виходив з того, що пеня за період з
21.01.2013 року по 01.03.2013р. у сумі 249грн. 98 коп.
та штраф за період з 14.02.2013 року по
01.03.2013р. в сумі 98,78 грн. нараховані
позивачем в період дії мораторію.

Крім того, суд взяв до уваги тяжке
фінансове становище відповідача, суд
зменшив на 30% розмір пені і штрафу.

Не погодившись з рішенням суду позивач
звернувся до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що правомірно та на підставі Договору
№ 104/12-РО від 30.03.12 нарахував штраф та
пеню відповідачу. Позивач наголошує, що
відповідно до ст.. 233 ГК України,
зменшення розміру неустойки
передбачено у випадку, якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, і
можливе за рішенням суду. При цьому суд,
як зазначає позивач, в оскаржуваному
рішенні не надав обґрунтування щодо
наявності збитків. Також зазначає, що
Вищим господарським судом України було
прийнято ряд постанов в яких колегії
суддів приходять до висновку, що
відсутність вини відповідача у
виникненні боргу, його важкий
фінансовий стан не є винятковим
випадком та підставою для зменшення
неустойки. При розгляді даної справи,
суд дослідив лише ступінь виконання
зобов'язання боржником, не виконавши
при цьому вимоги закону щодо оцінки
майнового стану сторін, які беруть
участь у зобов'язанні, ті інших
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, що призвели до порушення ст..551 ЦК
України та ст..233 ГК України. Вважає
рішення суду від 24.12.2014р. таким, що
підлягає скасуванню в частині
зменшення пені та штрафу.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи наведені в
апеляційній скарзі.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу
не надав. Заявив письмове клопотання
про припинення провадження у справі у
зв'язку з укладанням 28.01.2014р. сторонами
додаткової угоди № 2 до договору на
купівлю-продаж природного газу від
30.03.2012р. № 104/12-РО, якою змінено абз.2 п.6.2.
ст..6 «порядок та умови проведення
розрахунків», а саме «остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
за договором здійснюється до 31.01.2014р.».

Представник відповідача в судовому
засіданні просить клопотання
задовольнити, припинити провадження
по справі, оскільки зобов'язання по
сплаті за спожитий газ, відповідно до
Додаткової угоди №2, не настали, а тому
безпідставним є нарахування пені,
штрафу та 3% річних.

Що стосується даного клопотання, то
колегія суддів вважає, що воно не
підлягає задоволенню у зв'язку з
наступним.

Пунктом 6.2. Договору сторони
встановили, що остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 20-го числа наступного за місяцем
поставки газу з поточних рахунків
покупця.

Додатковою угодою № 2 від 28.01.2014р.
сторони змінили термін остаточного
розрахунку до 31.01.2014р.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач повністю
розрахувався за отриманий за Договором
газ 01.03.2013р. Тобто на момент укладання
додаткової угоди №2 вже було здійснено
остаточний розрахунок відповідачем.

Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України,
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовленні ним. Не дотримання цієї
вимоги, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК
України є підставою для визнання
правочину недійсним.

Пункт 1 ст.83 ГПК України надає суду
право визнати недійсним повністю чи у
певній частині пов'язаний з предметом
спору договір, який суперечить
законодавству.

Оскільки додаткова угода №2 від 28.01.2014р.
не направлена на реальне настання
правових наслідків щодо здійснення
остаточного розрахунку, чим суперечить
закону то колегія суддів вважає за
необхідне визнати її недійсною.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування норм чинного
законодавства при винесенні рішення
суду, встановила наступне.

30.03.2012 року між ПАТ Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (продавець) та ПАТ
"Криворіжгаз" (покупець) укладений
договір №104/12-РО про купівлю-продаж
природного газу, з додатковою угодою №
1 від 30.07.2012р.

Згідно п.1.1. Договору, продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ, а
покупець зобов'язується прийняти і
оплатити газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для подальшої реалізації релігійним
організаціям (крім обсягів, що
використовуються для
виробничо-комерційної діяльності), які
є кінцевими споживачами газу.

Згідно п. 2.1. договору, продавець
передає покупцеві у період з 01.02.12р. по
31.12.12р. газ обсязі до 278,000 тис.куб.м, у
тому числі по місяцях кварталів.

Як вбачається з п.5.2. Договору ціна за 1000
куб.м. природного газу без урахування
ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки
до затвердженого тарифу на природний
газ, тарифів на транспортування,
розподіл і постачання природного газу
за регульованим становить:

газ, який використовується споживачами
за умови, що споживання не перевищує 2500
куб.м на рік:

- при наявності газових лічильників
231,6667 грн., крім того ПДВ 20%;

- при відсутності газових лічильників
290,9804 грн., крім того ПДВ 20%;

газ, який використовується споживачами
за умови, що споживання не перевищує 6000
куб.м на рік:

- при наявності газових лічильників
536,0784 грн., крім того ПДВ 20%;

- при відсутності газових лічильників
625,7843 грн., крім того ПДВ 20%;

газ, який використовується споживачами
за умови, що споживання не перевищує 12000
куб.м на рік:

- при наявності газових лічильників
1475,7843 грн., крім того ПДВ 20%;

- при відсутності газових лічильників
1659,6078 грн., крім того ПДВ 20%;

газ, який використовується споживачами
за умови, що споживання перевищує 12000
куб.м на рік:

- при наявності газових лічильників
1833,1373 грн., крім того ПДВ 20%;

- при відсутності газових лічильників
2052,5000 грн., крім того ПДВ 20%;

Оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати планових обсягів газу
протягом місяця поставки з урахуванням
положень п. 6.2. договору, а саме оплата
за газ здійснюється з поточного
рахунка із спеціальним режимом
використання покупця на поточний
рахунок із спеціальним режимом
використання продавця відповідно до
вимог Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу"
кожного банківського дня
розрахункового місяця згідно з
алгоритмом розподілу коштів,
установленим відповідною постановою
НКРЕ, та зараховується як оплата за газ
в тому ж місяці, в якому надійшли кошти.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 20-го
числа наступного за місяцем поставки
газу з поточних рахунків покупця.

Пунктом 7.2. Договору сторони
передбачили нарахування пені за
несвоєчасну оплату у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період
за який сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплачується штраф у розмірі 7 відсотків
від суми простроченого платежу.

Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України
(ст.ст.525, 526 ЦК України), суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язання, крім випадків,
передбачених законом.

На виконання умов договору позивачем
протягом періоду з березня 2012 року по
грудень 2012 року було передано, а
відповідачем прийнято природний
газ на загальну суму 233 395 грн. 99 коп., що
підтверджується актами приймання
передачі. Всі акти підписані
представниками сторін та посвідчені
печатками.

Відповідач свої зобов'язання за
договором виконував неналежним чином.
Оплату здійснював в порушення строків
передбачених договором.

Так, відповідач остаточний розрахунок
мав здійснити: за газ поставлений в
березні 2012 року (80457,38 грн.) - в строк до
20.04.2012 року включно, в квітні 2012 року
(30513,84грн.) - в строк до 20.05.2012 року
включно; в травні 2012 року (3216,35 грн.) - в
строк до 20.06.2012 року включно; в червні
2012 року (3472,10 грн.) - в строк до 20.07.2012 року
включно, в липні 2012 року (3134,52 грн.) - в
строк до 20.08.2012 року включно, в серпні
2012 року (2482,84 грн.) - в строк до 20.09.2012 року
включно. Відповідачем оплата за
вищезазначені поставки газу здійснена
26.09.2012р.

За газ отриманий в вересні 2012 року (6614,44
грн.) та в жовтні 2012 року (4331,90 грн.)
відповідач розрахувався своєчасно.

За газ отриманий в листопаді 2012 року
(30043,52 грн.) своєчасно здійснив оплату в
сумі 26 615,77 грн., а 3 427,75 грн. сплачено
03.01.2013р.

За газ отриманий в грудні 2012 року (69129,10
грн.) своєчасно сплатив 44724,52 грн., 22 993,41
грн. сплатив лише 13.02.2013р. та 1 411,176 грн.
лише 01.03.2013р.

У зв'язку з порушенням відповідачем
умов договору щодо оплати отриманого
газу, позивач відповідно до п.7.2.
Договору нарахував пеню у розмірі 7 405
грн. 39 коп., штрафу в сумі 8 554,38 грн., а
також відповідно до п.625 ЦК України 3%
річних у сумі 1 481грн.08коп. та звернувся
до суду з позовом про стягнення з
відповідача нарахованих сум.

Згідно ст..625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем розрахунок 3% річних
здійснено правильно. Тому
господарський суд обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги в частині
стягнення 1 481,08 грн. 3% річних.

Право позивача на нарахування та
стягнення пені і штрафу передбачені ч.1
ст.216, ч.1, 2 ст.218, ст..230 ГК України та п.7.2.
Договору.

Однак при вирішенні питання щодо
стягнення пені та штрафу господарський
суд неправильно застосував норми
матеріального права, а саме Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Як встановлено матеріалами справи,
господарським судом Дніпропетровської
області 08.01.2013р. порушено провадження у
справі про банкрутство ПАТ
«Криворіжгаз» та введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів(а.с.62).

Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
в редакції, яка застосовується при
розгляді справи про банкрутство
відповідача, протягом дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів не
нараховується неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань….

Таким чином, Законом встановлений
проміжок часу протягом якого не
нараховується неустойка (штраф, пеня) -
з дня введення мораторію і до його
відміни. При цьому період виникнення
заборгованості, на який нараховуються
штрафні санкції, не має значення. Закон
саме забороняє нарахування в період
дії мораторію.

Господарський суд помилково дійшов
висновку, що оскільки зобов'язання щодо
оплати за отриманий газ, нарахування
штрафних санкцій відбулось у 2012 році,
тобто до порушення провадження у
справі про банкрутство то дія
мораторію не поширюється на нараховані
штрафні санкції.

Колегія суддів звертає увагу, що в
даному випадку при застосуванні ч.4 ст.12
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» до уваги
необхідно приймати не час (період)
виникнення та існування права на
нарахування штрафних санкцій, а саме
час їх нарахування.

Позивач нарахував пеню та штраф і
звернувся з позовною заявою до
відповідача 07.10.2013р., тобто в період дії
мораторію, що суперечить
вищезазначеному Закону. Тому позовні
вимоги в цій частині задоволенню не
підлягають.

Що стосується доводів позивача в
апеляційній скарзі про безпідставне
зменшення судом суми пені та штрафу на
30% то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського
кодексу України у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому, повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, а також повинен
врахувати інші інтереси сторін.

Згідно п.3.17.4. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Колегія суддів звертає увагу, що
господарський суд не виконав вимог
вищезазначених норм права та постанови
пленуму ВГСУ.

Посилаючись на майновий стан сторін,
господарський суд в рішенні не
зазначив, який же є майновий стан
сторін, що приймається ним до уваги;
безпідставно зазначив, що кінцевими
споживачами газу є установи та
організації, що фінансуються з бюджету,
оскільки за умовами договору газ
поставлявся для релігійних
організацій.

Фактично, в рішенні судом наведена лише
одна підстава - ступінь виконання
боржником зобов'язання та нарахування
3% річних і не наведено жодних інших
підстав, що є недостатнім для зменшення
розміру пені та штрафу.

Тому колегія суддів погоджується з
апеляційною скаргою позивача про
порушення судом норм матеріального і
процесуального права при зменшенні
штрафних санкцій. Однак апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
оскільки позовні вимоги в частині
стягнення пені та штрафу не підлягають
задоволенню.

З урахуванням викладеного рішення суду
підлягає частковому скасуванню у
зв'язку з неправильним застосуванням
норм матеріального права. Слід
прийняти нове рішення.

Витрати з судового збору покласти на
сторони пропорційно задоволеним
вимогам.

На підставі викладеного, керуючись
ст..49, п.1 ст.83, ст.ст. 101 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати недійсною Додаткову угоду № 2
до договору купівлі-продажу природного
газу від 30.03.2012р. № 104/12-РО, укладену
28.01.2014р. між Публічним акціонерним
товариством " Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" та
Публічним акціонерним товариством
«Криворіжгаз».

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства " Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 24.12.2013
року у справі № 904/7851/13 скасувати
частково. Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Криворіжгаз" (50051,
Дніпропетровська обл.., м.Кривий Ріг,
пр..Металургів, 1, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ,
вул.. Б.Хмельницького, 6, ) 1 481
грн. 08 коп. 3% річних та 146 грн. 07 коп.
витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Видачу наказу, з урахуванням
необхідних реквізитів, доручити
господарському суду Дніпропетровської
області.

Повний текст постанови складено
11.02.2014р.

Головуючий: __________________ С.Г.
Антонік

Судді: __________________ Л.В.
Чоха

__________________
Л.О.Чимбар