ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

28.01.2014
Справа № 907/1269/13

За позовом Державного підприємства
"Перечинське лісове господарство",
м.Перечин

до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1,
смт.Т.Ремета Перечинського району

про стягнення заборгованості у сумі 10
354,74 грн.

Суддя Русняк В.С.

Представники:

від позивача - Гуранич Л.О. представник
по довіреності від 10.01.2014р.

від відповідача - ОСОБА_1, фізична
особа-підприємець.

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство
"Перечинське лісове господарство",
м.Перечин звернулося з позовною заявою
до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1,
смт.Т.Ремета Перечинського району про
стягнення заборгованості у сумі 10 354,74
грн.

В судовому засіданні 28.01.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
згідно ст. 85 ГПК України.

Представник позивача просить
задоволити позовні вимоги в повному
обсязі з мотивів, викладених у позовній
заяві, посилаючись на їх
обґрунтованість матеріалами справи.
Вважає, що вимоги підтверджені
належними доказами, зокрема,
товарно-транспортними накладними та
розрахунком заборгованості.

Відповідач на виконання вимог суду
письмовий відзив на позов не подав.
Натомість, подав суду заяву якою
просить суд відмовити в задоволенні
позовних вимогу зв'язку з їх погашенням
строком позовної давності. На
виконання вимог суду подав свідоцтво
про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наявних в матеріалах
справи накладних на відпуск
товарно-матеріальних цінностей та
товарно-транспортних накладних від
22.09.06р. № 424; від 30.10.06р. №527; від 25.03.06р. №
125; від 18.10.06р. №486; від 18.10.06р. № 487; від
27.10.05р. № 451; від 27.10.05р. № 452; від 27.10.05р. №
454; від 26.10.05р. № 447; від 26.10.05р. № 448; від
26.10.05р. № 449; від 27.10.05р. № 450; від 28.11.05р. №
501; від 28.11.05р. № 497; від 26.10.05р. №449; від
26.10.05р. № 448; від 26.10.05р. № 447 Державним
підприємством "Перечинське лісове
господарство", м.Перечин було передано
Фізичній особі підприємцю ОСОБА_1,
смт.Т.Ремета Перечинського району
товар на загальну суму 10 354,74грн.

Дані накладні на відпуск товару,
підписані сторонами, містять
номенклатуру (асортимент) товару,
кількість та ціну, містять підпис
представників позивача та відповідача.

Із матеріалів справи та пояснень
відповідача вбачається, що договір
купівлі-продажу у формі єдиного
документу не складався.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського
кодексу України визначено, що зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства. Господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до п. 1 ст. 181 Господарського
кодексу України допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Таким чином, між сторонами укладено
договір купівлі - продажу (шляхом
оформлення накладних на відпуск
матеріалів), а відтак виникли
відносини, які підпадають під правове
регулювання Глави 54 Цивільного кодексу
України.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання по оплаті поставленого
згідно договору товару, у зв'язку з чим
позивач вказує на існування
заборгованості у розмірі 10354,74грн.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач поставив відповідачу товар на
суму 10354,74грн., що підтверджується
накладними на відпуск товару та
товаро-транспортними накладними.

Статтею 692 Цивільного кодексу України
визначено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч. 6 ст. 265 Господарського
кодексу України до відносин поставки,
не врегульованих цим кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Зі змісту ч. 1 та ч. 2 ст. 692 Цивільного
кодексу України вбачається, що
покупець зобов'язаний оплатити повну
ціну переданого товару після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Тобто, термін виконання зобов'язання,
що випливає з правовідносин
купівлі-продажу, чітко встановлений
вищезазначеною спеціальною нормою
права - покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього.

Аналогічні висновки щодо строку
виконання грошового зобов'язання зі
змісту ст. 692 Цивільного кодексу
України містяться в постанові Вищого
господарського суду України від 28.2.2012
р. у справі №5002-8/481-2011 та Інформаційному
листі Вищого господарського суду
України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р.

Договором (накладною на відпуск товару)
не було встановлено строку
відстрочення оплати грошового
зобов'язання, а тому з урахуванням
положень ст.ст. 530, 692 Цивільного кодексу
України відповідач був зобов'язаний
розрахуватися за поставлений товар на
наступний день після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього.

В свою чергу, відповідач у поданій
через канцелярію суду заяві просить
суд відмовити в задоволенні позовних
вимогу зв'язку з їх погашенням строком
позовної давності згідно ст. 257, 261
Цивільного кодексу України.

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу (ст. 256 Цивільного
кодексу України).

Загальне правило початку перебігу
позовної давності міститься у ч. 1 ст. 261
Цивільного кодексу України: перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

В ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України
передбачено правило, згідно з яким
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення судом рішення.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, судом
встановлено, що позивачем заявлено до
стягнення з відповідача
заборгованість за поставлений товар на
суму 10 354,74грн. за
товарно-транспортними накладними від
22.09.06р. № 424; від 30.10.06р. №527; від 25.03.06р. №
125; від 18.10.06р. №486; від 18.10.06р. № 487; від
27.10.05р. № 451; від 27.10.05р. № 452; від 27.10.05р. №
454; від 26.10.05р. № 447; від 26.10.05р. № 448; від
26.10.05р. № 449; від 27.10.05р. № 450; від 28.11.05р. №
501; від 28.11.05р. № 497; від 26.10.05р. №449; від
26.10.05р. № 448; від 26.10.05р. № 447.

В свою чергу, судом встановлено, що
заявлена у даній справі сума боргу в
розмірі 10 354, 74 грн. згідно
вищевказаних накладних, і оплата за
якими мала бути здійснена відповідачем
на наступний день після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього тобто, не пізніше
23.09.06р.; 30.10.06р.; 26.03.06р.; 19.10.06р.; 19.10.06р.;
28.10.05р.; 28.10.05р.; 28.10.05р.; 27.10.05р.; 27.10.05р.;
27.10.05р.; 28.10.05р.; 29.11.05р.; 29.11.05р.; 27.10.05р.;
27.10.05р.; від 27.10.05р.

Таким чином, суд дійшов висновку, що за
вищевказаними товарно-транспортними
накладними на суму 10354,74грн. граничний
строк оплати настав з 23.09.06р.; 30.10.06р.;
26.03.06р.; 19.10.06р.; 19.10.06р.; 28.10.05р.; 28.10.05р.;
28.10.05р.; 27.10.05р.; 27.10.05р.; 27.10.05р.; 28.10.05р.;
29.11.05р.; 29.11.05р.; 27.10.05р.; 27.10.05р.; від 27.10.05р.,
і відповідно, трирічний строк позовної
давності сплив.

З огляду на викладене, враховуючи те, що
позивач звернувся до суду з
відповідним позовом 18.12.2013, а отже,
строк позовної давності за вимогою
позивача про стягнення заборгованості
в сумі 10354,74 грн. за вищенаведеними
товарно-транспортними накладними
сплив і відповідачем до винесення
рішення у відповідній заяві заявлено
про його застосування судом, що у
відповідності до п. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України є підставою для
відмови у позові.

Таким чином, суд, керуючись п. 4 ст.267
Цивільного кодексу України, дійшов
висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 10354,74 грн.
задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України та п.4.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 р. № 7 „Про деякі питання
практики застосування розділу VІ
Господарського процесуального кодексу
України" в разі відмови у позові
повністю витрати з оплати судового
збору покладаються на позивача.

У відповідності до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір у розмірі 1720,50грн.
підлягає віднесенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити
повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

2. Рішення набирає законної сили в
порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 31.01.2014р.

Суддя
Русняк В.С.