ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2014 р.Справа № 916/2671/13 Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді Журавльова О.О.,

суддів Савицький Я.Ф., Ярош А.І.

(відповідно до розпорядження голови
суду від 19.12.2013р. №1129 розгляд
апеляційної скарги здійснюється даною
судовою колегією)

при секретарі судового засідання
Селиверстовій М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Потьомка Т.В., за
довіреністю №ББУ/РА123/ВП/14 від 10.01.2014р.

від відповідача: Яцук Є.В., за
довіреністю №11 від 02.01.2014р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства „Одеська
залізниця"

на рішення господарського суду
Одеської області від 11 листопада 2013
року

по справі №916/2671/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „ДТЕК
„Ровенькиантрацит"

до відповідача Державного
підприємства „Одеська залізниця"

про стягнення 4251,20 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Товариства з обмеженою
відповідальністю „ДТЕК
„Ровенькиантрацит" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовом про стягнення з Державного
підприємства „Одеська залізниця" 4251,20
грн. вартості нестачі вантажу.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 11 листопада 2013 року у
справі №916/2671/13 (суддя Оборотова О.Ю.)
позов ТОВ „ДТЕК Ровенькиантрацит"
задоволено: з ДП „Одеська залізниця" на
користь позивача стягнуто 4251,20 грн.
вартості недостачі вантажу та 1720,50 грн.
судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції дійшов висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог з огляду на те, що обставини, які
встановлені в актах загальної форми та
у комерційному акті щодо наявності
поглиблень та порушення маркування
свідчать про наявність ознак втрати
вантажу під час його перевезення, що в
силу вимог ст.111 Статуту залізниць
України є підставою для покладення
відповідальності за недостачу вантажу
на перевізника, при цьому наявність
поглиблень, що встановлено
вищевказаними комерційними актами,
свідчить про доступ до вантажу у
вагонах та наявність ознак втрати
вантажу в процесі його перевезення.
Окрім того, місцевий господарський суд
зазначив, що ДП „Одеська залізниця" не
наведено будь-яких доказів відсутності
її вини у втраті вантажу під час
перевезення, тобто не доведено факт
виникнення недостачі з незалежних від
неї обставин.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
суду першої інстанції, відповідач (ДП
„Одеська залізниця") звернувся до
Одеського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить його скасувати та прийняти
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог ТОВ „ДТЕК
Ровенькиантрацит" в повному обсязі, з
посиланням при цьому на
необґрунтованість вказаного рішення
та невідповідність нормам діючого
законодавства, з мотивів викладених в
апеляційній скарзі.

У судовому засіданні представник
скаржника підтримав вимоги, викладені
в апеляційній скарзі і наполягав на їх
задоволенні.

Представник позивача (ТОВ „ДТЕК
Ровенькиантрацит") у судовому
засіданні надавав пояснення, згідно з
якими позивач не погоджується з
апеляційною скаргою ДП „Одеська
залізниця", просить залишити її без
задоволення, а оскаржуване судове
рішення - без змін.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
процесуального та матеріального права,
заслухавши представників сторін,
апеляційний господарський суд дійшов
наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що
14.11.2011р. між ТОВ „ДТЕК
Ровенькиантрацит" (продавець) та DTEK Trading
Limited (покупець) було укладено контракт
№51-2, за умовами якого продавець
зобов'язався поставити у власність
покупця кам'яне вугілля (антрацит)
походженням з вугільних басейнів
України, а покупець зобов'язався
прийняти та оплатити вугілля, що
поставляється на умовах, передбачених
даних контрактом.

27.03.2013р. на станції Фащівка Донецької
залізниці працівниками ДП „Донецька
залізниця" та представником позивача
було складено пам'ятку про подавання
вагонів №660, відповідно до якої 27.03.2013р.
о 21:55 год. залізницею було подано
позивачу навантажений вагон №59667428.

28.03.2013р. на станції Фащівка Донецької
залізниці працівниками ДП „Донецька
залізниця" та представником позивача
було складено пам'ятку про забирання
вагонів №3535, відповідно до якої 28.03.2013р.
о 12:00 год. залізницею було забрано у
позивача навантажений вагон №59667428.

28.03.2013р. на виконання контракту №51-2 від
14.11.2011р. та специфікації №59 від 17.01.2013р.
до нього, зі станції відправлення
Фащівка Донецької залізниці ТОВ „ДТЕК
Ровенькиантрацит" (вантажовідправник,
позивач) на адресу ДП „Ізмаїльський
морський торговельний порт" для ТОВ
„ДТЕК Ровенькиантрацит"
(вантажоодержувач) було відправлено
вантаж (антрацит) АС 6-13 мм, зокрема, у
вагоні №59667428 у кількості 70000 кг, що
підтверджується залізничною
накладною №49524986.

Відповідні відмітки у вказаній
накладній свідчать, що вантаж
завантажений у вагон засобами
відправника, навалом, нижче бортів,
вантаж такий, що змерзається,
профілактика здійснена
промаслюванням. Власність ТОВ „Лем
транс". Вантаж промарковано
паралельними борознами з нанесенням
вапна шириною 100 мм по довжині вагону.
Переуступний напис на даній накладній
свідчить про передачу
вантажоодержувачем відповідних прав
та відповідних документів на користь
ТОВ „ДТЕК Ровенькиантрацит".

31.03.2013р. на станції Знам'янка Одеської
залізниці складено акт загальної форми
№7921, відповідно до якого по прибутті
вагону №59667428 та зважуванні на
тензометричних вагах, було виявлено
різницю у вазі в сторону зменшення у
розмірі 6600 кг, на поверхні наявні
поглиблення. На момент прибуття
просипання вантажу відсутнє. Наявні
сліди старого просипання вантажу на
поперечних балках. Нещільне прилягання
кришок 2, 3 люків з ліва за ходом. Наявні
зазори між кришками люків поперечними
балками шириною 40 мм довжиною 1000 мм.
Нещільне прилягання старого
походження покрито іржею. Після
усунення зазорів вагон може слідувати
до призначення. Зазори в люках
закладено за допомогою дощок та паклі.
Глухі торцеві стінки люків щільно
закриті.

Водночас, 31.03.2013р. було складено акт про
технічний стан вагону №94, в якому
зазначено, що вагон №59667428 технічно
несправний. Втрата вантажу можлива.
Наявні зазори між кришками люків.
Вантажовідправник дану несправність
бачити міг але не прийняв всіх
необхідних мір щодо збереження
вантажу.

31.03.2013р. при надходженні вантажу на
станцію Знам'янка Одеської залізниці
було проведене переважування на
150-тонних вагонних вагах вагону №59667428
та виявлено, що по документу тара 23500,
нетто 70000 кг., в дійсності - вантаж
навантажено навалом рівномірно нижче
бортів 300 мм, брутто 85000, тара 23500, нетто
61500 кг., що менш ніж зазначено у
документі на 8500 кг. На поверхні вантажу
наявні воронкоподібні заглиблення
зліва за ходом поїзда над 2-3 люками
довжиною 2500 мм, глибиною 900 мм.
Просипання вантажу відсутнє. Наявні
старі сліди просипання вантажу. Щілини
між кришками 2, 3 люків в поперечними
балками зліва за ходом поїзда шириною 40
мм, довжиною 1000 мм, закладені дошками і
паклею. На поверхні вантажу наявне
захисне маркування вапном, в місці
поглиблення маркування відсутнє. Каток
не застосовувався. Зважування
здійснювалось двічі, нестача
підтвердилась. Недостаючий вантаж у
вагоні міститися міг. Вагон в
технічному відношенні - несправний, про
що складено комерційний акт АА
№023242/130/29 від 31.03.2013р. (а.с. 12).

З наявної в матеріалах справи довідки
ТОВ „ДТЕК Ровенькиантрацит" №840 від
16.09.2013р. вбачається, що вартість 1 тони
вугілля марки АС, переданого до
перевезення по накладній №59667428 у
спірному вагоні, становить 598,76 грн. без
ПДВ.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційний господарський суд прийшов
до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 307 ГК України за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту
призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату. Договір перевезення
вантажу укладається в письмовій формі.
Укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складенням
перевізного документа (транспортної
накладної, коносамента тощо)
відповідно до вимог законодавства.
Перевізники зобов'язані забезпечувати
вантажовідправників бланками
перевізних документів згідно з
правилами здійснення відповідних
перевезень.

Згідно із ст. 909 ЦК України за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Укладення
договору перевезення вантажу
підтверджується складенням
транспортної накладної (коносамента
або іншого документа, встановленого
транспортними кодексами (статутами).
Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору перевезення вантажу.

Таким чином матеріали справи свідчать,
що між ТОВ „ДТЕК Ровенькиантрацит"
(вантажовідправник) та залізницею
(перевізник) укладений договір
перевезення вантажу на користь ДП
„Іллічівський морський торгівельний
порт" для ТОВ „ДТЕК Ровенькиантрацит"
(вантажоодержувач), оскільки в силу
вимог ч.2 ст. 307 ГК України, які
кореспондуються з вимогами ч.3 ст. 909 ЦК
України, укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням перевізного документа
(транспортної накладної, коносамента
тощо) відповідно до вимог
законодавства.

Частиною 5 ст. 307 ГК України встановлено,
що умови перевезення вантажів окремими
видами транспорту, а також
відповідальність суб'єктів
господарювання за цими перевезеннями
визначаються транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами.

Статтею 314 ГК України, яка
кореспондується зі ст. 110 Статуту
залізниць України, встановлено, що
перевізник несе відповідальність за
втрату, нестачу та пошкодження
прийнятого до перевезення вантажу,
якщо не доведе, що втрата, нестача або
пошкодження сталися не з його вини.

Згідно із ст. 113 Статуту залізниць
України, за незбереження (втрату,
нестачу, псування і пошкодження)
прийнятого до перевезення вантажу,
багажу, вантажобагажу залізниці несуть
відповідальність у розмірі фактично
заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що
втрата, нестача, псування, пошкодження
виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ст. 114 Статуту Залізниць
України залізниця відшкодовує
фактичні збитки, що виникли з її вини
під час перевезення вантажу, зокрема,
за втрату чи недостачу - у розмірі
дійсної вартості втраченого вантажу чи
його недостачі. Недостача маси вантажу,
за яку відшкодовуються збитки, в усіх
випадках обчислюється з урахуванням
граничного розходження визначення
маси вантажу і природної втрати
вантажу під час перевезення.

Відповідно до п. 5, п.6. Правил
перевезення вантажів у вагонах
відкритого типу, які затверджені
Наказом Мінтрансу України 20.08.2001р. №542
поверхня вантажу у всіх випадках
розрівнюється і ущільнюється та з
метою забезпечення збереженості всіх
вантажів, що перевозяться у вагонах
відкритого типу, на їх поверхню
відправником наноситься захисне
маркування або застосовується
покриття плівкою (емульсією) чи інше
закріплення верхнього шару вантажу.

Параграфами 3-5 р. 2 Технічних умов
розміщення на рухомому складі вантажів
мілких фракцій, що перевозяться без
тари встановлено, що в незалежності від
роду вантажу, який містить дрібні
фракції, поверхня після його
завантаження на відкритий рухомий
склад повинна бути розрівняна, а при
необхідності ущільнена.

Як вище встановлено апеляційним
господарським судом, завантаження у
спірний вагон №59667428 здійснювалось
засобами відправника, а відповідно до
вимог ч.3 ст. 308 ГК України, які
кореспондуються з вимогами ч.2 ст. 917 ЦК
України, вантажовідправник
зобов'язаний підготувати вантаж до
перевезення з урахуванням
необхідності забезпечення
транспортабельності та збереження
його в процесі перевезення. Аналогічні
вимоги щодо обов'язку
вантажовідправника підготувати вантаж
з урахуванням його схоронності під час
транспортування містяться і у ст.32
Статуту залізниць України, згідно з
якою навантаження вантажу
здійснюється відправником з
виконанням Технічних умов.

Відповідно до п.3 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
02.02.2010р. №01-08/71 „Про деякі питання
практики застосування у вирішенні
спорів законодавства про
відповідальність за порушення у галузі
залізничного транспорту (за
матеріалами узагальнення судової
практики у справах, розглянутих
господарськими судами України)"
придатність рухомого складу для
перевезення вантажу в комерційному
відношенні визначається: вагонів -
відправником, якщо завантаження
здійснюється його засобами, або
залізницею, якщо завантаження
здійснюється засобами залізниці;
контейнерів, цистерн та бункерних
напіввагонів - відправником.

Виходячи із наведеного, відправник
зобов'язаний визначити не технічний
стан вагону, а його придатність у
комерційному відношенні для
перевезення конкретного вантажу у
комерційному відношенні.

Необхідно врахувати, що статтею 32
Статуту передбачено обов'язок
відправника підготувати вантаж з
урахуванням його схоронності під час
транспортування і здійснювати
навантаження з урахуванням Технічних
умов.

Пунктом 5 Правил перевезення вантажів у
вагонах відкритого типу встановлено,
що перед навантаженням вантажів, які
містять дрібні фракції, відправник
зобов'язаний пересвідчитися, що
перевезення у наданому вагоні не
призведе до втрати вантажу. Якщо втрата
можлива через конструктивні зазори,
відправник зобов'язаний вжити
додаткових заходів щодо їх ущільнення.

У разі навантаження у вагони
відкритого типу вантажів, які містять
дрібні фракції, відправник повинен
вжити заходів щодо запобігання
видуванню або просипанню дрібних
часток вантажу під час перевезення.

У Додатку 14 до Угоди про міжнародне
залізничне вантажне сполучення
містяться правила розміщення і
кріплення вантажів у вагонах і
контейнерах з вимогами до розміщення і
кріплення вантажів на відкритому
рухомому складі, в т.ч. вимогами щодо
підготовки вагону до завантаження,
вимогами щодо забезпечення
схоронності вагонів при завантаженні і
вивантаженні вантажів, вимогами щодо
засобів кріплення вантажів у ваганах.

При цьому, однією із умов забезпечення
транспортабельності та збереження
вантажу під час його перевезення є
також технічна справність вагону, а в
силу вимог ст. 31 Статуту залізниць
України подавати під завантаження
справні, придані для перевезення
відповідного вантажу, очищені від
залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у
необхідних випадках - продезінфіковані
вагони та контейнери зобов'язана
залізниця. Водночас у випадках, коли
під завантаження поданий несправний за
своїм технічним станом вагон,
відправник повинен відмовитись від
його використання. Аналогічна позиція
міститься і у п.3.9 Роз'яснень Президії
ВГСУ від 29.09.2008р. №04-5/225 „Про внесення
змін та доповнень до роз'яснень
президії ВГСУ від 29.05.2002р. №04-5/601 „Про
деякі питання практики вирішення
спорів, що виникають з перевезення
вантажів залізницею".

Частиною 2 ст. 32 Статуту залізниць
України передбачено, що відправник
зобов'язаний підготувати вантаж з
урахуванням його схоронності під час
транспортування і здійснювати
навантаження з виконанням Технічних
умов.

Як вище встановлено апеляційним
господарським судом, вантаж, який
завантажений засобами відправника,
слідував справному вагоні, про що
свідчать обставини, встановлені у акті
про технічний стан вагону №94 від
31.03.2013р. (вагон технічно несправний,
можлива втрата вантажу, наявні зазори),
комерційному акті АА №023242/130/29 від
31.03.2013р.

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниць
України залізниця несе
відповідальність за збереження
вантажу від часу його прийняття для
перевезення і до моменту видачі
одержувачу. Водночас у ст. 111 Статуту
залізниць України наведено перелік
обставин, наявність яких звільняє
залізницю від відповідальності,
зокрема, якщо вантаж прибув у
непошкодженому відкритому рухомому
складі, завантаженому засобами
відправника, якщо не має ознак втрати,
псування або пошкодження вантажу під
час його перевезення.

Приймаючи до уваги обставини справи,
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що комерційний
АА №023242/130/29 від 31.03.2013р., який засвідчує
наявність поглиблень та відсутність
маркування у місцях поглиблення, може
підтверджувати те, що недостача у
спірному вагоні, навантаження до якого
здійснювалось навалом, є результатом
втрати вантажу під час перевезення, при
цьому ДП „Одеська залізниця" не
доведено факт виникнення недостачі з
незалежних від неї обставин.

Згідно з п. 110 Статуту залізниць України
залізниця несе відповідальність за
збереження вантажу від часу його
прийняття для перевезення і до моменту
видачі одержувачу або передачі згідно
з Правилами іншому підприємству.

Пунктом 111 Статуту залізниць України
встановлено, що залізниця звільняється
від відповідальності за втрату,
недостачу, псування або пошкодження
вантажу у разі, зокрема, коли: втрата,
псування або пошкодження вантажу
відбулися внаслідок: завантаження
вантажу відправником у
непідготовлений, неочищений або
несправний вагон (контейнер), який
перед тим був вивантажений цим же
відправником (здвоєна операція).

Однак, сторонами по справі не доведено
належними та допустимими доказами, що
втрата вантажу відбулась саме в
наслідок завантаження вантажу
відправником у непідготовлений,
неочищений або несправний вагон
(контейнер).

За ст. 32 ГПК України доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Водночас, дослідивши матеріали і
обставини справи, враховуючи норми
чинного законодавства, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що навантаження відправником
вантажу в даному випадку здійснювалось
у не підготовлений для перевезення
вугілля вагон з ознаками непридатності
в комерційному відношенні (із зазорами,
які могли призвести до витікання
вантажу) та без вжиття заходів щодо
запобігання видуванню або висипанню
вантажу.

З огляду на встановлені обставини
справи, апеляційний господарський суд
вважає, що недостача вантажу у вагоні
виникла внаслідок неправомірних дій як
перевізника так і вантажовідправника,
таким чином колегія суддів приходить
до висновку про наявність обопільної
вини як перевізника так і
вантажовідправника за втрату вантажу у
рівних частинах по 50% від загальної
вартості недостачі вантажу з кожного: з
перевізника - за втрату частини вантажу
в процесі перевезення та з
вантажовідправника - за навантаження
вугілля в комерційно несправний вагон,
не вжиття заходів щодо запобігання
видуванню та висипанню вантажу, та що
не відмовився від використання
комерційно несправного вагону.

Аналогічна правова позиція викладена у
Постанові Вищого господарського суду
України від 11.11.2010р. по справі №14/61-10-1388.

При цьому, апеляційний господарський
суд зауважує, що в п.13 оглядового листа
Вищого господарського суду України
„Про деякі питання судової практики
застосування Статуту залізниць
України, інших норм транспортного
законодавства" від 29.11.2007р. №01-8/917
закріплено, що вартість втрати, нестачі
або пошкодження вантажу у разі
укладання договору постачання
(купівлі-продажу) через посередників
має бути визначена відносно залізниці -
за ціною вантажовідправника, а
відносно відправника - за ціною
посередника або постачальника.

Договір перевезення конкретного
вантажу укладається між залізницею та
вантажовідправником, тому ст.ст. 115, 133
Статуту залізниць України визначають
вартість вантажу на підставі загальної
суми рахунку або іншого документа
відправника, який підтверджує
кількість і вартість відправленого
вантажу. Ці норми регулюють визначення
суми відшкодування за втрачений або
пошкоджений з вини залізниці вантаж, у
разі, якщо відшкодування здійснюється
за рахунок перевізника, про що
зазначено у п.2.8 роз'яснення президії
Вищого господарського суду України від
29.05.2002р. № 04-5/601.

Згідно з п.24 Статуту залізниць України
вантажовідправники несуть
відповідальність за всі наслідки
неправильності, неточності або
неповноти відомостей, зазначених ними
у накладній, тому при визначенні суми
відшкодування за нестачу вантажу за
рахунок вантажовідправника, або при
встановленні за обставинами справи
вини відправника у пошкодженні або
псуванні вантажу необхідно виходити зі
ст.ст. 22,623 ЦК України, які передбачають,
що боржник, який порушив зобов'язання,
має відшкодувати завдані збитки, до
яких належать втрати, яких особа
зазнала у зв'язку із знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого права, в зв'язку з чим
розмір (сума) збитків повинен
визначатися втратами одержувача, а
саме - сумою грошових коштів, сплачених
за отриману пошкоджену або
недоотриману продукцію за цінами, за
якими її оплатив одержувач (в тому
числі і за цінами посередника)".

Згідно зі ст. ст. 113, 114 Статуту залізниць
України за незбереження (втрату,
нестачу, псування і пошкодження)
прийнятого до перевезення вантажу,
багажу, вантажобагажу залізниці несуть
відповідальність у розмірі фактично
заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що
втрата, нестача, псування, пошкодження
виникли з не залежних від них причин.
Залізниця відшкодовує фактичні збитки,
що виникли з її вини під час
перевезення вантажу, зокрема, за втрату
чи недостачу - у розмірі дійсної
вартості втраченого вантажу чи його
недостачі.

Відповідно до ст. 115 Статуту залізниць
України Вартість вантажу визначається
на підставі загальної суми рахунка або
іншого документа відправника, який
підтверджує кількість і вартість
відправленого вантажу.

Дослідивши матеріали справи, Одеський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що ДП „Одеська
залізниця" повинна відшкодувати
позивачу вартість нестачі вантажу у
вагоні №59667428 з врахуванням довідки
вантажовідправника в сумі 2125,60 грн.:

((70 т - 2%) - 61,5 т / 2) * 598,76 грн.

Аналогічна правова позиція викладена у
Постанові Одеського апеляційного
господарського суду по справі
№5017/1971/2012 від 04.12.2012р.

За умовами ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про наявність
підстав для часткового задоволення
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю „ДТЕК
Ровенькиантрацит" в частині стягнення
з ДП „Одеська залізниця" 2125,60 грн.
вартості нестачі вантажу.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що апеляційну скаргу ДП
„Одеська залізниця" слід частково
задовольнити, а рішення господарського
суду Одеської області від 11 листопада
2013 року у справі №916/2671/13 - частково
скасувати.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Державного
підприємства „Одеська залізниця"
задовольнити частково.

2.Рішення господарського суду Одеської
області від 11 листопада 2013 року у
справі №916/2671/13 скасувати частково,
виклавши резолютивну частину цього
рішення в наступній редакції:

„Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю „ДТЕК
Ровенькиантрацит" задовольнити
частково.

Стягнути з Державного підприємства
„Одеська залізниця" (65012, м. Одеса, вул.
Пантелеймонівська, 19, )
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю „ДТЕК
Ровенькиантрацит" (94701, Луганська
область, м. Ровеньки, вул. Комуністична,
6 ) 2125 (дві тисячі сто
двадцять п'ять) грн. 60 коп. вартості
нестачі вантажу та 860 (вісімсот
шістдесят) грн. 25 коп. судового збору.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю „ДТЕК
Ровенькиантрацит" (94701, Луганська
область, м. Ровеньки, вул. Комуністична,
6 ) на користь з
Державного підприємства „Одеська
залізниця"(65012, м. Одеса, вул.
Пантелеймонівська, 19, )
430 (чотириста тридцять) грн. 13 коп.
судового збору за подання апеляційної
скарги.

4.Доручити господарському суду
Одеської області видати відповідні
накази із зазначенням реквізитів
сторін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 30
січня 2014 року.

Головуючий суддя Судді О.О. Журавльов
Я.Ф. Савицький А.І. Ярош