ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

06.02.2014 Справа №
901/4070/13

за позовом Феодосійського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Кримського регіону
України, АР Крим, м.Феодосія в інтересах
держави в особі

Державного підприємства
«Феодосійський судномеханічний завод»
Міністерства оборони України, АР Крим,
м.Феодосія

до відповідача Фізичної
особи-підприємця Івлєва Андрія
Юрійовича, АР Крим, м.Севастополь

про стягнення збитків та усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження майном

Суддя В.І. Мокрушин

Представники сторін:

Прокурор - Реднікін М.В. - ст. прокурор
Сімферопольської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері;

від позивача - Мустафаєв Є.І. -
представник, дов. б/н від 19.04.2013; Зубко
А.М. - ліквідатор;

від відповідача - Шамрай Р.В. -
представник, дов. № 2984 від 16.12.2013; Івлєв
А.Ю. - пасп. АР 105849;

від НДЕКЦ при ГУ МВС України в АР Крим -
Писарев О.О. - судовий експерт

Суть спору: Феодосійський прокурор з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Кримського регіону
України звернувся до Господарського
суду Автономної республіки Крим в
інтересах Державного підприємства
«Феодосійський судномеханічний завод»
Міністерства оборони України із
позовною заявою до відповідача
Фізичної особи-підприємця Івлєва
Андрія Юрійовича про стягнення збитків
у сумі 53032,00 грн. та усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження майном Державного
підприємства «Феодосійський
судномеханічний завод» Міністерства
оборони України, а саме цеху № 7 шляхом
вивільнення з нього дизельного двигуна
типу М-520 (зав. № 7905-140).

У судовому засіданні прокурор надав
заяву про збільшення позовних вимог,
згідно якої просить суд стягнути з
відповідача Фізичної особи-підприємця
Івлєва Андрія Юрійовича на користь
Державного підприємства
«Феодосійський судномеханічний завод»
Міністерства оборони України збитки у
розмірі 169547,28 грн.

Суд приймає дану заяву до розгляду та
розглядає збільшені вимоги як первісні
вимоги позивача до відповідача.

Представники позивача у судовому
засіданні підтримали вказану заяву
прокурора про збільшення позовних
вимог та просили позов задовольнити.
Крім того, надали документи для
залучення до матеріалів справи.

Представники відповідача щодо
задоволення позовних вимог усно
заперечували з підстав, викладених у
відзиві на позовну заяву,
представленого у попередньому
судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін та прокурора, суд -

ВСТАНОВИВ:

19.01.2010 між Державним підприємством
«Феодосійський судномеханічний завод»
Міністерства оборони України та ТОВ
«Авіа Інвест» укладено договір
купівлі-продажу №001/002 (біржовий
контракт) нерухомого та рухомого майна
підприємства.

30.04.2010 між ТОВ «Авіа Інвест» та ТОВ
«Лексім Груп» укладено договір №30/04/2010
оренди нежитлових приміщень, а саме
цеху №7.

08.04.2010 між Абдурахмановим Н.Ф. та ФОП
Івлев А.Ю. укладено договір
купівлі-продажу дизельного двигуна
М-520.

20.07.2010 між ФОП Івлев А.Ю. (Замовник) та
ТОВ «Лексім Груп» (Виконавець) укладено
договір про надання послуг з
технічного опосвідчення двигуна М520,
згідно п.1.1. якого Виконавець
зобов'язується за дорученням Замовника
надати послуги з технічного
опосвідчення двигуна М520 та його
обкатці на випробувальному стенді
(Послуги) у обсязі відомості технічного
опосвідчення, узгодженої сторонами, що
є невід'ємною частиною даного договору,
а Замовник зобов'язується прийняти та
оплатити Послуги на умовах даного
договору (а.с.27-32, том 1).

Так, як вбачається зі змісту позовної
заяви, у виконання умов даного договору
Замовник - ФОП Івлев А.Ю. доставив
вказаний двигун на територію
Державного підприємства
«Феодосійський судномеханічний завод»
Міністерства оборони України.

14.12.2010 рішенням Господарського суду
Автономної Республіки Крим визнано
недійсним укладений 19.01.2010 між
Державним підприємством
«Феодосійський судномеханічний завод»
Міністерства оборони України та ТОВ
«Авіа Інвест» договір купівлі-продажу
№001/002 (біржовий контракт); повернуто
сторони по договору у первісний стан
(а.с.107-108, том 1).

У зв'язку з вищевикладеним, враховуючи
відсутність договору на оренду цеху №7,
у грудні 2010 представникам ТОВ «Лексім
Груп» було заборонено входити на
територію Державного підприємства
«Феодосійський судномеханічний завод»
Міністерства оборони України.

У подальшому в ході роботи
інвентаризаційної комісії було
встановлено, що в цеху №7 зберігається
розібраний дизельний двигун, на який
відсутні будь-які технічні чи інші
документи, які могли б ідентифікувати
його приналежність.

Так, як вбачається з позовної заяви, у
подальшому на адресу ФОП Івлев А.Ю. було
спрямовано проект договору на
зберігання та охорону дизельного
двигуна М520, проте останній відмовився
від укладання такого договору.

30.07.2013 на адресу відповідача направлено
претензію №216 на оплату вартості
послуг за відповідальне зберігання
об'єкта (дизельного двигуна М520 №7905-140) у
сумі 53032,00 грн.

Проте, відповідачем вказана претензія
залишена без відповіді, у зв'язку з чим
прокурор в інтересах позивача був
змушений звернутись до суду з позовною
заявою про стягнення відповідної суми
з відповідача у примусовому порядку.

У подальшому в процесі розгляду справи,
прокурором надана заява про збільшення
позовних вимог, згідно якої збитки,
завдані позивачу у зв'язку зі
зберіганням вищевказаного об'єкта
склали на загальну суму 169547,28 грн.

Дослідивши обставини справи, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позову з
огляду на наступне.

Відповідно до ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту
або суб'єктом господарювання,
придбання або збереження майна
суб'єкта або суб'єктом господарювання
за рахунок іншої особи без достатніх на
те підстав.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. При цьому,
майново-господарськими, згідно з ч.1
ст.175 Господарського кодексу України,
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.525, 526 Цивільного
кодексу України та положень статті 193
Господарського кодексу України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином згідно умов договору та
вимог діючого законодавства, а за
відсутності таких вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором чи законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
20.07.2010 між ФОП Івлев А.Ю. (Замовник) та
ТОВ «Лексім Груп» (Виконавець) укладено
договір про надання послуг з
технічного опосвідчення двигуна М520, у
зв'язку з чим вказане майно було
доставлено на територію Державного
підприємства «Феодосійський
судномеханічний завод» Міністерства
оборони України.

Так, як зазначає прокурор, з даного часу
вказане майно відповідача знаходиться
на території Державного підприємства
«Феодосійський судномеханічний завод»
Міністерства оборони України, тобто
відповідач безоплатно використовує
майно позивача, що негативно впливає на
фінансовий стан підприємства,
позбавляє його значної суми обігових
коштів, перешкоджає своєчасному та
якісному виконанню покладених на нього
державою завдань.

Проте, дослідивши обставини справи, суд
дійшов висновку, що позивачем не
доказано того факту, що майно, що
зберігається на території позивача, а
саме дизельний двигун М520, належить
саме позивачу, а не іншій особі, у
зв'язку з чим у суду відсутні правові
підстави для стягнення заявлених
збитків саме з відповідача.

З представленого відповідачем відзиву,
а також пояснень його представника у
судовому засіданні, судом вбачається
заперечення відповідача стосовно
приналежності йому спірного об'єкта -
дизельного двигуна М520.

Так, відповідачем заперечується факт
належності йому дизельного двигуна
М520, що знаходиться на території
Державного підприємства
«Феодосійський судномеханічний завод»
Міністерства оборони України.

У підтвердження даних обставин,
відповідач посилається на висновок
Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру ГУ
МВС України в АР Крим №11/3 від 06.10.2013,
об'єктом дослідження якого був саме
дизельний двигун М520, що знаходиться на
території Державного підприємства
«Феодосійський судномеханічний завод»
Міністерства оборони України.

Вказаним дослідженням встановлено,
зокрема, що маркувальне позначення «
140» було нанесено поверх нанесеного
раніше маркувального позначення на
досліджуваних поршнях, первісне
маркування поршнів знищено шляхом
механічної обробки номерних
майданчиків та нанесенням поверх інших
цифрових позначень, а саме « 140»;
маркувальне позначення на паливних
блокнасосах не є первинним, первісне
маркування поршнів знищено шляхом
механічної обробки номерних
майданчиків на нанесенням поверх інших
цифрових позначень; у маркувальному
позначенні приводній ресорі
реверс-муфти «N258» 3,4 символи номера
змінювались (а.с. 218-221, том 1).

З пояснень судового експерта,
викликаного у судове засідання для
надання пояснень, підтверджується
даний висновок, тобто експертом
пояснено, що відбулася зміна номерних
позначень дизельного двигуна М520, що
знаходиться на території Державного
підприємства «Феодосійський
судномеханічний завод» Міністерства
оборони України, шляхом їх перебиття.

На питання суду експерт пояснив, що
встановити належність майна фактично
неможливо.

З урахуванням позиції відповідача по
справі, який вказує на те, що майно йому
не належить, у суду відсутня можливість
визначення того, що саме відповідач є
власником вказаного майна.

Згідно приписів ст. 20 Господарського
кодексу України Кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом, зокрема, установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин.

Згідно ч.2. ст. 16 Цивільного кодексу
України суд може захистити цивільне
право або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем не доведено факту
порушення прав та інтересів позивача
саме з боку відповідача - Фізичної
особи-підприємця Івлєва Андрія
Юрійовича.

Враховуючи викладене, факт відсутності
належних доказів, що підтверджують
порушення відповідачем прав та
інтересів позивача, суд вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню та відмовляє у задоволенні
позову.

Згідно ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Відповідно до
приписів ст.34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Слід зазначити, що наявність права на
пред'явлення позову не є безумовною
підставою для здійснення судового
захисту, а є лише однією з необхідних
умов реалізації права, встановленого
нормами закону щодо захисту прав і
охоронюваних законом інтересів, які
порушені або оспорюються.

Отже, встановивши наявність у особи,
яка звернулася з позовом, суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, на захист яких подано
позов, суд з'ясовує наявність чи
відсутність факту порушення або
оспорювання охоронюваного законом
інтересу і, відповідно, ухвалює рішення
про захист порушеного права або
відмовляє позивачу у захисті,
встановивши безпідставність та
необґрунтованість заявлених вимог.

Позивачем не виконані вимоги пункту 4
частини 3 статті 129 Конституції України
та статті 33 Господарського
процесуального кодексу України щодо
обґрунтованості позовних вимог, при
цьому суд враховує, що обов'язок
доказування обставин на які сторона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень покладається саме на
зацікавлену сторону, в даному випадку
позивача.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

Повне рішення складено 11.02.2014 року.

Керуючись ст.ст.33-34, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

· У задоволенні позову відмовити.

Суддя
В.І. Мокрушин