ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" січня 2014 р.Справа № 916/3351/13

За позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "АВАНТАЖ ТРЕЙД
КОМПАНІ"

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

про розірвання договору та стягнення 67
192,86 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Позивач, товариство з
обмеженою відповідальністю "АВАНТАЖ
ТРЕЙД КОМПАНІ", звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою про розірвання
договору від 13.05.2103р. №13/05/13, укладений
між товариством з обмеженою
відповідальністю "АВАНТАЖ ТРЕЙД
КОМПАНІ" та фізичною особою-підприємця
ОСОБА_1; про стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, про стягнення
67 192,86 грн., де 65 000,00 грн. - передплата, 2
192,86 грн. - пеня.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 05.12.2013р. позовну заяву
(вх.№5051/13) прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі,
присвоєно №916/3351/13 та
справу призначено до розгляду в
судовому засіданні.

Клопотання позивача про розгляд справи
без участі представника позивача
(вх.№1796/14 від 23.01.2014р.) судом задоволено.

Представник позивача в судове
засідання, призначене на 27.01.2014р. не
з'явився, хоча про час та місце його
проведення був повідомлений належним
чином, про що свідчать поштові
повідомлення повернуті на адресу суду
з відміткою про вручення останньому
поштової кореспонденції, відзив на
позов та витребувані документи суду не
надав, своїм правом на захист не
скористався.

Представник відповідача в судові
засідання не з'являвся, хоча про час та
місце їх проведення був повідомлений
належним чином, про що свідчать поштові
повідомлення повернуті на адресу суду
з відміткою про вручення останньому
поштової кореспонденції, відзив на
позов та витребувані документи суду не
надав, своїм правом на захист не
скористався.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1.
Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р.,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ст.75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому
засіданні матеріали справи, надані
позивачем докази, суд встановив:

13 травня 2013р. між товариством з
обмеженою відповідальністю "АВАНТАЖ
ТРЕЙД КОМПАНІ" (Покупець) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Продавець)
було укладено договір №13/05/13, згідно
умов п.1.1. якого, Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупця, а Покупець прийняти та
оплатити товар, найменування,
кількість та ціна якого зазначені в
специфікації, що є його невід'ємною
частиною цього Договору.

Відповідно до п.1.2 Договору товар
відвантажується (поставляється) в
строк, визначені на умовах зазначених в
специфікаціях та/або додатках до цього
Договору.

Із змісту п.2.1., Договору, вбачається, що
ціна на товар, що поставляється за цим
Договором, та загальна сума договору
зазначається в специфікації, що
додається до даного Договору. Валюта
ціни та платежу за цим Договором
встановлюється в гривнях,
перераховується на рахунок Продавця.

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що
датою відвантаження товару вважається
дата приймання товару та підписання
акту приймання-передачі.

У відповідності до п.7.1. Договору оплата
за товар, що поставляється за цим
Договором, проводиться в національній
валюті України, згідно комерційного
перерахунку, на підставі рахунку, що
виставляється Продавцем, із
зарахуванням грошових коштів на
банківський рахунок Продавця, після
підписання контракту. Залишок 25%
вартості товару сплачується по факту
відвантаження товару. В разі
встановлення нестачі товару, що
поставляється сплаті підлягає
фактично поставлена кількість товару
при його відповідності якості. У разі
нарахування Продавцю сум до виплати
(компенсації витрат та неустойки у
випадках передбачених цим Договором)
оплата другого платежу проводиться за
винятком сум, належних Покупцю.

За приписами п.п.8.4., 8.7. Договору у разі
затримки Продавцем відвантаження
частково сплаченої на умовах цього
Договору партії товару понад
узгодженого сторонами строку, він
сплачує пеню у розмірі 0,2% від вартості
сплаченого та відвантаженого в строк
товару за кожен день прострочки, але не
більш 7% від вартості несвоєчасно
поставленого товару. У разі якщо
прострочка поставки частково
сплаченого на умовах цього Договору
товару складає більш 10 днів Покупець
має право в односторонньому порядку
відмовитись від Договору, а Продавець
зобов'язується протягом 3 днів
повернути суму отриманих ним грошових
коштів.

Цей Договір вступає в силу з моменту
його підписання сторонами і до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
(п.11.5. Договору).

Додатком №1 сторони погодили умови
оплати: 75% передплата протягом 3
календарних днів з дати виставлення
рахунку на оплату у вигляді
банківського переводу розрахунковий
рахунок Продавця. Сума передплати
складає 83 465,63 грн. (вісімдесят три
тисячі чотириста шістдесят п'ять грн. 63
коп.) 25% оплати по факту готовності
товару, про що Продавець повідомляє
письмово Покупця за 5 робочих днів. Сума
другої частини оплати складає 27
821,87 (двадцять сім тисяч вісімсот
двадцять одну грн. 87 коп.).

На виконання умов вищенаведеного
договору позивачем на розрахунковий
рахунок відповідача було перераховано
65 000,00 грн. передплати, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями платіжних доручень №256
від 20.05.2013р. на суму 10 000,00 грн., №261 від
23.05.2013р. на суму 5 000,00 грн., №263 від
23.05.2013р. на суму 5 000,00 грн., №27 від 28.05.2013р.
на суму 5 000,00 грн., №272 від 30.05.2013р. на
суму 10 000,00 грн., №33 від 20.06.2013р. на суму 10
000,00 грн., №295 від 25.06.2013р. на суму 5 000,00
грн., № від 03.06.2013р. на суму 7 000,00
грн., № від 05.06.2013р. на суму 8 000,00
грн., копією банківської виписки.

Проте, відповідачем поставку товару
здійснено не було, що зумовило позивача
звернутись до останнього з претензією
№16/09/13 від 16.09.2013р., відповідно до якої
вимагав повернути 65 000,00 грн. передплати
та сплатити 926,03 грн. пені, яка ФОП
ОСОБА_1 залишено без відповіді.

Безпідставна відмова відповідача від
виконання своїх зобов'язань за
договором №13/05/13 в частині здійснення
поставки товару та неповернення
сплачених грошових коштів у якості
передплати і стало підставою для
позивача звернутись до господарського
суду Одеської області із даним позовом
за захистом своїх порушених прав та
охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог з
наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

Частини 1, 4 ст. 202 ЦК України визначають,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

За приписами ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач у якості підстави для
розірвання оспорюваного договору,
зазначає про грубе порушення
відповідачем умов договору, зокрема
безпідставне відхилення від графіку
виконання робіт та безпідставне
зупинення виконання робіт.

З цього приводу суд вважає за доцільне
зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1,4 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. До
договорів, що укладаються більш як
двома сторонами (багатосторонні
договори), застосовуються загальні
положення про договір, якщо це не
суперечить багатосторонньому
характеру цих договорів.

Частина 1 ст. 181 ГК України встановлює,
що господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Сторони мають право
укласти договір, в якому містяться
елементи різних договорів (змішаний
договір). До відносин сторін у
змішаному договорі застосовуються у
відповідних частинах положення актів
цивільного законодавства про договори,
елементи яких містяться у змішаному
договорі, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
змішаного договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 639 Цивільного
кодексу України договір може бути
укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Частиною 2 ст. 640 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо
відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії.

Із системного аналізу тексту,
укладеного між сторонами договору, суд
дійшов висновку, що за своєю правовою
природою оспорюваний договір є
договором поставки.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно ст.656 Цивільного кодексу України
предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому. Предметом
договору купівлі-продажу можуть бути
майнові права. До договору
купівлі-продажу майнових прав
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не випливає
із змісту або характеру цих прав.
Предметом договору купівлі-продажу
може бути право вимоги, якщо вимога не
має особистого характеру. До договору
купівлі-продажу права вимоги
застосовуються положення про
відступлення права вимоги, якщо інше не
встановлено договором або законом. До
договору купівлі-продажу на біржах,
конкурсах, аукціонах (публічних
торгах), договору купівлі-продажу
валютних цінностей і цінних паперів
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено законом про ці види
договорів купівлі-продажу або не
випливає з їхньої суті. Особливості
договору купівлі-продажу окремих видів
майна можуть встановлюватися законом.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу
України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар,визначений
договором купівлі-продажу. Продавець
повинен одночасно з товаром передати
покупцеві його приналежності та
документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Приписами ст.663 Цивільного кодексу
України визначено, що продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві
у строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу.

Умовами ст.665 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі відмови
продавця передати проданий товар
покупець має право відмовитися від
договору купівлі-продажу. Якщо
продавець відмовився передати річ,
визначену індивідуальними ознаками,
покупець має право пред'явити
продавцеві вимоги відповідно до статті
620 цього Кодексу.

Стаття 712 Цивільного кодексу України
передбачає, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.

Умовами ст.651 Цивільного кодексу
України визначено, що зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору. У разі
односторонньої відмови від договору у
повному обсязі або частково, якщо право
на таку відмову встановлено договором
або законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Приписами ст.652 Цивільного кодексу
України встановлено, що зміна або
розірвання договору у зв'язку з
істотною зміною обставин. У разі
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах. Якщо сторони не досягли згоди
щодо приведення договору у
відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок
істотної зміни обставин суд, на вимогу
будь-якої із сторін, визначає наслідки
розірвання договору виходячи з
необхідності справедливого розподілу
між сторонами витрат, понесених ними у
зв'язку з виконанням цього договору.
Зміна договору у зв'язку з істотною
зміною обставин допускається за
рішенням суду у виняткових випадках,
коли розірвання договору суперечить
суспільним інтересам або потягне для
сторін шкоду, яка значно перевищує
затрати, необхідні для виконання
договору на умовах, змінених судом.

Із змісту ст.653 Цивільного кодексу
України вбачається, що у разі зміни
договору зобов'язання сторін
змінюються відповідно до змінених умов
щодо предмета, місця, строків виконання
тощо. У разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються. У
разі зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни. Якщо договір змінюється або
розривається у судовому порядку,
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили. Сторони не
мають права вимагати повернення того,
що було виконане ними за зобов'язанням
до моменту зміни або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо договір
змінений або розірваний у зв'язку з
істотним порушенням договору однією із
сторін, друга сторона може вимагати
відшкодування збитків, завданих зміною
або розірванням договору.

Як вбачається із змісту ст.188
Господарського кодексу України, зміна
та розірвання господарських договорів
в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.
Якщо судовим рішенням договір змінено
або розірвано, договір вважається
зміненим або розірваним з дня набрання
чинності даним рішенням, якщо іншого
строку набрання чинності не
встановлено за рішенням суду.

Наведене свідчить про те, що чинним
законодавством передбачено можливість
дострокового розірвання договору за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін цього договору. Таке розірвання
може ініціюватися як з підстав,
визначених сторонами у спірному
договорі, так і у випадках, визначених
законом.

Таким чином, за умови встановлення
судом, що відповідачем всупереч
вимогам закону було порушено умови
укладеного договору, що на думку суду є
істотною умовою для розірвання
вищенаведеного договору в судовому
порядку, тому суд вважає правомірними
та обґрунтованими заявлені позивачем
позовні вимоги щодо розірвання
договору №13/05/13, що укладений між
укладений між товариством з обмеженою
відповідальністю "АВАНТАЖ ТРЕЙД
КОМПАНІ" та фізичною особою-підприємця
ОСОБА_1, у зв'язку з чим, заявлені
позовні вимоги позивача в частині
розірвання договору підлягають судом
задоволенню в повному обсязі.

Щодо заявлених позовних вимог в
частині стягнення з відповідача 65 000,00
грн. передплати суд зазначає наступне.

Приписами ст.193 Господарського кодексу
України встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором. Застосування
господарських санкцій до суб'єкта, який
порушив зобов'язання, не звільняє цього
суб'єкта від обов'язку виконати
зобов'язання в натурі, крім випадків,
коли інше передбачено законом або
договором, або управнена сторона
відмовилася від прийняття виконання
зобов'язання. Управнена сторона має
право не приймати виконання
зобов'язання частинами, якщо інше не
передбачено законом, іншими
нормативно-правовими актами або
договором, або не випливає із змісту
зобов'язання. Зобов'язана сторона має
право виконати зобов'язання
достроково, якщо інше не передбачено
законом, іншим нормативно-правовим
актом або договором, або не випливає із
змісту зобов'язання. Зобов'язана
сторона має право відмовитися від
виконання зобов'язання у разі
неналежного виконання другою стороною
обов'язків, що є необхідною умовою
виконання. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином. Управнена
сторона, приймаючи виконання
господарського зобов'язання, на вимогу
зобов'язаної сторони повинна видати
письмове посвідчення виконання
зобов'язання повністю або його частини.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певні дії (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. При цьому,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому
числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. В свою чергу, порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін в силу положень
ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України
якщо у зобов'язання встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Якщо внаслідок
прострочення боржника виконання
зобов'язання втратило інтерес для
кредитора, він може відмовитися від
прийняття виконання і вимагати
відшкодування збитків.

Таким чином, з врахуванням
встановлення судом прострочення
відповідачем виконання зобов'язання,
позивач правомірно та обґрунтовано
вимагає повернення сплаченої ним суми
передплати за оспорюваним договором
№13/05/13 від 13.05.2013р., звідси підлягає
судом задоволенню позовна вимога
позивача про стягнення з відповідача 65
000,00 грн. передплати.

Крім того, позивачем заявлено позовні
вимоги про стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 пені в розмірі
2 192,86 грн.

Оцінюючи вимоги про стягнення пені, суд
зазначає наступне:

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є господарські санкції, до яких
віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

Частина перша статті 223 ГК України
передбачає, що при реалізації в
судовому порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої
статті 258 ЦК України щодо вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
передбачено спеціальну позовну
давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в
статті 256 ЦК України, відповідно до якої
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відтак частина шоста статті 232 ГК
України передбачає строк та порядок, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, а строк, протягом якого особа
може звернутись до суду за захистом
свого порушеного права, встановлюється
ЦК України.

Наразі, наданий позивачем розрахунок
пені, на думку суду, здійснений
неналежним чином, у зв'язку з чим судом
було самостійно розраховано пеню
наступним чином:

Сума боргу (грн.)Період
прострочкиКількість днів
прострочкиРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійної облікової ставки
НБУ на деньСума пені за період
прострочки65000.0008.08.2013 - 12.08.201357.0000 %0.038
%*124.6665000.0013.08.2013 - 07.11.2013876.5000 %0.036 %*2014.11

Отже загальна сума пені за самостійним
розрахунком суду складає 2 138,77 грн., у
зв'язку з чим стягненню з відповідача
на користь позивача підлягає сума пені,
встановлена судом в розмірі 2 138,11 грн. В
іншій частині заявлених позовних вимог
щодо стягнення з відповідача пені в
розмірі 54,09 грн. суд відмовляє

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищезазначені матеріали
справи та проаналізовані положення
чинного законодавства України, суд,
вбачає доведеними та обґрунтованими
заявлені позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю "АВАНТАЖ
ТРЕЙД КОМПАНІ", у зв'язку з чим
стягненню з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на користь позивача підлягає
сума передплати за договором від
13.05.2103р. №13/05/13, встановлена судом в
розмірі 65 000,00 грн., пені в розмірі 2 138,77
грн.

Відповідно до приписів ст. 44, 49 ГПК
України слід стягнути з відповідача на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам, а саме 2
866,11 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "АВАНТАЖ ТРЕЙД
КОМПАНІ" - задовольнити частково.

2. Розірвати договір від 13.05.2103р. №13/05/13,
укладений між товариством з обмеженою
відповідальністю "АВАНТАЖ ТРЕЙД
КОМПАНІ" (01133, Київська обл., м. Київ, вул.
Верхня, 3, код ЄДРЮОФОП 37078994) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (65029, АДРЕСА_1,
код ЄДРЮОФОП НОМЕР_1).

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 65029, АДРЕСА_1, код ЄДРЮОФОП
НОМЕР_1) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "АВАНТАЖ
ТРЕЙД КОМПАНІ" (01133, Київська обл., м.
Київ, вул. Верхня, 3, код ЄДРЮОФОП 37078994) 65
000 (шістдесят п'ять тисяч) грн. 00 коп.
передплати, 2 138 (дві тисячі сто тридцять
вісім) грн. 77 коп. пені, 2 865 (дві тисячі
вісімсот шістдесят п'ять) грн. 11 коп.
судового збору.

4. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК
України

Повний текст рішення складено
03.02.2014р.

Суддя
Цісельський О.В.