Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "28" січня 2014 р.
Справа № 906/1873/13

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Гриньок О.А. - довір. №14-31
від 30.01.2013;

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (м.Київ)

до Госпрозрахункової дільниці по
обслуговуванню об'єктів соціальної
сфери (с.Гульськ, Новоград-Волинський
район, Житомирська область)

про стягнення 14852,86 грн

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 14852,86грн
заборгованості, з яких: 12747,52грн
основного боргу за поставлений
природний газ, 1156,31грн пені, 758,13грн 3%
річних та 190,90грн інфляційних.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на те, що
відповідач, всупереч ст.526 ЦК України та
ст.193 ГК України, несвоєчасно та не в
повному обсязі сплатив послуги по
споживанню природного газу в період
жовтень-грудень 2011 року, чим порушив
п.7.1 договору №13-2011-ТЕ-14-БО (бюджет) на
постачання природного газу від 29.09.2011
та з урахуванням штрафних санкцій
заборгував 14852,86грн.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі з підстав,
викладених у позовній заяві; повідомив,
що заборгованість відповідача згідно
договору №13-2011-ТЕ-14-БО від 29.09.2011 не
змінилась і станом на день розгляду
справи складає 12747,52грн, на
підтвердження чого надав заяву (а.с.59).

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки не повідомив, хоча про час і
місце розгляду справи повідомлявся
вчасно та належним чином, про що
свідчить поштове повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с.57).

Враховуючи те, що явка представників
сторін в засідання суду обов'язковою не
визнавалась, надання письмового
відзиву відповідно до вимог ст.59 ГПК
України є правом відповідача, а не його
обов'язком, господарський суд вважає,
що неявка відповідача, повідомленого
належним чином, не перешкоджає
розгляду справи за наявними
матеріалами відповідно до ст.75 ГПК
України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд встановив
наступне.

Відповідно до умов укладеного між
Публічним акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" (газозбутова організація)
та Госпрозрахунковою дільницею по
обслуговуванню об'єктів соціальної
сфери (споживач/відповідач) договору
№13-2011-ТЕ-14-БО (бюджет) на постачання
природного газу від 29.09.2011 (далі -
договір, а.с.11-14), газозбутова
організація зобов'язується передати у
власність споживача у ІV кварталі 2011
року та у 2012 році природний газ (надалі
- газ) виключно для виробництва
теплової енергії, яка споживається
бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами, а
споживач зобов'язується прийняти та
оплатити газ на умовах даного договору
(п.1.1).

Розділом 6 договору сторони визначили
ціну на газ; зокрема, погодили, що ціна
на газ затверджується Національною
комісією регулювання
електроенергетики України та/або
іншими уповноваженими державними
органами, яким чинним законодавством
України надано право встановлювати
ціни та тарифи на газ, та може
змінюватися, внаслідок чого між
сторонами договору підписується
відповідна додаткова угода.

Обсяги постачання газу сторони
передбачили в п.1.2 договору. Так, обсяг
постачання газу за договором в 2011 році
становить 41742тис.куб.м, в 2012 році -
100565тис.куб.м.

Судом встановлено, що на виконання умов
договору №13-2011-ТЕ-14-БО від 29.09.2011 за
період жовтень-грудень 2011 року ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" поставило відповідачу
природний газ в об'ємі 26421м3 на загальну
суму 102347,52грн, що підтверджується
виставленими відповідачу рахунками на
сплату вартості природного газу
(послуг транспортування) №ОУ-0020173 від
28.10.2011, №ОУ-0020178 від 28.10.2011, №ОУ-0023856 від
29.11.2011, №ОУ-0023857 від 29.11.2011, №ОУ-0027052 від
30.12.2011 та №ОУ-0027053 від 30.12.2011
(а.с.16,17,19,20,22,23), а також підписаними та
скріпленими печатками сторін актами
приймання - передачі природного газу
від 01.11.2011, від 01.12.2011 та від 03.01.2012
(а.с.15,18,21).

Згідно умов укладеного сторонами
договору на постачання природного газу
від 29.09.2011, оплата за газ здійснюється
споживачем виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки газу. Остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14-го числа місяця
наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що в платіжних
дорученнях споживач повинен
обов'язково вказати номер договору,
дату його підписання, призначення
платежу. За наявності заборгованості у
споживача газозбутова організація
зараховує кошти, що надійшли від
споживача, як погашення заборгованості
за газ, поставлений в минулі періоди,
незалежно від вказаного в платіжному
дорученні призначенні платежу. Кошти,
які надійшли від споживача, будуть
зараховані як передоплата по даному
договору за умови відсутності
заборгованості за газ (Розділ 7
договору).

Відповідач в порушення умов договору
№13-2011-ТЕ-14-БО (бюджет) на постачання
природного газу від 29.09.2011, а також
положень ст.ст.525,526 Цивільного кодексу
України та ст.193 Господарського кодексу
України, свої зобов'язання по оплаті
отриманого природного газу виконав
частково, сплативши на рахунок ПАТ
"Житомиргаз" 89600,00грн, внаслідок чого
станом на 30.09.2012 борг за переданий
природний газ склав 12747,52грн
(102347,52грн-89600,00грн), що також не
заперечується відповідачем, доказом
чого є підписаний сторонами акт звірки
взаєморозрахунків за період 9 місяців
2012 року (а.с.24).

Поряд з цим, матеріалами справи
підтверджено, що 15.10.2012 між ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" (первісний кредитор) та ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (новий
кредитор/позивач) був укладений
договір про відступлення права вимоги
№14/5433/12 (а.с.31-32), згідно умов якого
первісний кредитор передає, а новий
кредитор приймає на себе право вимоги
до боржника первісного кредитора
"Госпрозрахункова дільниця по
обслуговуванню об'єктів соціальної
сфери" за договором на постачання
природного газу №13-2011-ТЕ-14-БО від 29.09.2011
у сумі 12747,52грн. (п.1.1).

Відповідно до ч.1 статті 512 Цивільного
кодексу України, кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом (ч.1
ст. 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом (ч.1 ст. 516 ЦК України).

Правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові
(ч.1 ст.513 ЦК України).

Відповідно до п.1.2 договору про
відступлення права вимоги №14/5433/12 крім
передачі права вимоги оплати спожитого
природного газу за зобов'язанням,
зазначеним в п.1.1 договору, до нового
кредитора переходять права вимоги
стягнення всіх штрафних санкцій,
інфляційних витрат та відсотків,
пов'язаних з невиконанням або
неналежним виконанням боржником своїх
зобов'язань за зазначеним вище
договором.

Також договором про відступлення права
вимоги (п.п.2.1,2.3) встановлено, що
первісний кредитор зобов'язаний в
термін до 19.10.2012 передати новому
кредитору оригінали документів, які
підтверджують право вимоги до
боржника, та інформацію, яка є важливою
для їх здійснення.

Водночас, первісний кредитор
зобов'язаний протягом 5 (п'яти) днів з
моменту підписання договору
відступлення права вимог письмово
повідомити боржника про відступлення
права вимоги боргу.

У відповідності до ст.ст.512-519 ЦКУ та
ст.195 ГКУ, ПАТ по газопостачанню та
газифікації "Житомиргаз" повідомило
божника про укладення між ПАТ
"Житомиргаз" та ПАТ "НАК" Нафтогаз
України" договору про відступлення
права вимоги №14/5433/12 листом №7059/19 від
16.10.2012 (а.с.34).

Таким чином, з огляду на наведені норми
чинного законодавства України та умови
укладеного договору про відступлення
права вимоги, позивач - ПАТ "НАК"
Нафтогаз України" отримало право
кредитора щодо грошових зобов'язань
Госпрозрахункової дільниці по
обслуговуванню об'єктів соціальної
сфери за надані останній ПАТ
"Житомиргаз" послуги з постачання
природного газу згідно договору
№13-2011-ТЕ-14-БО (бюджет) на постачання
природного газу від 29.09.2011.

З метою досудового врегулювання спору
та у зв'язку зі зміною кредитора у
зобов'язанні, позивачем 17.12.2012 було
пред'явлено відповідачу вимогу №26/2-382-12
про сплату заборгованості у сумі
12747,52грн, однак остання, за даними
позивача, була залишена відповідачем
без відповіді та задоволення (а.с.35).

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що відповідач в
порушення умов договору щодо термінів
проведення оплат, несвоєчасно та не у
повному обсязі виконав свої
зобов'язання, в результаті чого за
період з жовтня по грудень 2011 року
виникла заборгованість по оплаті
поставленого природного газу, яка з
урахуванням частково проведених оплат,
становить 12747,52грн, на підтвердження
чого в матеріалах справи містяться
акти прийому-передачі природного газу
(а.с.15,18,21), рахунки на сплату вартості
природного газу (послуг
транспортування) (а.с.16,17,19,20,22,23), витяги
з бухгалтерських документів позивача
(а.с.25-30), акт звірки взаєморозрахунків
(а.с.24) та інші докази у справі.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов'язання
не допускається. Аналогічні положення
містять і в ст.193 ГК України.

Враховуючи викладене, суд вважає
позовні вимоги в частині стягнення
основного боргу за спожитий природний
газ обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню на суму
12747,52грн.

Розглядаючи питання щодо законності та
обґрунтованості позовних вимог в
частині стягнення нарахованих
позивачем штрафних санкцій,
господарський суд приймає до уваги, що
згідно п.9.3 договору на постачання
природного газу №13-2011-ТЕ-14-БО від 29.09.2011
за невиконання або неналежне виконання
своїх зобов'язань по даному договору
сторони несуть відповідальність
згідно з чинним законодавством
України.

Зокрема, п.9.3 договору передбачено, що
за порушення строку оплати споживач
сплачує на користь газозбутової
організації крім суми заборгованості,
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який нараховується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення, а також
відшкодовує понесені газозбутовою
організацією збитки. Сума пені
зазначається у розрахунковому
документі окремим рядком.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст. 549 ЦК України).

Зі змісту ст.610 Цивільного кодексу
України випливає, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків
оплати за надані послуги, є порушенням
зобов'язання, що відповідно до ст.611
Цивільного кодексу України тягне за
собою правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплату
неустойки.

За таких обставин, враховуючи
наявність передбачених договором
підстав для застосування до
відповідача відповідальності у
вигляді пені, в т.ч. з урахуванням п.1.2
договору про відступлення права
вимоги, а також перевіривши
правильність її нарахування за
визначений позивачем період, суд
приходить до висновку про
правомірність та обґрунтованість
позовних вимог щодо стягнення пені в
сумі 1156,31грн.

Розглядаючи питання про
обґрунтованість вимог позивача щодо
нарахування і стягнення на свою
користь з відповідача інфляційних та 3%
річних, господарський суд враховує, що
за ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах
справи розрахунку (а.с.10), позивач
просить стягнути з відповідача 190,90грн
інфляційних втрат за грудень-березень
2012 року та 758,13грн 3% річних за період з
15.12.2011 по 03.12.2013.

Перевіривши проведені позивачем
нарахування річних, господарський суд
встановив, що їх суми є обґрунтованими.

Що стосується інфляційних, то
господарський суд зазначає, що індекс
інфляції (індекс споживчих цін) - це
показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, який
визначається виключно Держкомстатом і
його найменший період визначення
становить місяць, а тому, прострочка
платежу за менший період не тягне за
собою нарахування інфляційних втрат, а
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що мала місце на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Держкомстатом, за
період прострочки. Розрахунки індексу
інфляції за квартал, період з початку
року і т.п. проводяться "ланцюговим"
методом, тобто шляхом множення
місячних (квартальних і т.д.) індексів
(наказ Держкомстату "Про затвердження
Методики розрахунку базового індексу
споживчих цін" від 27.07.2007 №265 ).

Судом встановлено, що станом на перше
число лютого місяця 2012 року борг
відповідача по оплаті поставленого у
грудні 2011 року природного газу на суму
41975,62грн зі строком виконання
зобов'язання 14.01.2012 складав 12747,52грн, а
тому лише на вищевказану суму боргу є
наявними підстави для стягнення з
відповідача нарахованих позивачем за
період січень-березень 2012 року
інфляційних втрат в розмірі 89,44грн.

Звідси, загальна сума інфляційних
втрат, що підлягає до стягнення з
відповідача за період грудень 2011 року -
березень 2012 року складає 132,57грн. Отже, у
стягненні 58,33грн інфляційних слід
відмовити.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень
належними та допустимими у справі
доказами; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідач позов за предметом і
підставами не оспорив, доказів
погашення заборгованості не надав.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, заявленими у
відповідності до вимог чинного
законодавства, підтвердженими
належними доказами, які є в матеріалах
справи, та такими, що підлягають
частковому задоволенню на суму
14794,53грн, з яких: 12747,52грн основного
боргу по оплаті спожитого газу; 1156,31грн
пені; 758,13грн 3% річних та 132,57грн
інфляційних. В стягненні 58,33грн
інфляційних слід відмовити.

Судові витрати покладаються на
відповідача пропорційно розміру
заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.33,34,49,69,80,82-85 ГПК України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Госпрозрахункової
дільниці по обслуговуванню об'єктів
соціальної сфери (11782, Житомирська обл.,
Новоград-Волинський район, село
Гульськ, вул. Леніна, буд.17, ідент. код
20402114)

на користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ,
Шевченківський район, вул. Богдана
Хмельницького, буд.6, ідент. код 20077720):

- 12747,52грн основного боргу;

- 1156,31грн пені;

- 758,13грн 3% річних;

- 132,57грн інфляційних;

- 1713,79грн судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.01.14

Суддя
Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу,

2,3 - сторонам - рек. з повід.