КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2014 р. Справа№ 910/19689/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Зеленіна В.О.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача -Гвоздиков А.О.,

від відповідача 1-не з'явились,

від відповідача 2 - Надорюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
організації медичного автотранспорту
м. Києва "Київмедавтотранс"

на рішення господарського суду м. Києва
від 18.11.2013

у справі №910/19689/13

за позовом Автобази управління
справами апарату Верховної Ради
України

до 1- приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Статус",
м. Київ

2-Державної організації медичного
автотранспорту м. Києва
"Київмедавтотранс", м. Київ

про стягнення 46230грн.90 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 18.11.2013 (суддя Сташків Р.Б.)
частково задоволено позовні вимоги
Автобази управління справами апарату
Верховної Ради України та стягнуто з
ПрАТ "СК "Статус" 15025 грн. 44 коп.
відшкодування шкоди та 559 грн. 16 коп.
судового збору, стягнуто з Державної
організації медичного автотранспорту
м. Києва "Київмедавтотранс" 29303грн.54 коп.
відшкодування шкоди та 1090грн.62 коп.
судового збору. Суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог,
оскільки відповідач-1, як страховик
винної в ДТП особи, всупереч вимогам
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" не повністю
відшкодував позивачу матеріальну
шкоду, завдану страхувальником
відповідача-1 внаслідок ДТП. Крім того,
в зв'язку з недостатністю страхової
виплати (страхового відшкодування),
відповідач-2 зобов'язаний відшкодувати
позивачу різницю між фактичним
розміром шкоди і страховою виплатою
(страховим відшкодуванням), виплаченою
відповідачем-1. Судом відмовлено в
стягненні понесених позивачем витрати
на оплату досліджень, замовлених для
встановлення суми завданого йому
розміру матеріальної шкоди, в зв'язку з
їх необґрунтованістю.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач 2 звернувся з апеляційною
скаргою, просив його скасувати та
стягнути матеріальну шкоду завдану в
результаті ДТП пропорційно ступеня
вини кожного учасника ДТП. Апелянт
зазначає, що під час розгляду справи
судом першої інстанції не встановлено
обставин правомірності використання
автомобіля позивача, з врахуванням
чого визначається ступінь вини
відповідача 2. Стверджує про невжиття
позивачем заходів досудового
врегулювання спору.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
просив залишити рішення суду першої
інстанції без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення та зазначив про
правомірність висновків викладених в
рішенні суду першої інстанції і
безпідставність поданої скарги. Крім
того, зазначив про правомірність
керування автомобілем Соломіним С.Ю. та
відсутність правових підстав для
обов'язкового досудового врегулювання
спору сторонами.

Представник відповідача 1 в судове
засідання апеляційної інстанції не
з'явився, про час і місце розгляду
апеляційної скарги повідомлений
належними чином (в справі наявне
повідомлення про вручення поштового
відправлення).

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Оскільки
явка в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору. Неявка
представника відповідача 1 не
перешкоджає розгляду скарги, а тому
постанова приймається за наявними в
справі матеріалами, яких достатньо для
повного розгляду скарги.

Перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутніх
представників позивача та відповідача
2, колегія суддів апеляційного
господарського суду враховує наступне.

27.06.2012 в м. Києві на перехресті вул.
Івашкевича та вул. Автозаводська
відбулося зіткнення автомобіля "ГАЗ",
д.р.н. 37572 КА, яким керував Богатирьов
С.Г. та автомобіля "Тойота", д.р.н. АА0027КІ,
яким керував Соломін С.Ю. Дана
обставина підтверджується короткою та
розгорнутою довідками ДАІ про
обставини ДТП, копії яких містяться у
матеріалах справи.

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено
автомобіль "Тойота", який відповідно до
залученої до матеріалів справи копії
реєстраційного талону належить
позивачу на праві власності.

Як вбачається з залучених до справи
копій Наказу № 15-2/3-11/1 від 10.01.2012 та
дорожнього листа від 27.06.2012 № 1222242, на
час ДТП належний позивачу автомобіль
"Тойота" використовувався водієм
Соломіним С.Ю. у службових цілях.

На замовлення позивача суб'єктом
оціночної діяльності ФОП Ханжин Олегом
Олеговичем проведено автотоварознавче
дослідження та складено Звіт № 414 від
12.07.2012, відповідно до якого встановлено,
що розмір матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля "Тойота",
внаслідок ДТП, складає 122165грн.34 коп.

Необхідність виконання ремонтних
робіт та використаних запчастин і
матеріалів, які наведені у Звіті № 414
від 12.07.2012, відповідають завданим
автомобілю "Тойота" пошкодженням, які
зафіксовані в довідках ДАІ про
дорожньо-транспортну пригоду,
залучених до справи.

Винним у вказаній ДТП визнано
Богатирьова С.Г. Вину у вчиненні ДТП та
скоєнні адміністративного
правопорушення за ст. 124 КУпАП
встановлено постановою Оболонського
районного суду м. Києва від 19.09.2011.

На час скоєння вищевказаної ДТП
цивільно-правова відповідальність
Богатирьова С.Г., як особи, яка
експлуатує автомобіль "ГАЗ" на законних
підставах, застрахована відповідачем-1
на підставі договору (полісу) № АВ/3434438
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, укладеного з відповідачем-2.

Вказаним договором (полісом)
передбачено, що ліміт відповідальності
за шкоду заподіяну майну третіх осіб
становить 50000 грн., франшиза - 0 грн.

Отже, відповідач-1 є особою, на яку
полісом № АВ/3434438, в межах
встановленого цим полісом ліміту в
розмірі 50000 грн., покладено обов'язок з
відшкодування шкоди завданої під час
експлуатації автомобіля "ГАЗ" на час
спірної ДТП.

Судом встановлено, що позивач 03.07.2012
звернувся до відповідача-1 з заявою про
виплату страхового відшкодування в
розмірі матеріальної шкоди, заподіяної
йому внаслідок пошкодження автомобіля
"Тойота" у ДТП, якою є ринкова вартість
автомобіля на час ДТП, яке мало місце
27.06.2012, і дана заява за змістом та
комплектністю додатків відповідає
вимогам ст. 35 Закону України "Про
обов'язкове страхування власників
наземних транспортних засобів".

Однак сторонами не було узгоджено у
встановленому ст. 36.1 Закону порядку
розмір страхового відшкодування
(матеріальної шкоди), оскільки
відповідач-1 визнав заявлені вимоги в
меншому розмірі, а саме на суму
34974грн.56коп. та виплатив їх позивачу, що
підтверджується наданою позивачем та
залученою до матеріалів справи
випискою з його рахунку. Розрахував
вказану суму відповідач-1 на підставі
складеного на його замовлення ТОВ "ЕАК
"Фаворит" Аварійного сертифікату №1991/4
від 08.10.2012.

Також, на замовлення позивача було
виконано ще одне дослідження, та зі
складеного на його підставі КНДІСЕ
висновку № 5566/13-54 від 23.08.2013 вбачається,
що вартість залишків автомобіля
"Тойота" після ДТП, складає 42861грн.80коп.,
і даний висновок відповідачем-1 також
спростовано не було.

Позивач звернувся з позовом до суду про
стягнення з відповідача-1 суми шкоди в
розмірі 15025грн.44коп., враховуючи, що ним
вже було відшкодовано частину
заявленої страхового відшкодування в
сумі 34974грн.56коп. та ліміт
відповідальності відповідача-1 за
полісом № АВ/3434438
(50000грн.-34974грн.56коп.=15025грн.44коп.); з
відповідача - 2 - 29303грн.54коп., з
розрахунку: 1) 122165грн.34коп.
(матеріальний збиток за Звітом) -
42861грн.80коп. (вартість залишків) =
79303грн.54коп.; 2) 79303грн.54коп. - 50000 (ліміт
відповідальності відповідача-1) =
29303грн.54коп. та витрат на проведення
автотоварознавчих досліджень в
розмірі 1901грн.92коп.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини 2 ст. 1187 ЦК
України, шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Як зазначалось вище, на час скоєння
вищевказаної ДТП цивільно-правова
відповідальність Богатирьова С.Г., як
особи, яка експлуатує автомобіль "ГАЗ"
на законних підставах, була
застрахована відповідачем-1 на
підставі договору (полісу) №АВ/3434438
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, укладеного з відповідачем-2.

Вказаним договором (полісом)
передбачено, що ліміт відповідальності
за шкоду заподіяну майну третіх осіб
становить 50000 грн., франшиза - 0 грн.

Отже, відповідач-1 є особою, на яку
полісом № АВ/3434438, в межах
встановленого цим полісом ліміту в
розмірі 50000 грн., покладено обов'язок з
відшкодування шкоди завданої під час
експлуатації автомобіля "ГАЗ" на час
спірної ДТП.

При цьому судом встановлено, що
встановлена Звітом № 414 від 12.07.2012
ринкова вартість автомобіля "Тойота" на
час ДТП в розмірі 122165грн.34коп. є меншою,
за встановлену цим же звітом вартість
відновлювального ремонту даного
автомобіля в розмірі 234034грн.46коп., то
його ремонт є економічно
необґрунтованим, а відтак даний
транспортний засіб вважається фізично
знищеним і до правовідносин даного
спору мають застосовуватись положення
ст. 30 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів".

Статтею 30 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", транспортний засіб
вважається фізично знищеним, якщо його
ремонт є технічно неможливим чи
економічно необґрунтованим. Ремонт
вважається економічно
необґрунтованим, якщо передбачені
згідно з аварійним сертифікатом
(рапортом), звітом (актом) чи висновком
про оцінку, виконаним аварійним
комісаром, оцінювачем або експертом
відповідно до законодавства, витрати
на відновлювальний ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди. Якщо
транспортний засіб вважається
знищеним, його власнику
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а також
витрати на евакуацію транспортного
засобу з місця дорожньо-транспортної
пригоди.

Статтею 35 Закону України "Про
обов'язкове страхування власників
наземних транспортних засобів"
врегульовано порядок пред'явлення до
страховика, тобто до відповідача-1,
заяви про виплату страхового
відшкодування.

Так, для отримання страхового
відшкодування потерпілий чи інша
особа, яка має право на отримання
відшкодування, протягом 30 днів з дня
подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву
про страхове відшкодування,
передбаченого ст. 35 Закону змісту та
комплектності додатків.

Стаття 36.1 Закону України "Про
обов'язкове страхування власників
наземних транспортних засобів"
визначає, що страховик, керуючись
нормами цього Закону, приймає
вмотивоване рішення про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) або про відмову
у здійсненні страхового відшкодування
(регламентної виплати).

Страховик протягом 15 днів з дня
узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має право
на отримання відшкодування, за
наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний, у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його, а у разі невизнання
майнових вимог заявника або з підстав,
визначених статтями 32 та/або 37 цього
Закону, - прийняти вмотивоване рішення
про відмову у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати)
(ст. 36.2 Закону).

Судом встановлено, що позивач 03.07.2012
звернувся до відповідача-1 з заявою про
виплату страхового відшкодування в
розмірі матеріальної шкоди, заподіяної
йому внаслідок пошкодження автомобіля
"Тойота" у ДТП, якою є ринкова вартість
автомобіля на час ДТП, яке мало місце
27.06.2012, і дана заява за змістом та
комплектністю додатків відповідає
вимогам ст. 35 Закону України "Про
обов'язкове страхування власників
наземних транспортних засобів".

Однак сторонами не було узгоджено у
встановленому ст. 36.1 Закону порядку
розмір страхового відшкодування
(матеріальної шкоди), оскільки
відповідач-1 визнав заявлені вимоги в
меншому розмірі, а саме на суму
34974грн.56коп. та виплатив їх позивачу.
Розрахував вказану суму відповідач-1 на
підставі складеного на його замовлення
ТОВ "ЕАК "Фаворит" Аварійного
сертифікату №1991/4 від 08.10.2012.

Судом досліджено наданий
відповідачем-1 Аварійний сертифікат
№1991/4 від 08.10.2012, та встановлено, що він
не є належним та допустимим доказом у
розумінні ст. 32-34 ГПК України розміру
ринкової вартості автомобіля "Тойота"
після ДТП, так як у вказаному
сертифікаті вказано про "ймовірну" а не
точну ринкову вартість, а також
оскільки даний Аварійний сертифікат
№1991/4 від 08.10.2012 складався без
проведення фактичного огляду
автомобіля "Тойота", і доказів
протилежного відповідачем-1 суду не
надано.

Враховуючи вищезазначені обставини,
умови полісу № АВ/3434438 та положення
статей 12, 22, 30 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", статті 9 Закону України "Про
страхування", статей ст. 1166, 1187, 1188 та 1192
ЦК України, відповідач-1 повинен
відшкодувати позивачу шкоду в межах
ліміту його відповідальності за
спірним страховим випадком, виходячи
із розміру реально завданих збитків, та
за мінусом встановленої франшизи,
тобто у сумі 50000.

Оскільки до звернення позивача до суду
з даним позовом відповідачем-1 вже було
відшкодовано частину заявленої суми
шкоди в сумі 34974грн.56коп., то є
обґрунтованим стягнення з
відповідача-1 решти суми шкоди в розмір
15025грн.44коп. в межах ліміту
відповідальності відповідача-1 за
полісом № АВ/3434438
(50000грн.-34974грн.56коп.=15025грн.44коп.).

Крім того, відповідно до ст. 1194 ЦК
України, особа, яка застрахувала свою
цивільну відповідальність, у разі
недостатності страхової виплати
(страхового відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відтак, з огляду, що відповідно до Звіту
№ 414 від 12.07.2012 розмір матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля
"Тойота" в зв'язку з його пошкодженням у
ДТП складає 122165грн.34коп., а поліс №
АВ/3434438 покриває лише частину
спричиненої позивачу шкоди (50000грн.), то
відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України
відповідач-2 зобов'язаний відшкодувати
позивачу решту шкоди в розмірі
29303грн.54коп., з розрахунку:

1) 122165грн.34 коп. (матеріальний збиток за
Звітом) - 42861грн.80коп. (вартість
залишків) = 79303грн.54коп.;

2) 79303грн.54коп. - 50000 грн. (ліміт
відповідальності відповідача-1) =
29303грн.54коп.

За вищевикладених обставин
апеляційний господарський суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції про часткове задоволення
позовних вимог в частині стягнення з
відповідачів завданої в ДТП шкоди та
відмову в задоволенні позовних вимог в
частині стягнення 1901грн.92коп. оплати
вартості проведених експертиз
автомобіля "Тойота", оскільки Законом
України "Про обов'язкове страхування
власників наземних транспортних
засобів" не передбачено обов'язкового
проведення професійної оцінки шкоди,
завданої при ДТП транспортному засобу.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, оскільки
матеріалами справи підтверджено
правомірність керування Соломіним С.Ю.
автомобілем позивача.

Рішення суду першої інстанції
ґрунтується на фактичних обставинах та
матеріалах справи, прийняте відповідно
до норм чинного законодавства а тому
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста
Києва від 18.11.2013 у справі №910/19689/13
залишити без змін, а апеляційну скаргу
Державної організації медичного
автотранспорту м. Києва
"Київмедавтотранс" - без задоволення.

2. Справу № 910/19689/13 повернути
господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя
О.Ф. Синиця

Судді
В.О. Зеленін

Е.О. Шевченко