ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" січня 2014 р.Справа № 924/1479/13

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

суддя Шпак В.О., розглянувши матеріали
справи

за позовом Малого приватного
підприємства „АСВА" м. Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м.
Нетішин

про стягнення 25 266,05грн., з яких 24 000грн.
заборгованості, 866,83грн. пені, 399,22грн. 3%
річних

Представники сторін

Позивача: не з'явився

Відповідача: не з'явився

Суть спору:

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, листом від
23.01.2014р. заявив клопотання про розгляд
справи без його участі.

Мале приватне підприємство „АСВА" м.
Київ звернулось з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 м. Нетішин про
стягнення 25 266,05грн., з яких 24 000грн.
заборгованості, 866,83грн. пені, 399,22грн. 3%
річних.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на неналежне виконання
відповідачем умов договору
купівлі-продажу товарів і послуг №081
від 01.03.2013р.

Листами від 18.12.2013р., 27.01.2014р. позивач
повідомив, що 12.12.2013р. відповідач
сплатив 500грн. боргу, 13.12.2013р. - 200грн.,
19.12.2013р. - 500грн., 17.01.2014р. - 1 000грн., 21.01.2014р.
- 500грн.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, витребуваних судом
документів не подав. Статтею 75
Господарського процесуального кодексу
України встановлено, що якщо відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу можу бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Розглядом матеріалів справи
встановлено наступне.

01.03.2013р. між Малим приватним
підприємством „АСВА" (підприємство) та
ФОП ОСОБА_1 (замовник) укладено договір
купівлі-продажу товарів і послуг № 081.

Пунктом 1.1 передбачено, що підприємство
зобов'язується передати у власність
замовника, а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити товар
(автомобільні шини/диски, далі - товар) у
кількості і асортименті відповідно до
замовлень, рахунків-фактур та
видаткових накладних, які є невід'ємною
частиною даного договору.

Відповідно до п.3.1, п.3.2, п.3.3, п.3.6
підприємство зобов'язане протягом двох
робочих днів з дня отримання заявки
замовника, у якій мають бути вказані
асортимент та кількість товарів,
направити замовнику рахунок-фактуру.
Замовлення може бути направлено
підприємству поштою, факсом, засобами
телефонного чи електронного зв'язку.
Підприємство зобов'язане поставити
товар протягом двох робочих днів з дня
повної оплати товарів замовником.
Замовник зобов'язаний розрахуватися за
товари та послуги у спосіб, визначений
пунктом 4.1 даного договору, протягом
двох робочих днів з дня отримання
рахунка-фактури.

Згідно із п.п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.7 оплата товарів
та послуг здійснюється замовником за
визначеною у рахунку-фактурі ціною та у
визначений пунктом 3.6 даного договору
строк шляхом перерахування грошових
коштів на розрахунковий рахунок
підприємства, вказаний у п.9 даного
договору. Датою поставки товарів
вважається дата, зазначена у
видатковій накладній на товар. Факт
передання товарів замовникові
підтверджується видатковою накладною,
яка оформлюється відповідно до вимог
чинного законодавства України і
засвідчується підписами і печатками (у
разі наявності) сторін.

08.08.2013р. позивач виставив відповідачу
рахунок-фактуру №А2-0001120 на оплату 34
800грн.

Згідно видаткової накладної №А1-0002700
від 12.08.2013р. на підставі довіреності №10
від 08.08.2013р. позивач поставив
відповідачу товарно-матеріальні
цінності на загальну суму 34 800грн.

04.11.2013р. МПП „АСВА" звернулось з вимогою
сплатити 24 000грн. заборгованості, що
підтверджується фіскальним чеком
Укрпошти від 04.11.2013р.

Після звернення позивача із позовом до
суду та порушення провадження у справі
(19.11.2013р.) відповідач частково сплатив
борг у сумі 2 700грн, що підтверджується
виписками банку, а саме:

- 12.12.2013р. - 500грн.;

- 13.12.2013р. - 200грн.;

- 19.12.2013р. - 500грн.;

- 17.01.2014р. - 1 000грн.

- 21.01.2014р. - 500грн.

Підставами виникнення цивільних
прав та обов'язків, відповідно до
статті 11 Цивільного кодексу України є,
зокрема, договори. Договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 202
Цивільного кодексу України правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до статті 655
Цивільного кодексу України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і оплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст.692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

За змістом ч.1 ст.173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Як передбачено ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
безпосередньо із закону або іншого
нормативно-правового акта, що регулює
господарську діяльність; з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів (ч.1
ст.181 ГК України).

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.ст.526,527 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо
інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Статтями 610, 612 Цивільного кодексу
України встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав належним чином. Відповідач
умов договорів належним чином та в
повному обсязі не виконав.

Після звернення позивача із позовом до
суду та порушення провадження у справі
(19.11.2013р.) відповідач частково сплатив
борг у сумі 2 700грн, що підтверджується
виписками банку, а саме:

- 12.12.2013р. - 500грн.;

- 13.12.2013р. - 200грн.;

- 19.12.2013р. - 500грн.;

- 17.01.204р. - 1 000грн.

- 21.01.2014р. - 500грн.

Отже, в частині стягнення 2 700грн. боргу
провадження у справі належить
припинити на підставі п.1.1 ч.1 ст.80
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки дана суму боргу була
сплачена відповідачем після подачі
позовної заяви до суду та порушення
провадження у справі.

На момент прийняття рішення в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази погашення відповідачем 21 300грн.
в добровільному порядку.

Отже, вимога позивача про стягнення 21
300грн. заборгованості є правомірною та
підлягає задоволенню.

Пунктом 6.3 договору від 01.03.2013р.
передбачено, що за прострочення
здійснення розрахунку за товари або
послуги замовник зобов'язаний на
вимогу підприємства виплатити
останньому пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діє у період
прострочення, за кожен день
прострочення.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
передбачено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 551 Цивільного кодексу
України встановлено, що предметом
неустойки є грошова сума, рухоме і
нерухоме майно, а частина 2 - якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Стаття 230 Господарського кодексу
України передбачає, що штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно із ст.251 Цивільного кодексу
України строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Статтею 253 Цивільного кодексу України
передбачено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Позивачем нараховано 866,83грн. та 399,22грн.
3% річних.

Нарахування пені та 3% річних позивач
здійснює починаючи з 11.08.2013р., товар був
поставлений відповідачу 12.08.2013р.

Отже, з врахуванням положень ст.692
Цивільного кодексу України, право на
нарахування пені та 3% річних у позивача
виникло з 13.08.2013р.

Здійснивши перерахунок пені та 3%
річних, суд прийшов до висновку, що
правомірним є нарахування та підлягає
стягненню з відповідача 840,90грн. пені та
166,47грн. 3% річних.

У стягненні 25,93грн. пені та 232,75грн. 3%
річних належить відмовити.

Позивачем 29.11.2013р. заявлено клопотання
про стягнення з відповідача суму у
розмірі 166,04грн. у якості судових
витрат, які позивач поніс у зв'язку із
прибуттям представника позивача у
засідання суду 03.12.2013р. Позивачем
надано копії залізничних квитків на
03.12.2013р.

Ухвалою суду від 19.11.2013р. порушено
провадження у справі №924/1479/13, справу
призначено до розгляду на 10:20 03.12.2013р.
Явку представників сторін визнано
обов'язковою.

Відповідно до ст.44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розділом 1 „Склад судових витрат"
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
21.02.2013р. „Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
передбачено, що склад судових витрат не
є вичерпним, і оцінка тих чи інших
витрат сторін як судових здійснюється
господарським судом з урахуванням
обставин конкретної справи.

До інших витрат у розумінні статті 44
ГПК відносяться, зокрема: суми, які
підлягають сплаті особам, викликаним
до господарського суду для дачі
пояснень з питань, що виникають під час
розгляду справи (стаття 30 названого
Кодексу); витрати сторін та інших
учасників судового процесу, пов'язані з
явкою їх або їхніх представників у
засідання господарського суду, за
умови, що таку явку судом було визнано
обов'язковою.

Зазначені витрати не є збитками в
розумінні статті 224 Господарського
кодексу України та статті 22 Цивільного
кодексу України, не входять до складу
ціни позову і не можуть стягуватися під
виглядом збитків.

У відповідності із ст. 49 ГПК України
судові витрати у справі належить
покласти на сторони пропорційно до
задоволених вимог.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст.
44, 49, п.1.1 ч.1 ст.80, 82, 84, 85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в:

Позов Малого приватного
підприємства „АСВА" м. Київ до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 м. Нетішин про
стягнення 25 266,05грн., з яких 24 000грн.
заборгованості, 866,83грн. пені, 399,22грн. 3%
річних задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 АДРЕСА_1 (іпн НОМЕР_1) на користь
Малого підприємства „АСВА" м. Київ, вул.
П. Усенка, 6 () - 21 300грн.
(двадцять одна тисяча триста гривень)
заборгованості, 840,90грн. (вісімсот сорок
гривень 90коп.) пені та 166,47грн. (сто
шістдесят шість гривень 47коп.) 3% річних,
1 702,95грн. (одна тисяча сімсот дві гривні
95коп.) судового збору, 164,35грн. (сто
шістдесят чотири гривні 35коп.) судових
витрат.

Видати наказ.

У частині стягнення 2 700грн. боргу
провадження у справі припинити.

У стягненні 25,93грн. пені та 232,75грн. 3%
річних відмовити.

Повне рішення складено 03.02.2014р.

Суддя
В.О. Шпак

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу, м.Київ, вул.
П.Усенка,6

3 - відповідачу. АДРЕСА_1. Всім
рекомендованим