ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2014 р.Справа № 922/33/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Френдій Н.А.

при секретарі судового засідання
Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Гомельскло-Україна", 04112, м. Київ, вул.
Дегтярівська, буд. 62, код 36958863; поштова
адреса: 03680, м. Київ, вул. Радищева, буд.
10/14, а/с 30 (ТОВ "Юридична фірма "Ві Ай Пі
Консалтинг"); до товариства з
обмеженою відповідальністю "Блік", 61003,
м. Харків, пров. Вірменський, 1/3, кв. 30,
код 22708573; про стягнення 473494,59грн. за
участю представників:

позивача - не з"явився;

відповідача - не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Гомельскло-Україна" звернулося до
господарського суду Харківської
області з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю "Блік" про
стягнення заборгованості в сумі
473494,59грн.

Свої вимоги мотивує неналежним
виконанням відповідачем зобов"язань за
договором поставки №000050 від 08.02.2012р., а
саме в частині повної та своєчасної
оплати товару, поставленого позивачем
за накладними №47 від 01.02.2013р. в сумі
146420,69грн., №59 від 07.02.2013р. в сумі
126740,90грн., №62 від 08.02.2013р. в сумі 69707,50грн.
та №91 від 15.02.2013р. в сумі 130625,50грн., в
якості правових підстав вказує на
норми ст.ст. 55, 175, 265 ГК України, ст.ст. 526,
530, 610, 612, 692, 712 ЦК України.

Ухвалою суду від 11.01.2014р. за позовною
заявою було порушено провадження у
справі та призначено її до розгляду в
судовому засіданні 28.01.2014р.

В розпочатому судовому засіданні
28.01.2014р. роз'яснено права і обов'язки
сторін, передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 ГПК
України.

За відсутності клопотання сторін
технічна фіксація судового процесу не
здійснювалась.

Суд перейшов до розгляду справи по
суті.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просить
суд позов задовольнити, посилаючись на
те, що в порушення умов договору
поставки № 000050 від 08.02.2012р., п.4.5. якого
установлено, що оплата вартості товару
здійснюється покупцем у строк,
визначений у рахунку-фактурі
постачальника, відповідачем не
оплачено у строк, визначений у
рахунках-фактури №35 від 30.01.2013р., №62 від
06.02.2013р., №69 від 07.02.2013р. та №83 від
15.02.2013р., - відповідно до накладних №47
від 01.02.2013р. в сумі 146420,69грн., №59 від
07.02.2013р. в сумі 126740,90грн., №62 від 08.02.2013р.
в сумі 69707,50грн. та №91 від 15.02.2013р. в сумі
130625,50грн., на загальну суму 473494,59грн.,
яка не оплачена відповідачем до
теперішнього часу.

В судовому засіданні 28.01.2014р. для
надання можливості відповідачу надати
відзив на позовну заяву та докази на
підтвердження повноважень ОСОБА_2
оголошено перерву до 15:00 години 29.01.2014р.

Представники сторін у судове засідання
після перерви не з"явилися, але
відповідач звернувся до суду із
клопотанням про долучення до
матеріалів справи доказів, поданих за
супровідним листом (вх.№3120 від 29.01.2014р.),
у тому числі заяву про визнання
позовних вимог в повному обсязі в сумі
473494,59грн., підписану ОСОБА_2 та протокол
зборів засновників про призначення
ОСОБА_2 на посаду директора ТОВ "Блік"
№4/1 від 2002р.

За висновками суду у матеріалах справи
достатньо документів, які мають
значення для правильного вирішення
спору та є необхідними для прийняття
повного і обґрунтованого судового
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані докази, суд встановив
наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Зокрема, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174
Господарського кодексу України
господарський договір є підставою
виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, зміст договору складається з
умов, які визначаються на розсуд та за
погодженням сторін, та умов, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства, договір
укладений (підписаний сторонами) є
обов'язковим для виконання кожної із
сторін.

Між товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Гомельскло-Україна" (постачальник) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Блік" (покупець)
08.02.2012р. укладено договір поставки
№000050, згідно умов п.1.1. якого
постачальник зобов'язався в порядку та
на умовах, визначених цим договором,
передати у власність покупця товар,
найменування та загальну кількість
якого, а також його часткове
співвідношення (асортимент, сортамент,
номенклатура) визначено у
специфікації, яка міститься в додатку
№1 до цього договору і є його
невід"ємною частиною, а покупець
зобов"язався прийняти вказаний товар
та оплатити його вартість.

При поставці товару покупцеві
передається наступна документація
постачальника : рахунок-фактура, в
якому зазначається загальна вартість
та кількість товару, що поставляється,
а також загальна сума, що підлягає
оплаті покупцем за цим договором;
видаткова накладна; податкова накладна
(п.1.2. договору).

Пунктом 8.2. договору встановлено, що він
вважається укладеним і набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами і діє до 31.12.2012р., однак
закінчення терміну дії цього договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії цього
договору. Також сторонами погоджено, що
якщо після закінчення календарного
строку цього договору на адресу
постачальника буде надіслано
замовлення на поставку від покупця,
цей договір вважається пролонгованим
на один рік без складання додаткового
письмового документа (п.8.5. договору).

В контексті наведених умов договору та
доказів, що містяться в матеріалах
справи, вбачається, що договір поставки
№000050 від 08.02.2012р. є діючим.

Пунктом 2.5. договору встановлено, що
відвантаження товару покупцеві
здійснюється в межах строків, що
визначаються в рахунку-фактурі
постачальника на оплату вартості
замовленої покупцем партії товару, але
не раніше, ніж після надходження на
поточний рахунок постачальника
грошових коштів у рахунок оплати
покупцем 100% вартості такої партії.

Оплата за товар здійснюється на умовах
попередньої оплати в розмірі 100%
вартості товару, згідно
рахунку-фактури постачальника,
оформленого на підставі замовлення
покупця (з обов"язковим зазначенням
вантажоодержувача товару), складеним
за правилами, визначеними у розділі 2
цього договору (п.4.4. договору).

Позивач, протягом дії цього договору,
поставляв відповідачу товар, а
останній його оплачував (копії
банківських виписок, а.с. 62-66).

Разом з тим, товар, поставлений
позивачем за накладними №47 від 01.02.2013р.
в сумі 146420,69грн., №59 від 07.02.2013р. в сумі
126740,90грн., №62 від 08.02.2013р. в сумі 69707,50грн.
та №91 від 15.02.2013р. в сумі 130625,50грн. (а.с. 17,
19, 21 та 23) на загальну суму 473494,59грн.
залишився неоплаченим.

За змістом п.4.5. договору оплата
вартості товару здійснюється покупцем
у строк, визначений у рахунку-фактурі
постачальника.

В порушення умов договору відповідачем
не оплачено у строк, визначений у
рахунках-фактури №35 від 30.01.2013р. - до
01.02.2013р. (а.с.18), №62 від 06.02.2013р. - до
08.02.2013р. (а.с.20), №69 від 07.02.2013р. - до
11.02.2013р. (а.с.22) та №83 від 15.02.2013р. - до
18.02.2013р. (а.с.24), відповідно, при цьому
поставка товару відбулась без
попередньої оплати та станом на момент
розгляду даної справи вартість товару
отриманого за вищевказаними
накладними відповідачем не сплачена.

Так неоплаченим залишився товар на
суму 473494,59рн., що у тому числі
підтверджується відповідачем у заяві
про визнання позову (а.с.74-75), підписаним
директором ТОВ "Блік" ОСОБА_2 та актом
звірки взаєморозрахунків, скріпленим
печатками сторін та підписаним їх
представниками (а.с. 25-27).

Як вбачається зі змісту
вищезазначеного договору, останній по
своїй правовій природі є договором
поставки, і на підставі ст. 712 ЦК України
до нього застосовуються загальні
положення про купівлю - продаж.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

У відповідності до статті 193
Господарського кодексу України суб'єкт
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До вимог господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
врахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
Кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ст. 530 ЦК України).

В силу ст. 33 ГПК України кожна із сторін
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог чи заперечень. Відповідно до ст. 34
ГПК України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Зважаючи на встановлені факти та
вимоги вищезазначених норм, а також
враховуючи, що відповідач в
установленому порядку обставини, які
повідомлені позивачем не спростував,
визнав позовні вимоги в повному обсязі,
господарський суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу в сумі
473494,59грн. нормативно та документально
доведені, а тому підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України,
відповідно до якої судові витрати з
цієї справи покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 22, 32, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Блік" (61003, м. Харків,
пров. Вірменський, 1/3, кв. 30, код 22708573) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Гомельскло-Україна" (04112, м. Київ, вул.
Дегтярівська, буд. 62, код 36958863)
заборгованість в сумі 473494,59грн. та
9469,90грн. витрат зі сплати судового
збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу, а
прокурор апеляційне подання протягом
десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 30.01.2014 р.

Суддя Френдій Н.А.