ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" січня 2014 р.Справа № 916/779/13

Позивач: Фізична особа - підприємець
ОСОБА_9

Відповідач: Фізична особа - підприємець
ОСОБА_2

Третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору: ОСОБА_3

Про зобов'язання усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою

Головуючий суддя Рога Н.В.

Суддя Брагіна
Я.В.

Суддя Зайцев
Ю.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_4 - довіреність №02
від 10.01.2013р.,

ОСОБА_5 - довіреність №481
від 12.04.2012р.,

ОСОБА_6 - довіреність №09
від 24.05.2013р.

Від відповідача: ОСОБА_7 - довіреність
№913 від 19.04.2013р.,

ОСОБА_8 - довіреність
№913 від 19.04.2013р.

Від третьої особи: ОСОБА_8 - довіреність
№912 від 19.04.2013р.

СУТЬ СПОРУ: Позивач - фізична особа -
підприємець ОСОБА_9 (далі- підприємець
ОСОБА_9) звернувся до господарського
суду Одеської області із позовом до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
(далі - підприємець ОСОБА_2), за участю
третьої особи на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - ОСОБА_3, про зобов'язання
відповідача усунути перешкоди в
користуванні підприємцем ОСОБА_9
земельною ділянкою площею 2,13 га за
адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення за
власний рахунок самочинно збудованої
на вказаній земельній ділянці будівлі.

Представники позивача позовну
заяву підтримують, наполягають на
задоволенні позову.

Відповідач проти позову заперечує
з мотивів, викладених у відзиві на
позовну заяву.

Третя особа на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору письмових міркувань щодо
позову до суду не надала. В судових
засіданнях представник третьої особи
повністю підтримує заперечення
відповідача та вважає позов
необґрунтованим та безпідставним.

Ухвалою суду від 25.04.2013р. справу
№916/779/13 призначено до колегіального
розгляду. Розпорядженням в.о голови
господарського суду Одеської області
від 25.04.2013р. визначено такий склад
колегії по розгляду даної справи:
головуючий суддя - Рога Н.В., судді
Зайцев Ю.О. та Меденцев П.А. Ухвалою суду
від 25.04.2013р. справу прийнято до
колегіального розгляду у такому складі
суду.

У зв'язку із знаходженням судді
Рога Н.В. у відпустці, за розпорядженням
голови суду справа розглядалася у
складі колегії суддів: головуючий
суддя Д'яченко Т.Г., Зайцев Ю.О. та
Меденцев П.А.

Розпорядженням голови
господарського суду Одеської області
від 21.10.2013р. справу передано на розгляд
колегії суддів у складі: головуючий
суддя - Рога Н.В., судді Зайцев Ю.О. та
Меденцев П.А. Ухвалою від 21.10.2013р. справу
прийнято до розгляду у такому складі
колегії суддів.

Розпорядженням голови
господарського суду Одеської області
від 05.11.2013р. у зв'язку із знаходженням
судді Рога Н.В. на лікарняному, справу
передано на розгляд колегії суддів у
складі: головуючий суддя Власова С.Г.,
судді Зайцев Ю.О. та Меденцев П.А.
Ухвалою від 05.11.2013р. справу прийнято до
розгляду у такому складі колегії
суддів.

Розпорядженням голови
господарського суду Одеської області
від 02.12.2013р., у зв'язку із виходом судді
Рога Н.В. з лікарняного, справу №916/779/13
передано на розгляд колегії суддів у
складі: головуючий суддя - Рога Н.В.,
судді Зайцев Ю.О. та Меденцев П.А.
Ухвалою від 02.12.2013р. справу прийнято до
розгляду у такому складі колегії
суддів.

Розпорядженням голови
господарського суду Одеської області
від 16.01.2014р. справу передано на розгляд
колегії суддів головуючий суддя - Рога
Н.В., судді Зайцев Ю.О. та Брагіна Я.В.
Ухвалою суду від 16.01.2014р. справу
прийнято до колегіального розгляду у
такому складі суду.

З метою повного та всебічного
розгляду справи, ухвалою суду від
04.06.2013р. було призначено
комплексну судову експертизу судову,
але, у зв'язку із ненаданням сторонами у
справі додаткових матеріалів,
необхідних для виконання експертизи.

За таких обставин, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, суд
встановив:

10 січня 2006р. між ВАТ "Одеське
шахтоуправління" (Продавець) та
підприємцем ОСОБА_9 (Покупець) був
укладений Договір №15 купівлі-продажу
майнового комплексу, згідно якого
Продавець зобов'язався продати належні
йому на праві власності будівлі,
споруди шахти «шахта "Фоміна -4 БИС"
площею 4693,6 кв.м, зазначені у технічному
паспорті шахти від 10.10.2005р., та
обладнання, що розташовані в АДРЕСА_1.
Склад , технічні характеристики об'єкта
і обладнання визначені сторонами в
додатку 31, що є невід'ємною частиною
Договору. Право власності переходить
до Покупця з моменту оплати повної
вартості об'єкта, а право користування
з моменту оплати першої частини
вартості 70 000 грн. у січні 2006р.

Відповідно до п.2.1.3 Договору Продавець
зобов'язався надати Покупцю заяву про
передачу всіх прав та повноважень
відносно переоформлення права
користування земельною ділянкою
площею 2,13 га, що розташована в АДРЕСА_1,
на користь Покупця.

Актом передачі у власність майна по
Договору №15 Продавець передав Покупцю
будівлі та споруди та земельну ділянку
площею 2,13 га, що зазначені у технічному
паспорті шахти від 10.10.2005р., та
Державному акті на право постійного
користування землею І-ОД №000099 від
21.09.2001р., а також обладнання.

17 травня 2006р. між ВАТ "Одеське
шахтоуправління" (Продавець) та
підприємцем ОСОБА_9 (Покупець) був
укладений Договір купівлі-продажу,
згідно якого Продавець продав, а
Покупець купив нежитлові будівлі, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та
складаються в цілому з чотирьох
нежитлових будівель загальною площею
4693, 60 кв.м, розташованих на земельній
ділянці площею 2, 13 га, що знаходиться у
постійному користуванні ВАТ "Одеське
шахтоуправління" на підставі
Державного акту на право постійного
користування І-ОД №000099, виданого
Біляївською районною радою Одеської
області 21.09.2001р., зареєстрованого у
книзі записів державних актів на право
постійного користування землею за №25.
Договір посвідчений нотаріально.
Право власності ОСОБА_9 на нежитлові
будівлі, розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 підтверджується Витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно.

Позивач у справі зазначає, що
відповідно до ст.120 Земельного кодексу
України та ст.377 Цивільного кодексу
України до нього перейшло право
користування земельною ділянкою
площею 2, 13 га за адресою : АДРЕСА_1, що
підтверджується рішенням
господарського суду Одеської області
від 27.06.2007р. у справі № 22/169-07-3866 та
постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 14.09.2007р. по цій
справі.

Позивач також зазначає, що з моменту
придбання ним вищезазначеного майна
відповідач - підприємець ОСОБА_2 чинив
перешкоди у користуванні власністю та
земельною ділянкою, на якій вона
розміщена. Зокрема, за вказівкою
відповідача було самовільно збудовано
будівлю, яка використовується для
проживання ОСОБА_3 На даний час у
підприємця ОСОБА_2 відсутні будь-які
документи щодо права користування
земельною ділянкою, що раніше належала
ВАТ "Одеське шахтоуправління".

За таких обставин, підприємець ОСОБА_9
вважає, що вона є єдиним законним
користувачем земельної ділянки площею
2, 13 га за адресою : АДРЕСА_1, але
незаконні дії відповідача позбавляють
її можливості користуватися її
частиною, зайнятою будівлею,
самовільно збудованою відповідачем.

Позивач зазначає, що відповідно до ч.2
ст.152 Земельного кодексу України
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю.

На підставі викладеного позивач
просить суд зобов'язати відповідача
усунути перешкоди в користуванні
підприємцем ОСОБА_9 земельною ділянкою
площею 2,13 га за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
знесення за власний рахунок самочинно
збудованої на вказаній земельній
ділянці будівлі.

Відповідач проти позову заперечує,
посилаючись на те, що відповідними
повноваженнями для звернення до суду з
позовом про знесення самочинного
будівництва наділені відповідні
органи державної влади або місцевого
самоврядування, до яких позивач не
відноситься.

Крім того, відповідач вважає, що
відповідно до ч. 2 ст.152 Земельного
кодексу України лише власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст.212 Земельного
кодексу України самовільно зайняті
земельні ділянки підлягають
поверненню лише власникам землі або
землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного
користування ними. За приписами ст.125
Земельного кодексу України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.
За таких обставин, на думку
відповідача, у зв'язку з тим, що
підприємець ОСОБА_9 не є належним
користувачем земельної ділянки, її
права як землекористувача не порушено.

Відповідач також звернув увагу
суду на наявність Ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03.10 2012р. у справі №6-26156св12,
якою встановлено, що до особи, яка
придбала житловий будинок, будівлю або
споруду після 31.12.2003р., згідно ч.2 ст.377
Цивільного кодексу України, у редакції,
що була чинною на час виникнення
спірних правовідносин (перехід до
підприємця ОСОБА_9 права користування
земельною ділянкою площею 2, 13 га за
адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з укладенням
договору купівлі-продажу будівель та
споруд), якщо житловий будинок, будівля
або споруда розміщені на земельній
ділянці , наданій у користування, то у
разі їх відчуження до набувача
переходило право користування тією
частиною земельної ділянки, на якій
вони розміщені, та частиною ділянки,
яка необхідна для їх обслуговування.

Розглянувши матеріали справи, суд
доходить до такого висновку:

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є власником нежитлових
будівель, розташованих за адресою:
АДРЕСА_1, на підставі договору
купівлі-продажу від 17.05.2006р.,
нотаріально посвідченого приватним
нотаріусом Біляївського районного
нотаріального округу Одеської області.

Відповідно до п. 2.11 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 травня 2011 року N 6 "Про деякі питання
практики розгляду справ у спорах, що
виникають із земельних відносин" у
застосуванні положень статей 377
Цивільного кодексу України та 120
Земельного кодексу України щодо
переходу права користування земельною
ділянкою внаслідок переходу права на
розташований на ній житловий будинок,
будівлю, споруду господарським судам
слід враховувати, що положення
відповідних статей обох кодексів мають
один і той же предмет регулювання, а
тому підлягають застосуванню в
сукупності.

До відносин, пов'язаних з переходом
права користування земельною ділянкою,
на якій знаходиться житловий будинок,
будівля, споруда, до особи, що набула
права власності на відповідне нерухоме
майно, в тому числі стосовно розміру
такої земельної ділянки,
застосовується законодавство, що діяло
на час переходу права власності на
житловий будинок, будівлю, споруду.

Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу
України в редакції, що була чинною на
дату укладення договору
купівлі-продажу, до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором. Якщо
договором про відчуження житлового
будинку, будівлі або споруди розмір
земельної ділянки не визначений, до
набувача переходить право власності на
ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування. Якщо житловий будинок,
будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, наданій у
користування, то у разі їх відчуження
до набувача переходить право
користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вони розміщені, та
частиною ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

За приписами ст.. 120 Земельного кодексу
України (в редакції, що була чинною на
дату укладення договору
купівлі-продажу) при переході права
власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її
частину може переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди. При відчуженні будівель та
споруд, які розташовані на орендованій
земельній ділянці, право на земельну
ділянку визначається згідно з
договором оренди земельної ділянки. У
разі переходу права власності на
будинок або його частину від однієї
особи до іншої за договором довічного
утримання право на земельну ділянку
переходить на умовах, на яких вона
належала попередньому власнику. При
переході права власності на будівлю та
споруду до кількох осіб право на
земельну ділянку визначається
пропорційно часткам осіб у вартості
будівлі та споруди, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження
будівлі і споруди. При переході права
власності на будівлю або споруду до
громадян або юридичних осіб, які не
можуть мати у власності земельні
ділянки, до них переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій розташована будівля чи споруда.

Отже, виходячи з аналізу даних норм
законодавства, можна дійти висновку
про те, що на підставі договору
купівлі-продажу від 17.05.2006р. у зв'язку із
придбанням будівель та споруд до
підприємця ОСОБА_9 переходило право
користування земельною ділянкою на
якій вони розміщені, та частиною
ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Зазначена позиція також викладена в
Ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 03.10 2012р. у справі
№6-26156св12 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою шляхом виселення
відповідача з території шахти "Фоміна-4
БІС", розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
знесення самочинно збудованої ним
будівлі та стягнення шкоди.

Слід зауважити, що реєстрація права
власності на будівлю і споруду
автоматично не тягне за собою перехід
права користування земельною ділянкою
під нею. Відповідно до ст.125 Земельного
кодексу України право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації; право на
оренду земельної ділянки виникає після
укладення договору оренди і його
державної реєстрації. Приступати до
використання земельної ділянки до

встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

З огляду на приписи ст.182, ч.2 ст.331, ст.657
Цивільного кодексу України покупець
нерухомого майна вправі вимагати
оформлення відповідних прав на
земельну ділянку, зайняту нерухомістю,
з моменту державної реєстрації права
власності на нерухоме майно.

Згідно наданої позивачем до матеріалів
справи постанови Київського районного
суду м.Одеси від 07.07.2009р. у справі
№2-А-66/09/1512, яка набрала законної сили,
припинено право постійного
користування ВАТ "Одеське
шахтоуправління" земельною ділянкою
площею 2,13 га, яка належить йому на
підставі Державного акту на право
постійного користування І-ОД №000099,
виданого Біляївською районною радою
Одеської області 21.09.2001р. та припинено
дію зазначеного Державного акту, а
також зобов'язано голову Нерубайської
сільської ради укласти з ОСОБА_9
договір оренди земельної ділянки
площею 2,13 га, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, що зазначена в Державному акті
на право постійного користування І-ОД
№000099 від 21.09.2001р. та у схемі
землекористування від 06.07.2006р.,
складеній ТОВ "Граунд-М".

Але, на даний час договір оренди
земельної ділянки не укладено ,
реєстрацію його у встановленому чинним
законодавством порядку не проведено,
отже, право землекористування у
позивача на даний час не виникло, у
зв'язку з чим його права як належного
землекористувача земельної ділянки
площею 2,13 га, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1 не порушено.

За таких обставин, колегія суддів
доходить до висновку про передчасність
звернення позивача до суду з даним
позовом.

Крім того, слід зауважити, що
позивачем до матеріалів справи не
надано доказів того, що самочинне
будівництво об'єкта нерухомості, який
позивач просить суд зобов'язати знести
відповідача, збудований саме
відповідачем, адже, як вбачається з
постанови про відмову у порушенні
кримінальної справи від 17.07.2012р., яку
було надано до матеріалів справи саме
позивачем, ОСОБА_3 були надані
пояснення, згідно яких даний об'єкт є
його самовільним будівництвом.
Зазначене також підтверджується
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 03.10 2012р. у справі
№6-26156св12 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою шляхом виселення
відповідача з території шахти "Фоміна-4
БІС", розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
знесення самочинно збудованої ним
будівлі та стягнення шкоди.

За таких обставин, позов
підприємця ОСОБА_9 задоволенню не
підлягає.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст. ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову фізичної
особи - підприємця ОСОБА_9 - відмовити
повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги

рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 03 лютого 2014р.

Головуючий суддя
Рога Н. В.

Суддя
Брагіна Я.В.

Суддя
Зайцев Ю.О.