ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 р. Справа № 909/1545/13

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Матуляк П. Я. ,
при секретарі судового засідання Юрчак
С. Л., розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача: Бурштинської міської
ради вул.С.Стрільців,4, м.Бурштин,
Галицький район, Івано-Франківська
область,77111

про стягнення 6 473,95 грн. за отримані
послуги і товари.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
Бурштинської міської ради про
стягнення 6473,95грн.

Позовні вимоги мотивовано
невиконанням відповідачем прийнятих
на себе зобов'язань згідно договорів
на абонентське обслуговування
комп"ютерної техніки №СЦ-1 від 11.01.10 та
№1 від 10.01.11, а також договори поставки
№СЦ-2 від 11.01.10 та №№2 від 10.01.11.

Представник позивача в судовому
засіданні заявлені позовні вимоги
підтримав з підстав, викладених у
позовній заяві.

Відповідач явки уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив, однак подав відзив на
позовну заяву вих.№71/022-38 від 29.01.14
(вх.№1440/14 від 30.01.14), у якому позовні
вимоги визнав, та просив розглянути
справу за відсутності свого
повноважного представника.

Згідно з п.3.9.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
N 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" з наступними
змінами, у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

За таких обставин, згідно ст.75 ГПК
України та ст.6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
суд вважає за можливе розглянути
справу без участі представника
відповідача за наявними в ній
матеріалами, враховуючи, що у суду є всі
необхідні докази для вирішення спору
по суті, запобігаючи, одночасно,
безпідставному затягуванню розгляду
спору та сприяючи своєчасному
поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши докази
відповідно до приписів ст. 43 ГПК
України, з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, судом
встановлено наступне.

Між сторонами у справі укладено ряд
господарських договорів, зокрема
договори на абонентське
обслуговування комп"ютерної техніки
№СЦ-1 від 11.01.10 та №1 від 10.01.11, а також
договори поставки №СЦ-2 від 11.01.10 та №№2
від 10.01.11.

За умовами зазначених договорів
поставки позивач (продавець)
зобов"язався відпускати товар в
асортименті, кількості та за цінами
відповідно до накладних на умовах
даних договорів, а покупець
(відповідач), в свою чергу, - провести
розрахунки за отриману продукцію у
формі безготівкового розрахунку
шляхом перерахування грошових коштів
на розрахунковий рахунок продавця у
п"ятиденний термін (п.п.1.1, 3.1 договорів).

Пунктами 1.1, 3.1., 3.2 договорів на
абонентське обслуговування
комп"ютерної техніки сторони погодили
обов"язки виконавця (позивача) -
обслуговувати комп"ютерну техніку
відповідача, та замовника
(відповідача) - сплачувати вартість
обслуговування щомісячно
стовідсотковим платежем згідно акту
виконаних робіт, виписаного
виконавцем.

Термін дії укладених між сторонами
договорів - протягом одного
календарного року.

Як вбачається з матеріалів справи
(зокрема видаткових накладних та актів
здачі-прийомки виконаних робіт
(послуг)) та пояснень представника
позивача в судовому засіданні, на
виконання умов договорів позивачем в
період з січня 2010 року по травень 2011
року поставлялися товари та надавалися
відповідачу послуги з обслуговування
комп"ютерної техніки.

В порушення умов спірних договорів,
відповідач прийняті на себе договірні
зобов'язання належним чином не виконав,
борг за надані послуги та поставлений
товар сплатив частково. На момент
винесення судом рішення
заборгованість відповідача перед
позивачем за спірними договорами
становить 6473,95грн., що підтверджується
підписаним між сторонами актом звірки
розрахунків від 08.06.11 року.

За змістом ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
відносин у сфері господарювання з
підстав, передбачених ГК України, в
силу якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші тощо), а
інший суб'єкт (управнена сторона, у тому
числі кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Наведена
правова норма кореспондується зі
статтею 509 Цивільного кодексу України,
згідно якої зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договір. Аналогічні положення
закріплено у ст.174 Господарського
кодексу України: господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Оскільки договори на абонентське
обслуговування комп"ютерної техніки
№СЦ-1 від 11.01.10 та №1 від 10.01.11 за своєю
правовою природою є договорами про
надання послуг, до них застосовуються
положення глави 63 Цивільного кодексу
України.

Так, в силу ст.901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором (ст.903
ЦК України). Наведена правова норма
кореспондується зі ст.530 ЦК України,
згідно якої якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За змістом ст.265 Господарського кодексу
України за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.
Реалізація суб'єктами господарювання
товарів негосподарюючим суб'єктам
здійснюється за правилами про договори
купівлі-продажу. До відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Наведена правова норма
кореспондується зі ст.712 Цивільного
кодексу України, згідно якої за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом; зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Аналогічні
положення встановлено і статтею 193
Господарського кодексу України:
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

В силу ст.629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України передбачено,
що відсутність своєї вини доводить
особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 33 ГПК України покладено
обов'язок на кожну зі сторін довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів належного
виконання своїх зобов'язань не надав,
доводи позивача не спростував, позовні
вимоги визнав у повному обсязі.

З огляду на встановлення судом факту
порушення відповідачем договірних
зобов"язань, вимога позивача щодо
стягнення 6473,95грн. є обґрунтованою та
підлягає до задоволення.

Судовий збір за правилами ст. 49 ГПК
України слід покласти на відповідача.

На підставі вищевикладеного, у
відповідності до ст.124 Конституції
України, Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, ст.ст.11,
509, 525, 526, 530, 610, 612, 614, 629, 712, 901 Цивільного
Кодексу України, ст.ст.173, 174, 193, 265
Господарського кодексу України,
керуючись ст.ст. 33, 49, 75, ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

позов фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Бурштинської міської ради
про стягнення 6473,95грн. задовольнити.

Стягнути з Бурштинської міської ради
(вул. Січових Стрільців, 4, м.Бурштин,
Галицький район, Івано-Франківська
область, код 04357466) на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код
НОМЕР_1 ) 6473,95(шість тисяч чотириста
сімдесят три гривні дев"яносто п"ять
копійок) основного боргу та 1720,50(одну
тисячу сімсот двадцять гривень
п"ятдесят копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 03.02.14

Суддя
Матуляк П. Я.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Легінь О. В. 03.02.14