ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.02.2014
Справа № 905/9017/13

Господарський суд Донецької області у
складі судді Зекунова Е.В., при
секретарі Павленко М.С., розглянув
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Універсальна» до Публічного
акціонерного товариства
«Шахтоуправління «Донбас», за участю
третьої особи на стороні відповідача
ОСОБА_1 про стягнення 29309,37 грн., -

За участю представників сторін:

від позивача - Орловський Д.О. за
довіреністю

від відповідача - Лактіонова О.Г. за
довіреністю

від третьої особи - не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Універсальна» (далі ПАТ
«СК»Універсальна») звернувся до
господарського суду Донецької області
з позовом до Публічного акціонерного
товариства «Шахтоуправління «Донбас»
(далі ПАТ «ш/у «Донбас») про стягнення
29309,37 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 20.12.2013 року залучено до
участі у справі третю особу на стороні
відповідача ОСОБА_1.

В правове обґрунтування вимог позивач
посилається на статті 993 Цивільного
кодексу України, статтю 27 Закону
України «Про страхування».

Представник позивача у судовому
засіданні просив задовольнити позов в
повному обсязі. Надав пояснення в яких
зазначив, що внаслідок настання
страхової події -
дорожньо-транспортної пригоди
позивачем виплачено відшкодування
власнику пошкодженого автомобіля
«Субару Форестер», державний номер
НОМЕР_1, а тому відповідно до ст. 27
Закону України "Про страхування", ст.. 993
Цивільного кодексу України позивач
отримав право зворотної вимоги до
особи, відповідальної за завдану шкоду.

Транспортний засіб трактор Т150К,
державний номер НОМЕР_2, яким була
завдана шкода, належить відповідачу,
тому позивач направив останньому
регресну вимогу про відшкодування
шкоди в порядку регресу. Оскільки
відповідачем не відшкодовано заявлену
суму збитку, позивач звернувся з даним
позовом до суду.

Представник відповідача проти позову
заперечував. Подав заяву про
застосування строків позовної
давності.

Представник третьої особи або третя
особа в судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

Судом встановлено, що 29 вересня 2008 року
в м. Донецьку трапилась
дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП)
за участю трактора Т150К, НОМЕР_2, що
належить ПАТ «Шахтоуправління Донбас»
під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля
Субару Форестер днз НОМЕР_1, що належить
ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_5.

Постановою Гірницького районного суду
м.Макіївки від 11 листопада 2008 року
встановлено, що дорожньо-транспортна
пригода сталася в результаті порушення
ОСОБА_1 п.13.1 Правил дорожнього руху
України, внаслідок чого ОСОБА_1 був
визнаний винним у вчиненні
правопорушення та притягнутий до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу в сумі 34 грн.

Господарський судом встановлено, що на
час скоєння дорожньо-транспортної
пригоди (29.08.2009р.) та по даний час
відповідач знаходиться в трудових
правовідносинах з ОСОБА_1, що
підтверджується довідкою за підписом
директора та інспектора відділу кадрів
ПАТ «ш/у «Донбас».

Згідно з договорами добровільного
страхування наземного транспорту №
32-31/38/010951 від 28.02.2008 р. укладеного між
Публічним акціонерним товариством
«Страхова компанія Універсальна» та
ОСОБА_4 автомобіль Субару Форестер днз
НОМЕР_1 був застрахований. На підставі
заяви про страхове відшкодування,
страхового акту № 31/09/8516, висновку
спеціаліста № 31/09/8516, було здійснено
страхове відшкодування ВАТ «Страхова
компанія «Універсальна» у розмірі 29
309,37грн., що підтверджується платіжним
дорученням від 20.11.2008р.

Частиною першою статті 11 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК) передбачено,
що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

Особа, якій завдано збитків, має право
на їх відшкодування у розмірі витрат,
які вона зробила чи мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(стаття 22 ЦК України).

Аналіз положень ст.ст.27, 29 Закону
України "Про страхування", 38,41 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільної відповідальності власників
транспортних засобів " дозволяє
зробити висновок, що страхову виплату
було здійснено позивачем правомірно.

Відповідно до статті 27 Закону України
"Про страхування" та статті 993 ЦК
України, до страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування у межах
фактичних затрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею першою статті 1191 ЦК України
передбачено, що особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Крім того, статтею 228 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасник господарських відносин, який
відшкодував збитки, має право стягнути
збитки з третіх осіб в порядку регресу.

Згідно частини другої статті 1187 ЦК
України, шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

З матеріалів справи вбачається, що
дорожньо-транспортна пригода, яка мала
місце 29.09.2008 року, сталася саме з вини
ОСОБА_1, який керуючи трактором Т150К,
державний номерний знак НОМЕР_2, в
наслідок порушень Правил дорожнього
руху скоїв зіткнення з автомобілем
«Субару Форестер», державний номер
НОМЕР_1, що призвело до пошкодження
транспортних засобів.

Отже, саме дії третьої особи - ОСОБА_1,
знаходились у причинному зв'язку зі
скоєнням дорожньо-транспортної
пригоди та пошкодженням транспортних
засобів.

Відповідно до частини першої статті 1187
ЦК України та пунктом четвертим
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 27 березня 1992 року № 6 "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" (зі змінами та доповненнями), під
власником джерела підвищеної
небезпеки розуміється юридична особа
або громадянин, що здійснюють
експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки в силу права власності,
повного господарського відання,
оперативного управління або з інших
підстав. Джерелом підвищеної небезпеки
належить визнавати будь-яку
діяльність, здійснення якої створює
підвищену імовірність заподіяння
шкоди через неможливість контролю за
нею людини, а також діяльність по
використанню, транспортуванню,
зберіганню предметів, речовин і інших
об'єктів виробничого, господарського
чи іншого призначення, які мають такі ж
властивості. Майнова відповідальність
за шкоду, заподіяну діями таких джерел,
має наставати як при цілеспрямованому
їх використанні, так і при мимовільному
прояві їх шкідливих властивостей
(наприклад, у випадку заподіяння шкоди
внаслідок мимовільного рухові
автомобіля). Не вважається власником
джерела підвищеної небезпеки й не несе
відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка управляє
джерелом підвищеної небезпеки в силу
трудових відносин з володільцем цього
джерела (шофер, машиніст, оператор
тощо).

Частиною першою статті 1172 ЦК України
передбачено, що юридична або фізична
особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 6 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Згідно преамбули Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", цей Закон регулює відносини у
сфері обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (далі обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності) і спрямований на
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на території
України.

Статтею 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Слід зазначити, що відповідно до пункту
першого частини першої статті 1188 ЦК
України шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки одній особі, з вини іншої
особи відшкодовується винною особою.
Тобто, у випадку заподіяння шкоди
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки питання про її
відшкодування вирішується за
принципом вини.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного
суду України від 27 березня 1992 року № 6
"Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" (зі змінами та
доповненнями) передбачено, що
відповідальність юридичної особи
настає у випадку, коли особа, з вини
якої заподіяна шкода, знаходилась з
даною організацією в трудових
відносинах, і шкода заподіяна нею у
зв'язку з виконанням трудових
(службових) обов'язків, незалежно від
того, постійними, сезонними,
тимчасовими за трудовим договором чи
на інших умовах вона була працівником
цієї організації.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов
висновку, що оскільки водія трактора
Т150К, державний номерний знак НОМЕР_2,
визнано винним у скоєнні зазначеної
дорожньо-транспортної пригоди, а
відповідач є відповідальною особою (як
роботодавець) за завдані ОСОБА_1,
збитки, під час виконання ним своїх
трудових обов'язків, то позивач набув
право вимоги сплати відповідачем
здійсненого страхового відшкодування
в порядку регресу у розмірі 29309 грн. 37
коп.

Проте, позивач листопаді 2010 року
звернувся до Гірницького районного
суду м.Макіївки з позовом до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди, в порядку
цивільного судочинства.

Ухвалою Гірницького районного суду
м.Макіївки від 06.05.2011 року задоволено
клопотання представника ПАТ «СК
«Універсальна» замінено відповідача
ОСОБА_1 на відповідача ПАТ «шу «Донбас»
та ОСОБА_1 залучено до розгляду справи в
якості третьої особи без самостійних
вимог.

Рішенням Гірницького районного суду
м.Макіївки від 03.04.2012 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Донецької області від 05.09.2012 року позов
задоволено повністю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України від 20 лютого 2013 року рішення
Гірницького районного суду м.Макіївки
від 03.04.2012 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 05.09.2012р.
скасовано,. Провадження у справі за
позовом ПАТ «СК «Універсальна» до ПАТ
«шу «Донбас», третя особа ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди - закрито, оскільки
враховуючи зміст правовідносин та його
суб'єктний склад справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

20 грудня 2013 року ПАТ «СК «Універсальна»
звернулося до господарського суду
Донецької області з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Шахтоуправління «Донбас» про
стягнення 29309,37 грн.

09 січня 2014 року ПАТ «шу «Донбас»
звернулось до суду з клопотанням про
застосування строків позовної
давності, оскільки ДТП сталось у 2008
році, а з даним позов відповідач
звернувся тільки у грудні 2012 року.
Відповідач вважає, що звернення до суду
загальної юрисдикції замість
господарського суду в спорі між двома
юридичними особами свідчить про
некомпетентність позивача та не може
бути поважною причиною пропуску
строків позовної давності.

Вирішуючи питання щодо визнання
поважними причин пропуску строку
позовної давності, суд зазначає
наступне.

Позовна давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
але за приписом частини п'ятої статті 267
ЦК України позивач вправі отримати
судовий захист у разі визнання
поважними причин пропуску строку
позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин,
тобто наявності обставин, які з
об'єктивних, незалежних від позивача
підстав унеможливлювали або істотно
утруднювали своєчасне подання позову,
вирішується господарським судом у
кожному конкретному випадку з
урахуванням наявних фактичних даних
про такі обставини. Стосовно
підприємства (установи, організації)
зазначені обставини не можуть братися
судом до уваги, оскільки за відсутності
(в тому числі й з поважних причин) особи,
яка представляє його в судовому
процесі, відповідне підприємство
(установа, організація) не позбавлене
права і можливості забезпечити
залучення до участі у такому процесі
іншої особи; відсутність зазначеної
можливості підлягає доведенню на
загальних підставах.

Відповідно до положень ст. 256
Цивільного кодексу України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 Цивільного кодексу України).

Тобто, строк позовної давності в три
роки для стягнення страхового
відшкодування встановлений ст. 257
Цивільного кодексу України є строком в
межах якого позивач мав право
звернутись до суду з відповідною
вимогою.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

За регресними зобов'язаннями перебіг
позовної давності починається від дня
виконання основного зобов'язання. Як
вже встановлено судом, позивач
виплатив потерпілій стороні страхове
відшкодування 20.11.2008р

У пункті 4.4.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» №10 від 29.05.2013
року зазначено, що за змістом частини
другої статті 264 ЦК України переривання
перебігу позовної давності шляхом
пред'явлення позову матиме місце у разі
не будь-якого подання позову, а
здійсненого з додержанням вимог
процесуального закону, зокрема, статей
54, 56, 57 ГПК. Тому, якщо господарським
судом у прийнятті позовної заяви
відмовлено (стаття 62 ГПК) або її
повернуто (стаття 63 названого Кодексу),
то перебіг позовної давності не
переривається. Так само не перериває
цього перебігу подання позову з
порушенням правил підвідомчості справ.

Частиною 3 ст. 267 Цивільного кодексу
України передбачено, що позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Частиною 5 ст. 267 Цивільного кодексу
України передбачено, що в разі, коли суд
визнає поважними причини пропущення
позовної давності порушене право
підлягає захисту.

Дослідивши обставини справи суд не
визнає поважними причини пропущення
позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Оскільки обґрунтованих причин
звернення до суду з позовом поза межами
строку давності не наведено, а
відповідачем заявлено про
застосування строку позовної давності,
суд дійшов висновку, про відмову у
задоволенні позову.

У зв'язку з відмовою в позові судові
витрати відповідно до ст.49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Універсальна» до Публічного
акціонерного товариства
«Шахтоуправління «Донбас», за участю
третьої особи на стороні відповідача
ОСОБА_1 про стягнення 29309,37 грн. -
відмовити повністю.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті,
його вступну та резолютивну частини
проголошено у судовому засіданні 4
лютого 2014 року.

Повний текст рішення складено та
підписано 7 лютого 2014 року.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили за
правилами, встановленими частиною 5
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов