ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р.
Справа № 926/1131/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого - судді
Зварич О.В.

суддів
Скрипчук О.С.

Хабіб М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця Котика Дениса
Борисовича (надалі ФОП Котик Д.Б.) б/н
від 30.12.2013р. (вх.№01-05/122/14 від 13.01.2014р.)

на рішення Господарського суду
Чернівецької області від 18.12.2013р.

у справі № 926/1131/13

за позовом: ФОП Котика Д.Б.

до відповідача-1: Фізичної
особи-підприємця Горобієвської Рози
Леонідівни (надалі ФОП Горобієвська
Р.Л.)

до відповідача-2: Фізичної
особи-підприємця Горобієвського
Володимира Олексійовича (надалі ФОП
Горобієвський В.О.)

про визнання недійсними договору
оренди нерухомого майна та акта
здачі-приймання,

за участю:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: Григорчук В.В. -
представник (довіреність № 1517 від
03.06.2013р.);

від відповідача-2: Горобієвський В.О.
(паспорт КР 610929, виданий Кельменецьким
РВ УМВСУ у Чернівецькій області
15.05.2001р.),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Чернівецької області від 18.12.2013р. у
справі № 926/1131/13 (суддя Гушилик С.М.)
відмовлено в задоволенні позову.

В ході розгляду справи суд першої
інстанції прийшов до висновку про те,
що позовні вимоги є необґрунтованими
та такими, що не підлягають
задоволенню. При укладенні спірного
договору сторони дотримались вимог
статей 203, 215 ЦК України та погодили всі
істотні умови, визначені
законодавством для даного типу
договорів. Оскільки акт
здачі-приймання від 01.02.2013р. є похідним
від договору оренди, тому підстави для
визнання його недійсним відсутні.
Заявлена позивачем вимога про визнання
недійсним акта здачі-приймання від
01.02.2013р. не може бути ні способом
захисту прав та охоронюваних законом
інтересів, ні самостійним предметом
спору в господарській справі, тому в її
задоволенні слід відмовити.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
вважає, що рішення суду першої
інстанції є незаконним, прийнятим з
неповним з'ясуванням обставин справи.
Звертає увагу на те, що суд першої
інстанції змінив текст нотаріально
посвідченої довіреності, на підставі
якої відповідач-2 укладав від імені
відповідача-1 оспорюваний договір
оренди. Стверджує, що зміна судом
змісту довіреності є суттєвою,
оскільки «представляти інтереси
особи» - це право виступати від імені
особи, абсолютне суб'єктивне право, а
«право бути у відносинах» - це право
вчиняти дії, в т.ч. укладати правочини
за особу, яку представляють, відносне
суб'єктивне право. Вказує, що
відповідач-2 не був наділений правом на
укладення спірного договору -
спеціальною правосуб'єктністю. Відтак,
договір від 01.02.2013р. не створює
юридичних, реальних наслідків для
відповідача-1, такий договір для нього є
неукладеним. Покликається на те, що
оскільки відповідач-1 не брав участі в
укладенні договору від 01.02.2013р., тому і
не передавав майно за актом
прийому-передачі. Просить скасувати
рішення господарського суду
Чернівецької області від 18.12.2013р. у
справі № 926/1131/13, прийняти постанову,
якою визнати недійсними договір оренди
нерухомого майна від 01.02.2013р. та акт
передачі-приймання від 01.02.2013р.

Відповідач-1 у відзиві на апеляційну
скаргу вважає, що суд першої інстанції
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням вимог
законодавства щодо всебічності та
повноти розгляду справи. Стверджує про
безпідставність доводів позивача про
те, що при підписанні спірного договору
відповідач-2 вийшов за межі
повноважень, наданих йому
відповідачем-1 за довіреністю від
24.01.2013р. Звертає увагу на ненадання
позивачем доказів того, що відносини
представництва між Горобієвським В.О.
та Горобієвською Р.Л. якимось чином
порушують його права та законні
інтереси. Крім того, вказує, що позивач
не є стороною у відносинах
представництва між відповідачами.
Покликається на те, що лише
Горобієвська Р.Л. має право оскаржувати
дії представника Горобієвського В.О.,
як такі, що вчинені з перевищенням
наданих йому за довіреністю
повноважень. Зазначає, що відповідач-1
схвалив і прийняв до виконання спірний
правочин, що унеможливлює визнання
такого правочину недійсним. Просить
залишити без змін оскаржуване рішення
місцевого господарського суду, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач-2 у відзиві на апеляційну
скаргу вказує, що суд першої інстанції
правомірно відхилив доводи позивача,
як необґрунтовані, оскільки ФОП
Горобієвський В.О. мав право
підписувати спірний договір і
виступати представником ФОП
Горобієвської Р.Л., що підтверджується
нотаріально засвідченою довіреністю
від 24.01.2013р. Вважає вірним висновок суду
першої інстанції про те, що спірний
правочин відповідає вимогам статей 203,
215 ЦК України. Просить залишити без змін
рішення господарського суду
Чернівецької області від 18.12.2013р. у
справі № 926/1131/13, а апеляційну скаргу
ФОП Котика Д.Б. - без задоволення.

Позивач не забезпечив явки в судове
засідання уповноваженого
представника, про час, дату і місце
розгляду апеляційної скарги належно
повідомлений, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення від 16.01.2014р.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційну скаргу, відзиви на
апеляційну скаргу та заслухавши
пояснення представників відповідачів,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
прийшла до висновку про відсутність
підстав для скасування рішення
господарського суду Чернівецької
області від 18.12.2013р. у справі №926/1131/13, з
огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи,
01.02.2013р. між ПП Горобієвською Р.Л.
(орендодавець) та ПП Котик Д.Б. (орендар)
укладено договір № 3 оренди нерухомого
майна, магазину смт. Кельменці, за
умовами якого орендодавець передає, а
орендар приймає у строкове платне
користування (оренду) нежитлове
приміщення (далі приміщення), розміщене
за адресою: смт. Кельменці, вул.
Заставська, 13б, загальною площею 39,7
кв.м. (а.с.24-25).

Майно, що передається в оренду, являє
собою частину споруди, складається з
приміщення, зокрема: № 3 (п. 1.2 договору).

В пункті 1.3 договору вказано, що
приміщення, яке передається в оренду, є
власністю Горобієвської Р.Л., що
підтверджено свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно, виданим
виконкомом Кельменецької селищної
ради 29.05.2012р., згідно рішення виконкому
Кельменецької селищної ради № 60 від
18.05.2012р., зареєстрованим в
Кельменецькому БТІ 01.06.2012р. за
реєстровим № 18 та реєстрі прав
власності на нерухоме майно за
реєстраційним № 36759268.

Пунктом 1.4 договору передбачено, що
приміщення передаються від
орендодавця орендарю за актом
здачі-приймання, який підписується
повноважними представниками сторін і є
додатком № 1 до даного договору.

Розділом 3 договору встановлені права
та обов'язки його сторін.

Згідно п. 4.1 договору орендар сплачує
орендодавцю щомісячну орендну плату,
яка становить 3000,00 грн. та
нараховується з моменту підписання
акту прийому-передачі приміщення.

У відповідності до п. 5.1 цей договір
вступає в силу з моменту підписання
даного договору та акта
здачі-приймання приміщень і діє
протягом 1 місяця.

Відповідно до п. 5.3 з моменту підписання
цього договору всі попередні договори
та домовленості, укладені по предмету
цього договору, припиняють свою дію.

Повернення орендодавцю орендованих
приміщень здійснюється на підставі
акта прийому-передачі, який
підписується повноважними
представниками сторін (п. 6.1 договору).

В пункті 6.2 договору вказано, що
орендовані приміщення повинні бути
передані орендарем та прийняті
орендодавцем в термін встановлений за
домовленістю сторін, але не пізніше 05
березня 2013 року.

Розділом 8 договору передбачено, що усі
суперечки що виникають при виконанні
умов договору, вирішуються шляхом
переговорів. Якщо сторони протягом
семи днів не досягли згоди, то спір
передається на розгляд судових
органів. Суперечки, що випливають з
умов цього договору розглядаються
господарськими судами по встановленій
підвідомчості.

Згідно п. 9.8 договору якщо будь-яке
положення або умова даного договору з
будь-яких причин стане недійсним або
таким, що їх виконання не може бути
забезпечене примусово, вони не будуть
впливати на дійсність інших положень і
умов даного договору і таке недійсне
положення вважається виключеним із
даного договору.

Договір № 3 оренди нерухомого майна,
магазину смт. Кельменці від 01.02.2013р.
підписаний його сторонами, що свідчить
про погодження ними всіх істотних умов
даного договору.

01.02.2013р. орендодавець та орендар
підписали акт здачі-приймання
приміщення (додаток № 1 до договору № 3)
(а.с.26).

Судом встановлено, що при укладенні
договору № 3 оренди нерухомого майна,
магазину смт. Кельменці від 01.02.2013р. від
імені власника майна Горобієвської Р.Л.
на підставі нотаріально засвідченої
довіреності від 24.01.2013р. діяв
Горобієвський В.О.

Згідно довіреності від 24.01.2013р.
Горобієвська Р.Л. уповноважила
Горобієвського В.О. представляти її
інтереси, зокрема, в державних,
громадських, господарських та інших
підприємствах, установах організаціях
незалежно від їх підпорядкування, форм
власності та галузевої належності при
вирішенні будь-яких питань, що її
стосуватимуться, з правом подання від
її імені необхідних документів, заяв,
одержання виписаних або оформлених на
її ім'я документів, які б вона могла
отримати особисто. Для цього
Горобієвському В.О. надано право
підписувати всі документи, необхідні
для виконання повноважень,
розписуватись за Горобієвську Р.Л., а
також виконувати всі інші дії,
пов'язані з цією довіреністю.
Довіреність видана строком на п'ять
років і дійсна до 24.01.2018р. (а.с.27).

Довіреність від 24.01.2013р. підписана
Горобієвською Р.Л. та посвідчена
приватним нотаріусом Кельменецького
районного нотаріального округу
Лакустою В.І., зареєстрована в реєстрі
за № 147.

В матеріалах справи наявний лист
Горобієвської Р.Л. про те, що внаслідок
похилого віку та стану здоров'я вона не
може вести всі господарські справи
особисто, а тому їй допомагає син -
Горобієвський В.О. Одночасно вказано,
що Горобієвська Р.Л., зокрема, визнає і
схвалює підпис Горобієвського В.О. від
її імені на договорі оренди № 3 від
01.02.2013р. з ФОП Котик Д.Б. про оренду
магазину № 3 та акті приймання-передачі
приміщення по договору оренди від
01.02.2013р.; підтверджує, що представник не
вийшов за межі наданих нею повноважень,
не відмовляється від прийняття до
виконання вчинених правочинів (а.с.47).

В письмовому попередженні від 05.02.2013р.
Горобієвська Р.Л. повідомила орендарю
Котику Д.Б. про те, що договір від
01.02.2013р. на новий термін продовжено не
буде, а орендоване приміщення просила
звільнити до 01.03.2013р. (а.с.33)

В повідомленні від 13.03.2013р.,
адресованому позивачу, Горобієвська
Р.Л. зазначила, що строк дії договору
від 01.02.2013р. закінчився 01.03.2013р. та
пропонувала повернути орендоване
приміщення і скласти акт
приймання-передачі приміщення № 3 по
вул.Заставській, 13б (предмет договору
оренди від 01.02.2013р.) (а.с.34).

В матеріалах справи відсутні і суду не
надані докази виконання позивачем
вимог відповідача-1 щодо повернення
орендованого приміщення у зв'язку з
закінченням строку дії договору від
01.02.2013р.

Факт закінчення строку дії спірного
договору встановлено рішенням
господарського суду Чернівецької
області від 11.10.2013р. у справі № 926/464/13,
яке набрало законної сили, та яким,
зокрема, зобов'язано ФОП Котика Д.Б.
усунути перешкоди у користуванні
майном шляхом звільнення приміщення
торгового павільйону (магазину) № 3 по
вул. Заставська, 13б, смт. Кельменці,
загальною площею 39,7 кв.м., при цьому
підписати та передати акт
прийому-передачі приміщення (а.с. 166-168).

Частиною 2 статті 35 ГПК України
передбачено, що факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

25.03.2013р. представником відповідача-1
Горобієвським В.О. за участю
адміністратора Магаляса В.Г. та
представника міліції складено акт про
те, що, починаючи з 01.03.2013р. по 25.03.2013р.
позивач здійснює підприємницьку
діяльність в торговому магазині № 3 та
категорично відмовляється звільнити
приміщення (а.с. 35).

Підставою звернення позивача до
місцевого господарського суду з даним
позовом слугувало те, що на його думку,
зміст договору оренди від 01.02.2013р.
суперечить вимогам Цивільного та
Господарського кодексів України.
Позивач вважає, що оспорюваний ним
договір укладений з порушенням однією
із сторін господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), а тому
є недійсним. Одночасно, в позовній
заяві позивач просив суд визнати
недійсним і акт здачі-приймання від
01.02.2013р.

При винесенні постанови, колегія
суддів керувалася наступним:

Згідно ч. 2 ст.11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема є договори та інші
правочини.

В частині 7 статті 179 ГК України
зазначено, що господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Відповідно до матеріалів справи
предметом спору в даній справі є
визнання недійсним договору № 3 оренди
нерухомого майна, магазину смт.
Кельменці від 01.02.2013р., укладеного між
ПП Горобієвською Р.Л. і ПП Котик Д.Б.

В силу ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно з частинами першою - п'ятою
статті 203 ЦК України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Провівши аналіз вищенаведених норм
чинного законодавства України та
матеріалів даної справи, колегія судів
констатує, що оспорюваний договір
відповідає загальним вимогам,
встановленим ст. 203 ЦК України,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Відтак, висновок місцевого суду про
відсутність правових підстав для
визнання недійсним договору № 3 оренди
нерухомого майна, магазину смт.
Кельменці від 01.02.2013р. є обґрунтованим
та правомірним.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції підставно відхилив
покликання позивача про те, що
представник відповідача-1 не мав
достатнього обсягу повноважень на
укладення оскаржуваного договору,
враховуючи наступне:

Укладаючи спірний договір оренди від
01.02.2013р. відповідач-2 діяв від імені і за
згоди відповідача-1 на підставі
нотаріально засвідченої довіреності
від 24.01.2013р., згідно якої Горобієвська
Р.Л. уповноважила Горобієвського В.О.
бути її представником у відносинах з
іншими суб'єктами та підписувати від її
імені будь-які документи.

Згідно ч. 1 ст. 237 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

У відповідності до ч. 3 ст. 237 ЦК України
представництво виникає на підставі
договору, закону, акта органу юридичної
особи та з інших підстав, встановлених
актами цивільного законодавства.

Статтею 239 ЦК України передбачено, що
правочин, вчинений представником,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки особи, яку він
представляє.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України
довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Довіреність на вчинення
правочину представником може бути
надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

В частині 1 статті 238 ЦК України вказано,
що представник може бути уповноважений
на вчинення лише тих правочинів, право
на вчинення яких має особа, яку він
представляє.

Відповідно до статті 245 ЦК України
форма довіреності повинна відповідати
формі, в якій відповідно до закону має
вчинятися правочин.

Статтею 241 ЦК України визначено, що
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Відповідач-1 не заперечує проти
укладеного її представником
(відповідачем-2) спірного правочину,
схвалює його, що підтверджується
листом Горобієвської Р.Л., наявним в
матеріалах справи.

Згідно з роз'ясненням п. 3.4 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
наступне схвалення юридичною особою
правочину, вчиненого від її імені
представником, з перевищенням
повноважень, унеможливлює визнання
такого правочину недійсним.

З аналізу вищевказаного, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про
необґрунтованість доводів позивача
щодо недійсності договору оренди від
01.02.2013р.

Оскаржуваним рішенням суду першої
інстанції також правомірно відмовлено
в задоволенні позовної вимоги про
визнання недійсним акта
приймання-передачі від 01.02.2013р. з
наступних підстав:

Спірний акт приймання-передачі є
формою виконання умов договору оренди
від 01.02.2013р. Поряд з тим, він не є актом
державного чи іншого органу, який може
бути предметом оскарження в
господарському суді.

Заявлена позивачем вимога про визнання
недійсним акта здачі-приймання не
відповідає встановленим законом
способам захисту цивільних прав та
інтересів.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Всупереч вимог ст.33 ГПК України
апелянтом не надано жодних доказів на
підтвердження правомірності заявлених
ним вимог.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
судом першої інстанції вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, тому його слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги покладаються на скаржника
згідно положень ст.49 ГПК України.

Відповідно до п. 2.11 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №7
від 21.02.2013р."Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України", якщо в
позовній заяві об'єднано дві або більше
вимог немайнового характеру,
пов'язаних між собою підставами
виникнення або поданими доказами,
судовий збір сплачується окремо з
кожної з таких вимог.

Станом на 03.02.2014р. відповідач не виконав
вимог ухвал ЛАГС від 15.01.2014р., а саме: не
надав витребуваних судом доказів
сплати судового збору у встановлених п.
2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий
збір» порядку та розмірі за подання
апеляційної скарги на рішення
господарського суду Чернівецької
області від 18.12.2013р. у справі № 926/1131/13 по
другій немайновій вимозі. А тому
належну до сплати суму судового збору
слід стягнути з нього в дохід
Державного бюджету України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду
Чернівецької області від 18.12.2013р. у
справі № 926/1131/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
Котика Дениса Борисовича (60113,
Чернівецька обл., Кельменецький р-н., с.
Грушівці, вул. Бригадна, 17,
ідентифікаційний номер ) в дохід
Державного бюджету України (УДКСУ у
Личаківському районі м.Львова, код
38007620, банк одержувача ГУДКУ у
Львівській області, код банку 825014,
рахунок №2006) 573,50 грн. судового
збору за розгляд Львівським
апеляційним господарським судом
апеляційної скарги по другій
немайновій вимозі.

Справу повернути в господарський суд
Чернівецької області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно з Розділом
ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя
Зварич О.В.

судді
Скрипчук О.С.

Хабіб М.І.