ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.01.14р. Справа № 904/9183/13

За позовом публічного акціонерного
товариства "ХЛІБ", м. Дніпропетровськ

до Дніпропетровського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України, м.
Дніпропетровськ

про визнання недійсним та скасування
рішення

Суддя Кармазіна Л.П.

Представники:

від позивача: представник не з'явився

від відповідача: Беркутов О.П.,
представник, дов. № 16 від 05.02.2013 року

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ХЛІБ"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Дніпропетровського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
визнання недійсним та скасування
рішення адміністративної колегії
Дніпропетровського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
№52/01-12/06-13 від 20.08.2013 року по справі
№22/06-10-2/13.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
рішення Дніпропетровського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
№52/01-12/06-13 від 20.08.2013 року по справі
№22/06-10-2/13, як вважає позивач є
незаконним та винесено з порушенням
норм права.

Ухвалою господарського суду від 27.11.2013
року, порушено провадження у справі, а
розгляд справи призначено на 11.12.2013р.

11.12.2013р. представник позивача в
призначене судове засідання не
з'явився, про час та місце проведення
судового засідання повідомлений
належним чином, що підтверджується
наявним в матеріалах справи
повідомленням про вручення поштового
відправлення (а.с.66), будь-яких пояснень
з приводу неявки до суду не надходило.

Представник відповідача в судовому
засіданні надав до справи відзив на
позовну заяву, яким заперечив проти
позовних вимог позивача у повному
обсязі.(а.с.69-71)

Ухвалою господарського суду від 11.12.2013
року, розгляд справи відкладено на
16.01.2014р.

16.01.2014 року в судовому засіданні в
присутності представників сторін
оголошено перерву до 24.01.2014р.

24.01.2014 року представник позивача в
призначене судове засідання не
з'явився, про час та місце проведення
судового засідання повідомлений
належним чином, до судового засідання
надав до справи письмові пояснення по
справі (а.с.89-93) та клопотання про
відкладення розгляду справи (а.с.108).

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти позовних
вимог позивача, просив суд в позові
відмовити, надав до матеріалів справи
пояснення по справі (а.с.109-115)

Суд, розглянувши клопотання позивача
про відкладення розгляду справи,
вважає його таким, що не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 69 ГПК України передбачено, що
спір має бути вирішено господарським
судом у строк не більше двох місяців
від дня одержання позовної заяви. У
виняткових випадках за клопотанням
сторони, з урахуванням особливостей
розгляду спору, господарський суд
ухвалою може продовжити строк розгляду
спору, але не більш як на п'ятнадцять
днів.

Позовну заяву подано до господарського
суду Дніпропетровської області
26.11.2013р., а тому двохмісячний строк
розгляду спору спливає 26.01.2014р.

Відповідно до п.3.9.2. Постанови Вищого
господарського суду України від 26.12.11р.
№ 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що неявка представника позивача є
неповажною, оскільки позивачем не
доведено неможливість участі іншого
представника в судовому засіданні,
таким чином, позивач не скористався
своїм правом на участь у судовому
засіданні та вважає можливим
розглянути справу за відсутності
представника позивача, оскільки
останній повідомлений про час та місце
судового засідання належним чином, а
матеріали справи містять достатньо
документів необхідних для вирішення
спору по суті та прийняття
обґрунтованого рішення.

24.01.2014р. в порядку ст. 85 ГПК України, у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.08.2013 року адміністративною колегією
Дніпропетровського обласного
територіального відділення
антимонопольного комітету України
прийнято рішення №52/01-12/06-13 по справі
№22/06-10-2/13.

Відповідно до вказаного рішення:

1. Визнано дії ПРАТ "Хлібзавод №9" та
приватного акціонерного товариства
"Хліб" (позивач) щодо погодження
конкурентної поведінки між собою під
час встановлення оптово-відпускних цін
на хліб та хлібобулочні вироби в
лютому 2013 року, які призвели до
обмеження конкуренції порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченого п.1 ст.50
Закону України "Про захист економічної
конкуренції", визначеного п.1 ч.2 статті
цього Закону, у вигляді
антиконкурентних узгоджених дій
суб'єктів господарювання, які
стосуються встановлення цін
реалізації товарів.

2. Накладено на публічне акціонерне
товариство "Хліб" (позивач) штраф за
вчинення порушення законодавства про
захист економічної конкуренції,
зазначене в п.1 резолютивної частини
цього рішення, відповідно до абзацу 2 ч.2
ст.52 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" в розмірі 68
000 грн.

Також зазначено у рішенні
територіального відділення, що згідно
з частиною першою статті 60 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" рішення може бути
оскаржено повністю або частково до
господарського суду у двомісячний
строк з дня його одержання. Цей строк не
може бути відновлено.

Даним рішенням встановлено, що ПАТ
"Хліб" є суб'єктом господарювання та
здійснює діяльність на ринку хліба та
хлібобулочних виробів та не пов'язане з
відносинами контролю в розумінні ст.1
Закону України "Про захист економічної
конкуренції". Крім того, ПАТ "Хліб"
самостійно встановлює відпускні ціни
на свою продукцію. Відповідно до
наявного в матеріалах справи рішення,
ПАТ "Хліб" (позивач) 24 лютого 2013 року
підвищив оптово-відпускні ціни на
хлібобулочні вироби власного
виробництва (розпорядження по
підприємству від 12.02.2013 року №10).

З рішення вбачається, що ПрАТ
"Хлібзавод №9" та ПАТ "Хліб" погоджували
конкурентну поведінку між собою під
час підвищення в лютому 2013 року
оптово-відпускних цін на хліб та
хлібобулочні вироби. Це
підтверджується наступними
встановленими у справі обставинами,
які доводять факти обміну
відповідачами (ПРАТ "Хлібзавод №9" та
ПАТ "Хліб") інформацією під час
підвищення оптово-відпускних цін на
хліб та хлібобулочні вироби.

На підставі матеріалів, отриманих в
ході перевірки ПАТ "Хліб" встановлено,
що згідно калькуляцій собівартості
продукції ПАТ "Хліб" станом на лютий 2013
року (калькуляцій розміру нових
оптово-відпускних цін на хліб та
хлібобулочні вироби) в порівнянні з
калькуляціями собівартості продукції
за грудень 2012 року (калькуляцій розміру
оптово-відпускних цін на хліб та
хлібобулочні вироби до підвищення
вартості основної сировини (борошна)
змінилися. Так, в залежності від виду
хліба, згідно калькуляції ПАТ "Хліб",
витрати на основну сировину зросли до 30
грн. на 1 тоні продукції. При цьому
витрати на іншу сировину - зменшилися
по ряду хлібів до 140 грн. на 1 тоні
продукції, витрати на упаковку - до 30
грн. на 1 тоні продукції, витрати на
заробітну плату основну та нарахування
- до 90 грн. на 1 тоні продукції, витрати
на електроенергію - до 10 грн. на 1 тоні
продукції, витрати на паливо - до 20 грн.
на 1 тоні продукції. Загальновиробничі,
адміністративні витрати згідно
калькуляцій позивача - не змінилися, а
повна собівартість продукції -
знизилась.

Таким чином, як вбачається з спірного
рішення та наявних матеріалів справи,
дані підприємства (ПРАТ "Хлібзавод №9"
та ПАТ "Хліб") планували, згідно
калькуляцій, підвищення
оптово-відпускних цін на хліб та
хлібобулочні вироби через різні
економічні чинники. Оскільки,
інформація позивача викладена в його
листі щодо підвищення
оптово-відпускних цін на хліб та
хлібобулочні вироби через
подорожчання електроенергії,
збільшення розміру заробітної плати і
відрахувань єдиного соціального
внеску не підтверджується
калькуляціями даного підприємства.

Отже, як зазначено у спірному рішенні,
погодивши конкуренту поведінку між
собою під час встановлення
оптово-відпускних цін на хліб та
хлібобулочні вироби в лютому 2013 року
ПрАТ "Хлібзавод №9" та ПАТ "Хліб" вчинили
антиконкурентні узгоджені дії, які
стосуються встановлення цін
реалізації товарів.

Вищезазначене рішення територіального
відділення антимонопольного комітету
України №52/01-12/06-13 від 20.08.2013 року
надіслане на адресу позивача
супровідним листом №2849/44/06-13 від 22.08.2013
року та отримано позивачем 28.08.2013 р., що
підтверджується наявним в матеріалах
справи поштовим повідомленням про
вручення поштового відправлення. (а.с.73)

Не погодившись з зазначеним рішенням,
позивач звернувся до господарського
суду за захистом своїм прав.

Дослідивши наявні матеріали справи,
заслухавши представника відповідача,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
не підлягають задоволенню з наступних
підстав:

Згідно статті 1 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
Антимонопольний комітет України є
державним органом із спеціальним
статусом, метою діяльності якого є
забезпечення державного захисту
конкуренції у підприємницькій
діяльності та у сфері державних
закупівель.

Згідно ч. 2 ст. 56 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
рішення органів Антимонопольного
комітету, голів його територіальних
відділень є обов'язковими для
виконання.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції тягне за собою
відповідальність, встановлену законом.

Законом України "Про захист
економічної конкуренції" регулюються
відносини органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
органів
адміністративно-господарського
управління та контролю із суб'єктами
господарювання; суб'єктів
господарювання з іншими суб'єктами
господарювання, із споживачами, іншими
юридичними та фізичними особами у
зв'язку з економічною конкуренцією. Цей
Закон застосовується до відносин, які
впливають чи можуть вплинути на
економічну конкуренцію на території
України.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
заявник, відповідач, третя особа мають
право оскаржити рішення органів
Антимонопольного комітету України
повністю або частково до
господарського суду у двомісячний
строк з дня одержання рішення. Цей
строк не може бути відновлено. Рішення
Антимонопольного комітету України,
адміністративної колегії
Антимонопольного комітету України та
державного уповноваженого
Антимонопольного комітету України
оскаржуються до господарського суду
міста Києва. Рішення
адміністративної колегії
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
оскаржуються до господарських судів
Автономної Республіки Крим, областей,
міст Києва та Севастополя. Прийняття
господарським судом до розгляду
заяви про визнання недійсним рішення
органу Антимонопольного комітету
України не зупиняє його виконання, крім
випадків, передбачених частиною
четвертою цієї статті. Порушення
господарським судом провадження у
справі про визнання недійсним рішення
органу Антимонопольного комітету
України, прийнятого: згідно з частиною
першою статті 48 цього Закону, частиною
першою статті 30 Закону України "Про
захист від недобросовісної
конкуренції"; за результатами
перевірки відповідно до частини п'ятої
статті 57 цього Закону; за результатами
перегляду відповідно до частини
третьої статті 58 цього Закону, а також
перегляд за заявою сторони
відповідного рішення (постанови)
господарського суду зупиняє
виконання зазначеного рішення органу
Антимонопольного комітету України на
час розгляду цієї справи чи
перегляду відповідного рішення
(постанови) господарського суду, якщо
органом Антимонопольного комітету
України відповідно до частини
третьої статті 48 цього Закону чи
господарським судом не визначено
інше. Незалежно від положень частини
четвертої цієї статті, у разі
наявності достатніх підстав,
господарський суд може зупинити дію
рішення органу Антимонопольного
комітету України.

Отже, приписами вищевказаної норми
передбачено строк оскарження рішення
органу Антимонопольного комітету
України, який не може бути відновлено.

З матеріалів справи вбачається, що
вищезазначене рішення територіального
відділення антимонопольного комітету
України №52/01-12/06-13 від 20.08.2013 року
надіслане на адресу позивача
супровідним листом №2849/44/06-13 від 22.08.2013
року.

Судом встановлено, що позивач отримав
оскаржуване рішення 28.08.2013 р., що
підтверджується наявним в матеріалах
справи поштовим повідомленням про
вручення поштового відправлення. (а.с.73)

Отже, спірне рішення мало бути
оскаржено позивачем до 28.10.2013 року
включно.

З матеріалів справи вбачається, що
позовна заява про визнання недійсним
та скасування рішення
адміністративної колегії
Дніпропетровського обласного
територіального відділення
антимонопольного комітету України
була подана позивачем до
господарського суду Дніпропетровської
області 28.10.2013 року, про що свідчить
відмітка канцелярії господарського
суду Дніпропетровської області за
Вх.№7964 від 28.10.2013р.(а.с.53), проте, ухвалою
господарського суду Дніпропетровської
області від 29.10.2013 року, зазначена
позовна заява з доданими до неї
документами була повернута позивачу
без розгляду на підставі п.4,6 ч.1 ст. 63
ГПК України.(а.с.52)

Після виправлення недоліків, 11.11.2013
року позивач повторно звернувся до
суду з позовною заявою про визнання
недійсним та скасування рішення
адміністративної колегії
Дніпропетровського обласного
територіального відділення
антимонопольного комітету України.
Вказана позовна заява була отримана
судом 11.11.2013 року, що підтверджується
відповідним вхідним штампом
господарського суду Дніпропетровської
області (а.с.59).

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 13.11.2013
року, зазначена позовна заява з
доданими до неї документами була
повернута позивачу без розгляду на
підставі п.6 ч.1 ст. 63 ГПК України.(а.с.51)

Після усунення допущених порушень,
26.11.2013р. позивач втретє звернувся до
господарського суду з позовом про
визнання недійсним та скасування
рішення адміністративної колегії
Дніпропетровського обласного
територіального відділення
антимонопольного комітету України.

Ухвалою господарського суду від
27.11.2013р. провадження у справі №904/9183/13
було порушено, а справа призначена до
розгляду.

В позовні заяві, позивач просив суд
подовжити строк для подачі позовної
заяви.

Щодо пропуску позивачем строку для
оскарження рішення органу
антимонопольного комітету України
України, суд зазначає наступне.

Господарський процесуальний кодекс
України не містить припису, згідно
якого після усунення допущених
недоліків позовної заяви, про які було
зазначено судом в ухвалі про
повернення позовної заяви без розгляду
та при повторному зверненні до суду із
зазначеним позовом, позовна заява
вважається поданою в день первісного
звернення до господарського суду.

Таким чином, повторно подана до
господарського суду позовна заява
вважається поданою саме у день
повторного звернення з позовом до
господарського суду.

Вищенаведене узгоджується з правовою
позицією Вищого господарського суду
України, викладеною, зокрема в п. 24
Інформаційного листа від 07.04.2008 № 01-8/211
"Про деякі питання практики
застосування норм Цивільного та
Господарського кодексів України", а
саме: відмова господарського суду в
прийнятті позовної заяви до розгляду в
порядку ст. 62 ГПК України або
повернення позовної заяви у
відповідності до ст. 63 ГПК України
свідчить, що не був дотриманий
встановлений порядок подання позову.

Таким чином, днем подання позовної
заяви про визнання недійсним та
скасування рішення адміністративної
колегії Дніпропетровського обласного
територіального відділення
антимонопольного комітету України, з
дотриманням встановленого порядку
подання слід вважати 26.11.2013 р., а отже,
наведена позовна заява подана
позивачем до суду з пропуском
встановленого частиною 1 ст. 60 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" двомісячного строку для
оскарження рішення органу
Антимонопольного комітету України.

Враховуючи те, що позивач пропустив
двомісячний строк для оскарження
рішення Дніпропетровського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
№52/01-12/06-13 від 20.08.2013 року по справі
№22/06-10-2/13, а пропущений строк не може
бути відновлено, то у задоволенні
заявлених позовних вимог слід
відмовити.

Зазначена позиція суду узгоджується з
правовою позицією Вищого
господарського суду України,
викладеною у п. 2 Рекомендацій Вищого
господарського суду України, від 29.10.2008
№ 04-5/247 "Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства", п. 34 Листа Вищого
господарського суду України від 29.09.2009,
№ 01-08/530 "Про деякі питання, порушені у
доповідних записках господарських
судів України у першому півріччі 2009
року щодо застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України", Постанові ВГСУ від 26.12.2011 № 15
"Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства" а саме:

Відповідно до п. 2 вищенаведених
рекомендацій, у застосуванні, зокрема,
згаданого припису ч. 1 ст. 60 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", господарським судам слід
враховувати, що за цим приписом
передбачені ними строки оскарження
рішень органу Антимонопольного
комітету України не може бути
відновлено. Таким чином, зазначені
строки є присікальними. Визначений
згідно із законом строк позовної
давності до відповідних правовідносин
не застосовується.

Відповідно до п. 34 Листа ВГСУ, у
відповідь на питання, яким чином має
діяти господарський суд, якщо позовну
заяву про визнання недійсним рішення
органу Антимонопольного комітету
України подано після закінчення
строку, передбаченого ч. 1 ст. 60 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", було зазначено, що
пропуск позивачем зазначеного строку є
підставою для відмови в задоволенні
позову про визнання рішення органу
Антимонопольного комітету України
недійсним.

Згідно з п.2 Постанови ВГСУ від 26.12.2011 №
15 "Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства" у застосуванні
згаданого припису частини першої
статті 60 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", а також
частини другої статті 47 цього Закону
господарським судам слід враховувати
таке.

За цими приписами передбачені ними
строки оскарження рішень органу
Антимонопольного комітету України не
може бути відновлено.

Таким чином, зазначені строки є
присікальними. Встановлена Цивільним
кодексом України позовна давність до
відповідних правовідносин не
застосовується, так само як і в
оскарженні розпоряджень
Антимонопольного комітету України та
його органів.

Аналогічним чином вирішується й
питання щодо строків оскарження рішень
органів Антимонопольного комітету
України, прийнятих у справах про
недобросовісну конкуренцію.

Закінчення присікального строку,
незалежно від причин його пропуску
заінтересованою особою, є підставою
для відмови в позові про визнання
недійсним рішення (розпорядження)
Антимонопольного комітету України та
його органів.

Аналогічних висновків дійшов
Верховний Суд України у постанові від
01.09.2009 р. у справі № 38/350-18/101 та Вищий
господарський суд України у постанові
№ 5011-12/11788-2012 від 02 жовтня 2013 року.

Крім того, положення ст. 60 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" жодним чином не
суперечать положенням ст. 223 ГК України
бо ці норми регулюють різні види
цивільно-правових строків. Так, перший
строк (2 місяці) є регулятивним, тобто
строком здійснення суб'єктивних прав і
обов'язків. Другий (строк реалізації
відповідальності) - є охоронювальним,
тобто строком захисту цивільних прав.

Більшість строків у регулятивних
цивільних правовідносинах дають
можливість здійснювати свої права у
межах відведеного часу. Закінчення
строку, передбаченого для здійснення
права чи виконання обов'язку, за
загальним правилом, не тягне за собою
автоматичного припинення цього права
або обов'язку, оскільки зберігається
можливість їхнього примусового
здійснення і захисту протягом певних
строків в оперативному або позовному
порядку. Але для деяких правовідносин
законодавець встановив присікальність
регулятивного строку, закінчення якого
означає, що нездійснення права або
невиконання обов'язку у певний строк
призводить до припинення цього права
або обов'язку як такого.

Всі інші доводи та заперечення сторін
та надані на їх підтвердження докази
судом не приймаються на підставі ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки не мають значення для
справи.

Приймаючи до уваги викладене,
враховуючи пропуск встановленого ст. 60
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" строку для оскарження
рішення органів Антимонопольного
комітету України та приймаючи до уваги
неможливість його відновлення,
господарський суд відмовляє в позові
повністю.

Крім того, суд зазначає, що з матеріалів
справи вбачається, що рішення яке є
предметом розгляду даної справи
оскаржувалося у строки встановлені
законодавством іншим відповідачем
ПрАТ "Хлібзавод №9". Рішенням № 904/72220/13
позивачу в задоволенні позову
відмовлено.

Таким чином, зважаючи на встановлені
обставини справи та положення чинного
законодавства, господарський суд
дійшов висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог.

Згідно зі ст. 49 ГПК України судові
витрати у справі покладаються на
позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 82-85,
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскаржене протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Суддя Л.П. Кармазіна Повне рішення
складено 29.01.2014р.