ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року
Справа № 925/2004/13

Господарський суд Черкаської області у
складі головуючого судді - Васяновича
А.В.,

секретар судового засідання - Гень С.Г.,

за участю представників сторін:

від позивача - Немирська І.М. -
представник за довіреністю,

від відповідача - ОСОБА_2 - особисто,
ОСОБА_3 - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом виконавчого комітету
Корсунь-Шевченківської міської ради,

м. Корсунь-Шевченківський,
Черкаської області

до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2,

м. Корсунь-Шевченківський,
Черкаської області

про стягнення 40 871 грн. 60 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет
Корсунь-Шевченківської міської ради
звернувся до господарського суду
Черкаської області з позовом до
фізичної - особи підприємця ОСОБА_2 про
стягнення з відповідача 40 871 грн. 60 коп.
збитків за самовільне зайняття
земельної ділянки.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 09 грудня 2013 року
порушено провадження у справі та
призначено розгляд справи в судовому
засіданні на 24 грудня 2013 року.

Розгляд справи здійснюється після
відкладення.

28 січня 2014 року від позивача надійшла
заява від 27 січня 2014 року за №39/03-02 про
уточнення позовних вимог, в якій
останній просив суд стягнути з
відповідача 40 871 грн. 60 коп. збитків за
користування земельною ділянкою без
правовстановлюючих документів.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України до
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

Статтею 22 ГПК України не передбачено
права позивача на подання заяв
(клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, а тому суд
виходячи зі змісту поданої заяви,
розцінює її як зміну підстав позову.

В п. 3.12. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року, № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що право
позивача на зміну предмета або
підстави позову може бути реалізоване
лише до початку розгляду господарським
судом справи по суті та лише у суді
першої інстанції шляхом подання до
суду відповідної письмової заяви, яка
за формою і змістом має узгоджуватися
із статтею 54 ГПК з доданням до неї
документів, зазначених у статті 57
названого Кодексу.

Початок розгляду справи по суті має
місце з того моменту, коли
господарський суд після відкриття
судового засідання, роз'яснення (за
необхідності) сторонам та іншим
учасникам судового процесу їх прав та
обов'язків і розгляду інших клопотань і
заяв переходить безпосередньо до
розгляду позовних вимог, про що
зазначається в протоколі судового
засідання.

Розгляд справи по суті розпочався
судом в судовому засіданні, яке
відбулося 28 січня 2014 року, що
підтверджується відповідним
протоколом судового засідання.

Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу.

Зміна підстав позову - це зміна
обставин, на яких ґрунтується вимога
позивача.

Вищевказана заява відповідає вимогам
ст. 22 ГПК України, а тому судом
розглядається позов виконавчого
комітету Корсунь-Шевченківської
міської ради з урахуванням заяви від 27
січня 2014 року за №39/03-02.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив суд позов задовольнити
повністю.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні проти позову
заперечували з підстав викладених у
відзиві на позовну заяву від 29 січня 2014
року за №3.

Так у своєму відзиві відповідач
зазначав, що при вирішенні даного спору
необхідно врахувати чи звертався
власник земельної ділянки з
пропозицією до землекористувача про
укладення договору оренди земельної
ділянки, а в разі ухилення останнього -
з позовом про спонукання до укладення
договору оренди.

Крім того відповідач зауважував, що з
аналізу положень ст. ст. 287, 288
Податкового кодексу України, ст. 21
Закону України "Про оренду землі"
вбачається, що за відсутністю у
користувача земельної ділянки
документів, визначених у ст. 126
Земельного кодексу України, які
засвідчують право на земельну ділянку
у встановленому законом порядку, такий
користувач здійснює фактичне
користування з зобов'язанням сплатити
за період користування у поточному
році податок на землю.

Також відповідач зазначав, що ст. 156
Земельного кодексу України не
передбачено такої підстави для
відшкодування збитків власникам землі
та користувачам, як користування
земельною ділянкою без
правовстановлюючих документів.

Земельна ділянка розташована за
адресою АДРЕСА_1 орієнтованою площею 0,42
га не обліковується, оскільки відсутня
технічна документація та вказана
земельна ділянка не має кадастрового
номеру.

В зв'язку з чим, в задоволенні позовних
вимог відповідач просив суд відмовити
повністю.

В судовому засіданні, яке відбулося 06
лютого 2014 року згідно ст. 85 ГПК України
було оголошено вступну та резолютивну
частини судового рішення зі справи
№925/2004/13.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши докази, суд
вважає, що позовні вимоги слід
задовольнити повністю виходячи з
наступного:

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення збитків завданих внаслідок
безоплатного користування земельною
ділянкою у розмірі 40 871 грн. 60 коп., в
обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на приписи ст. ст. 22, 1166 ЦК
України, ст. ст. 120, 156, 157 ЗК України та
зазначав, що земельна ділянка площею 0,42
га по АДРЕСА_1 використовується
відповідачем з порушенням вимог
земельного законодавства. Документи,
що посвідчують право власності або
право користування земельної ділянки у
відповідача відсутні, чим спричинено
позивачу збитки, у вигляді неотримання
прибутку (втрачена вигода).

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено господарським судом
під час її розгляду, згідно
інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно за № 17031311
від 30 січня 2014 року за фізичною - особою
підприємцем ОСОБА_2 зареєстровано
право власності на комплекс будівель
площею 342 га за адресою: АДРЕСА_1.
Підстава виникнення права власності -
договір купівлі - продажу від 13 квітня
2007 року за №958 (копія договору
міститься в матеріалах справи).

Згідно ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий
будинок, будівля або споруда розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах і в тому
ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції
України земля, її надра, атмосферне
повітря, водні та інші природні
ресурси, що знаходяться на території
України, природні ресурси її
континентального шельфу, виключної
(морської) економічної зони є об'єктами
права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
Конституцією України.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить, зокрема, розпорядження
землями територіальних громад; надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності
відповідно до цього Кодексу;
здійснення контролю за використанням
та охороною земель комунальної
власності, додержанням земельного та
екологічного законодавства; вирішення
інших питань у галузі земельних
відносин відповідно до закону.

Згідно зі ст. 80 ЗК України суб'єктом
права власності на землю є
територіальні громади, які реалізують
це право безпосередньо або через
органи місцевого самоврядування - на
землі комунальної власності.

Частиною 2 ст. 83 ЗК України передбачено,
що у комунальній власності перебувають
усі землі в межах населених пунктів,
крім земель приватної власності, а
також земельні ділянки, на яких
розташовані будівлі, споруди, інші
об'єкти нерухомого майна комунальної
власності незалежно від місця їх
розташування.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
територіальна громада - жителі,
об'єднані постійним проживанням у
межах села, селища, міста, що є
самостійними
адміністративно-територіальними
одиницями.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні",
однією з форм місцевого самоврядування
є представництво спільних інтересів
територіальних громад сіл, селищ, міст
через сільські, селищні, міські ради та
їх виконавчі органи.

Згідно з п.п.1 п. "б" ч. 1 ст. 33 зазначеного
Закону, до відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
належать, зокрема, здійснення контролю
за додержанням земельного та
природоохоронного законодавства,
використанням і охороною земель.

Пунктом 34 ст. 26 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
визначено, що до виключної компетенції
міських рад відносяться регулювання
земельних відносин.

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (ч. 1 ст. 124 ЗК України).

Рішенням сесії Корсунь-Шевченківської
міської ради №17/4-7 від 14 листопада 2007
року "Про надання дозволу на розробку
проекту відведення земельної ділянки
для виробничого використання по
АДРЕСА_1 площею 0.42 га приватному
підприємцю ОСОБА_2" надано дозвіл
відповідачу на розроблення проекту
відведення земельної ділянки для
обслуговування виробничої бази площею
0.42 га по АДРЕСА_1 на умовах оренди
терміном на 5 років з переважним правом
викупу у власність для виробничого
використання.

Водночас подальших дій для оформлення
правовстановлюючих документів на дану
земельну ділянку відповідач не вчиняв.

В пунктах 3.7., 3.8. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 травня 2011 року, № 6 "Про деякі питання
практики розгляду справ у спорах, що
виникають із земельних відносин"
зазначено, що власники землі та
землекористувачі мають право на захист
своїх прав шляхом стягнення збитків з
особи, яка вчинила неправомірні дії
щодо відповідних земельних ділянок, у
випадках, встановлених главою 24 ЗК
України, та за процедурою, передбаченою
Порядком визначення та відшкодування
збитків власникам землі та
землекористувачам, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 квітня 1993 року N 284.

Вирішуючи спори за позовами органів
державної влади або місцевого
самоврядування про стягнення з особи,
яка набула у власність житловий
будинок, будівлю або споруду і не
переоформила право користування
земельною ділянкою, збитків у вигляді
упущеної вигоди (зокрема у розмірі
неодержаної плати за оренду земельної
ділянки), господарські суди повинні
брати до уваги положення статті 22 ЦК
України та частини другої статті 224 ГК
України. Для застосування такого
заходу відповідальності слід
встановлювати наявність у діях
відповідача усіх чотирьох елементів
складу цивільного правопорушення
(протиправної поведінки, збитків,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та збитками і вини).

У розгляді таких справ господарські
суди мають докладно з'ясовувати
причини неоформлення чи несвоєчасного
оформлення відповідного
землекористування та обставини,
пов'язані із вжиттям господарюючими
суб'єктами усіх залежних від них
заходів щодо одержання документів, які
посвідчують право землекористування.
При цьому суду слід враховувати вимоги
частини другої статті 120 ЗК України,
якою передбачено що у разі коли жилий
будинок, будівля або споруда розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах і в тому
ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Якщо у розгляді справи буде з'ясовано
обставини, зазначені в абзаці третьому
підпункту 3.4 пункту 3 цієї постанови, і
що суб'єкт господарювання вживав
необхідних заходів до оформлення свого
права землекористування, то
відсутність у нього переоформлених на
його ім'я правовстановлюваних
документів на земельну ділянку не може
розцінюватися як правопорушення.

Так, ухвалою господарського суду
Черкаської області від 31 січня 2014 року
було зобов'язано відповідача надати
суду письмові пояснення щодо вжитих
заходів для укладення договору оренди
земельної ділянки, а також відповідні
докази на їх підтвердження (за
наявності).

Витребуваних судом документів
відповідач суду не надав.

Згідно ст. 206 ЗК України використання
землі в Україні є платним. Об'єктом
плати за землю є земельна ділянка.
Плата за землю справляється відповідно
до закону.

Власникам землі та землекористувачам
відшкодовуються збитки, заподіяні
внаслідок неодержання доходів за час
тимчасового невикористання земельної
ділянки (п. д) ч. 1 ст. 156 ЗК України).

Згідно ч. 2 ст. 157 ЗК України порядок
визначення та відшкодування збитків
власникам землі і землекористувачам
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів
України від 19 квітня 1993 року N 284 "Про
порядок визначення та відшкодування
збитків власникам землі та
землекористувачам" встановлено, що
власникам землі та землекористувачам
відшкодовуються збитки, заподіяні
вилученням (викупом) та тимчасовим
зайняттям земельних ділянок,
встановленням обмежень щодо їх
використання, погіршенням якості
ґрунтового покриву та інших корисних
властивостей земельних ділянок або
приведенням їх у непридатний для
використання стан та неодержанням
доходів у зв'язку з тимчасовим
невикористанням земельних ділянок.

Згідно із п. 3 постанови відшкодуванню
підлягають збитки власників землі і
землекористувачів, у тому числі
орендарів, включаючи і неодержані
доходи якщо вони обґрунтовані.

Неодержаний доход - це доход, який міг
би одержати власник землі,
землекористувач, у тому числі орендар,
із земельної ділянки і який він не
одержав внаслідок її вилучення (викупу)
або тимчасового зайняття, обмеження
прав, погіршення якості землі або
приведення її у непридатність для
використання за цільовим призначенням
у результаті негативного впливу,
спричиненого діяльністю підприємств,
установ, організацій та громадян.

Пунктом 2 постанови встановлено, що
розміри збитків визначаються
комісіями, створеними Київською та
Севастопольською міськими, районними
державними адміністраціями,
виконавчими комітетами міських (міст
обласного значення) рад. Результати
роботи комісій оформляються
відповідними актами, що затверджуються
органами, які створили ці комісії.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням виконавчого комітету
Корсунь-Шевченківської міської ради
від 18 грудня 2013 року N 153 "Про
затвердження складу комісії та
Положення про її роботу для визначення
збитків і втрат власникам землі та
землекористувачам на території
Корсунь-Шевченківської міської ради"
затверджено склад комісії по
визначенню збитків.

Актом про визначення збитків власнику
землі встановлено, що за час фактичного
використання фізичною - особою
підприємцем ОСОБА_2 земельної ділянки
(з 01 березня 2010 року по 01 листопада 2013
року) загальною площею 0,42 га по АДРЕСА_1,
без сплати ним орендних платежів,
неодержаний міською радою дохід
складає 40 871 грн. 60 коп. Зазначений акт
затверджений рішенням виконавчого
комітету Корсунь-Шевченківської
міської ради (а. с. 55).

Згідно ст. 152 ЗК України держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є зокрема,
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Використання земельної ділянки
відповідачем, без правових підстав,
позбавило міську раду, як власника
землі, права отримувати від цієї
земельної ділянки доход в розмірі
орендної плати, що і стало підставою
для подання даного позову.

Статтю 1166 ЦК України передбачено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідачем всупереч ст. ст. 33, 34 ГПК
України не було надано суду належних
доказів оформлення права
землекористування на земельну ділянку
площею 0,42 га по АДРЕСА_1, а також не було
спростовано доводи позивача, що
викладені в позові.

В зв'язку з чим з відповідача
підлягають стягненню збитки в розмірі
40 871 грн. 60 коп.

При цьому судом враховано правові
висновки викладені в постанові Вищого
господарського суду України від 21
вересня 2010 року зі справи №47/124-10.

Судові витрати підлягають розподілу
між сторонами відповідно до вимог ст. 49
ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись
ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на
користь виконавчого комітету
Корсунь-Шевченківської міської ради,
вул. Шевченка, 42, м.
Корсунь-Шевченківський, Черкаської
області, ідентифікаційний код 04061599, р/р
0240, МФО 854018, код 36777264, ГУДКСУ в
Черкаській області - 40 871 грн. 60 коп. -
збитків та 1 720 грн. 50 коп. витрат на
сплату судового збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржено до
Київського апеляційного
господарського суду в порядку та
строки передбачені розділом ХІІ ГПК
України.

Повне рішення складено 11 лютого 2014
року.

Суддя
А.В.Васянович