ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р.Справа № 922/114/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання
Бабиніним Д.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Украгроком", м. Київ до
ТОВ "Сінтал Агро Трейд", с.
Олександрівка про стягнення коштів
за участю :

Представника позивача: Семко Ю.Г., дов.
б/н від 30.01.2014 р.

Представника відповідача: Добрелі В.Ю.,
дов. № 9 від 05.12.2013 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Украгроком",
звернувся з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сінтал
Агро Трейд" про стягнення 433550,00 грн.
боргу, 108387,50 грн. штрафу, 9264,90 грн. пені,
2138,05 грн. 3% річних, а також просив суд
покласти на відповідачу витрати по
сплаті судового збору в розмірі 11066,81
грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним
виконанням відповідачем умов договору
№ Хк170513/05 з відстрочкою платежу від
17.05.2013 р. щодо оплати вартості
отриманого товару.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, надав через канцелярію
суду витяги з ЄДРПОУ на позивача та
відповідача.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення позовних вимоги в
частині стягнення штрафу, посилаючись
на те, що передбачений договором штраф
за своїм змістом має розцінюватись як
пеня. Так, відповідач вважає, що
оскільки пеня в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ вже нарахована
позивачем в розмірі 9264,90 грн.,
враховуючи неможливість подвійної
відповідальності за одне порушення -
позовні вимоги в частині стягнення
108387,50 грн. штрафу не можуть бути
задоволені. В іншій частині позовних
вимог відповідач не заперечував.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, суд встановив наступне.

17 травня 2013 року між позивачем (як
продавцем) та відповідачем (як
покупцем) було укладено договір
№Хк170513/05 з відстрочкою платежу (далі -
"договір").

Відповідно до п. 1.1 договору продавець
зобов'язується продати та передати у
власність покупця товар, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його на умовах даного
договору.

Найменування товару: продукти
хімічного виробництва (п. 1.2 договору).

Пунктом 6.1 договору сторони погодили,
що прийом-передача товару по кількості
та якості проводиться у місці передачі
товару. Фактом, що підтверджує
отримання товару по кількості та
якості є підпис отримувача на
видатковій накладній.

Згідно п. 4.1 договору оплата в розмірі
100% вартості партії товару має бути
перерахована на розрахунковий рахунок
продавця на підставі рахунку-фактури
та протягом строку, вказаного в
рахунку-фактурі. Зобов'язання по оплаті
вважаються виконаними з моменту
зарахування коштів у повному обсязі на
рахунок продавця.

Позивач стверджує, що він поставив, а
відповідач прийняв товар на загальну
суму 433550,00 грн., втім останній за
отриманий товар не розрахувався, що
призвело до виникнення заборгованості
в розмірі 433550,00 грн.

Пунктом 7.2 договору сторони погодили,
що за порушення строків (термінів)
платежів покупець сплачує на користь
продавця штраф в розмірі 25% від суми
несплаченого платежу та пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення. Сума простроченого
платежу визначається ціною товару (її
частиною), яку покупець сплатив із
запізненням. Якщо на момент подання
продавцем вимоги або позову до суду
щодо сплати покупцем пені, ціна товару
(її частина) не сплачена покупцем, сума
несплаченої ціни товару (її частини),
для розрахунків пені, визначається
відповідно до встановлених договором
правил на день подання вимоги або
позову щодо сплати пені.

На підставі вказаного положення
договору позивач нарахував
відповідачу штраф в розмірі 108387,50 грн.
штрафу та пеню в розмірі 9264,90 грн.

Окрім того, на підставі ст. 625 ЦК України
позивач нарахував відповідачу 3% річних
в розмірі 2138,05 грн.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним вище обставинам, суд
виходить з наступного.

Згідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

На виконання умов договору позивач
передав, а відповідач прийняв 18.09.2013 р.
та 19.09.2013 р. товар на загальну суму 433550,00
грн., що підтверджується наявними в
матеріалах справи видатковими
накладними та довіреністю (арк.спр. 13-15).
Факт поставки товару на вказану суму не
заперечується також відповідачем.

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно положень ч. 1 ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

За змістом п. 4.1 договору та додатку № 2
від 17.09.2013 р. до договору оплата
відповідачем за отриманий товар має
здійснюватися на умовах 100% оплати
вартості партії товару в строк до 17.10.2013
р.

Позивач стверджує, що відповідач за
отриманий товар у визначений строк не
розрахувався, що призвело до
виникнення заборгованості в розмірі
433550,00 грн.

В матеріалах справи відсутні, а
відповідачем не надані докази оплати
отриманого товару частково або в
повному обсязі. Факт наявності
заборгованості перед позивачем в
розмірі 433550,00 грн. не заперечується
також й відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

З огляду на наведене, суд дійшов
висновку, що відповідач є таким, що
прострочив виконання грошового
зобов'язання за договором поставки, а
від так і про законність та
обґрунтованість позовних вимог в
частині стягнення боргу за договором в
розмірі 433550,00 грн.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення штрафу, пені та 3% річних, суд
зазначає наступне.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Зі змісту п. 7.2 договору вбачається, що
за порушення строків (термінів)
платежів покупець сплачує на користь
продавця штраф в розмірі 25% від суми
несплаченого платежу та пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення, при цьому
розрахунок пені, визначається
відповідно до встановлених договором
правил на день подання вимоги або
позову щодо сплати пені.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд, враховуючи вищевикладене та
прострочення відповідачем грошового
зобов'язання (оплати вартості
поставленого за договором товару),
перевіривши розмір пені, штрафу та 3%
річних на предмет відповідності
вимогам договору, чинного
законодавства України, зокрема, ст.ст.
253-255, ч. 3 ст. 549, 625 ЦК України, ч. 6 статті
231 ГК України, статтями 1, 3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" та ч. 6 статті 232 ГК України,
дійшов висновку, що позовні вимоги щодо
стягнення пені (в розмірі 9264,90 грн.),
штрафу (в розмірі 108387,50 грн.) та 3% річних
(в розмірі 2138,05 грн.) є законними та
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Наданий позивачем розрахунок пені та 3%
річних за період з 17.10.2013 р. по 17.12.2013 р.
хоча і здійснено з порушенням правил
ст. 253 ЦК України (не враховано, що
розрахунок санкцій має здійснюватися з
наступного дня після дати виконання
відповідачем свого грошового
зобов'язання за договором, тобто з
18.10.2013 р., а не з 17.10.2013 р.), втім їх розмір
не перевищує відповідного розрахунку
за вірним періодом.

З приводу заперечень відповідача проти
позовних вимог в частині стягнення
штрафу, суд зазначає наступне.

Право на застосування до учасників
господарських відносин за порушення у
сфері господарювання
господарсько-правової
відповідальність шляхом застосування
господарських санкцій передбачено ГК
України (частина друга статті 193,
частина перша статті 216 та частина
перша статті 218 ГК України), іншими
законами та договором.

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено штраф та пеню.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штраф та пеня є окремими та
самостійними видами юридичної
відповідальності за неналежне
виконання грошового зобов'язання.

Відмінність вказаних штрафних санкцій
полягає в тому, що штраф, як санкція за
неналежне виконання грошового
зобов'язання нараховується на суму
заборгованості одинично, а пеня - має
триваючій характер та нараховується за
період існування заборгованості (але
не більше 6 місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконане, якщо
інше не встановлено договором або
законом).

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено частиною третьою статті 549
ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК
України, статтями 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
ГК України.

Як зазначалось вище, договором (п. 7.2)
сторони передбачили дві різні форми
неустойки за порушення покупцем
строків (термінів) платежів, а саме
штраф в розмірі 25% від суми
несплаченого платежу (санкція, яка
застосовується одинично) та пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення (триваюча
санкція, яка нараховується за період
існування заборгованості станом на
момент подання позову).

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
частиною другою статті 231 ГК України.

Чинне законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень можливості передбачати в
договорі одночасне стягнення пені та
штрафу, що узгоджується із свободою
договору, встановленою статтею 627 ЦК
України, відповідно до якої сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості (Оглядовий лист ВГС
України № 01-06/767/2013 від 29.04.2013, Постанова
Верховного Суду України від 27 квітня 2012
року у справі N 5026/1052/2011, яка є
обов"язковою до врахування судом
першої інстанції на підставі положення
ч. 3 ст. 82 ГПК України).

Посилання відповідача на те, що
передбачений договором штраф за своєю
правовою природою є пенею базуються на
довільному тлумаченні положень
договору та суперечать нормам чинного
законодавства.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується положеннями ст. 49
ГПК України. Відповідно до даної норми
судові витрати при задоволенні
позовних вимог покладаються на
відповідача. Таким чином, витрати по
сплаті судового збору покладаються на
відповідача в розмірі 11066,81 грн.

З огляду на наведене, відповідно до
ст.ст. 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", ст.ст.
175, 231, 232 ГК України, ст.ст.253-255, 526, 549, 610-612,
625, 655, 692 ЦК України та керуючись ст.ст. 1,
4, 32, 33,38, 43, 44, 48, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сінтал Агро Трейд"
(62203, Харківська обл., Золочівський
район, смт. Золочів, вул. Піонерська,
буд. 40, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Украгроком" (02660, м.
Київ, вул. Бориспільська, буд. 7, ) 433550,00 грн. боргу, 108387,50 грн.
штрафу, 9264,90 грн. пені, 2138,05 грн. 3% річних,
судовий збір в розмірі 11066,81 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 05.02.2014 р.

Суддя Суярко Т.Д.