номер провадження справи 35/65/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2014
Справа № 908/4014/13

Суддя господарського суду Запорізької
області Топчій О.А.

при секретарі Коцар А.О.

За участю представників сторін:

від позивача: Левіна О.О., дов. № 36
від 20.01.2014р.

від відповідача: Подлужна Р.Г., дов. № 33/2
від 02.01.2014р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Новий заповіт", м.
Гуляйполе, Запорізька область

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Флора Агротрейд", м.
Київ

про визнання недійсним пункту 9.6
розділу 9 договору поставки №44-К від
19.08.2013р.

Встановив:

09.12.2013р. до господарського суду
Запорізької області з позовною заявою
звернулося Товариства з обмеженою
відповідальністю "Новий заповіт" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Флора Агротрейд" про
визнання недійсним пункту 9.6 розділу 9
договору поставки №44-К від 19.08.2013р.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
посилається на те, що 19.08.2013р. сторонами
укладено договір поставки № 44-к,
відповідно до якого позивач
зобов'язався продати, а відповідач
придбати та оплатити «Зерно» -
кукурудзу врожаю 2013 р. Пунктом 9.6
зазначеного договору сторони
обумовили, що у разі порушення термінів
поставки зерна, Продавець сплачує
покупцю неустойку в розмірі 1% в день
від суми передплати за кожний день
прострочення. При простроченні
поставки більше ніж на 30 календарних
днів, Покупець вправі відмовитися від
поставки, а продавець у цьому випадку
зобов'язаний на протязі семи
календарних днів з дня отримання
відповідної вимоги Покупця повернути
всю суми отриманої передплати. В даному
випадку, сума отриманої передплати є
грошовим зобов'язанням Продавця перед
покупцем та стягується з нарахуванням
72% річних за період з дня отримання
попередньої оплати до дня її
фактичного повернення. Позивач вважає,
що вказаний пункт договору суперечить
вимогам діючого законодавства, що є
підставою для визнання даного пункту
договору недійсним. Так, позивач
зазначає, що зобов'язання, в якому
замовник зобов'язаний оплатити
поставлений товар в грошових одиницях,
а виконавець має право вимагати від
замовника відповідної оплати, тобто в
якому передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору, є грошовим зобов'язанням. На
думку позивача, за договором поставки
від 19.08.2013 р. №44-к, останній зобов'язаний
був лише здійснити поставку товару,
жодних грошових зобов'язань позивач
перед відповідачем не має, натомість,
грошове зобов'язання покладається саме
на відповідача. Позивач наполягає, що
санкція, яка встановлена п. 9.6 договору
є пенею, а Законом України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошовий зобов'язань»
передбачено, що платником пені може
виступати лише особа, що несе грошові
зобов'язання перед своїм контрагентом,
отже, вищевказана санкція суперечить
визначенню поняття пені.

Крім того, позивач вважає, що оскільки
сторонами не встановлено розміру
процентів за користування продавцем
чужими грошовими коштами, то
нарахування процентів на суму
попередньої оплати в розмірі 72% річних
за період з дня отримання попередньої
оплати до дня фактичного її повернення
суперечать ст. ст. 536, 693 ЦК України.

Оскільки позивач вважає, що
оскаржуваний пункт договору
суперечить вимогам діючого
законодавства, він звернувся до суду з
відповідним позовом та просить суд
визнати недійсним пункт 9.6 розділу 9
договору поставки №44-К від 19.08.2013р.,
укладеного між ТОВ "Новий заповіт" та
ТОВ "Флора Агротрейд".

09.12.2013р. автоматизованою системою
документообігу господарського суду
здійснено розподіл справ між суддями
та визначено позовну заяву до розгляду
судді Топчій О.А.

Ухвалою від 10.12.2013р. судом порушено
провадження у справі № 908/4014/13 та
присвоєно вищевказаній справі номер
провадження 35/65/13. У сторін витребувані
документи, які необхідні для
всебічного та об'єктивного розгляду і
вирішення справи по суті, судове
засідання призначено на 21.01.2014р. о/об 11
год. 00 хв.

16.01.2014р. через канцелярію
господарського суду від відповідача
надійшов відзив, відповідно до якого
останній позов не визнає. Як зазначає
відповідач, на момент укладення
договору позивач був повністю згоден з
умовами договору, в тому числі й з п. 9.6
та свідомо підписав його. Відповідач
вважає, що подання позову до суду
зумовлено небажанням позивача
повернуту відповідачу отримані
позивачем в якості попередньої оплати
грошові кошти, оскільки в обумовлений
договором термін (до 20.09.13р.) продавець
зерно покупцю не передав, внаслідок
чого відповідач направив позивачу
письмову заяву про відмову від
поставки та вимогою про сплату
неустойки, повернення передплати та
сплату процентів за час користування
передплатою. Позивач в обумовлений
договором термін розрахунки не
здійснив, проте звернувся до суду з
позовом про визнання недійсним п. 9.6
договору. Крім того, відповідач
повідомив, що він звернувся до
господарського суду з позовною заявою
до ТОВ " Новий заповіт" про стягнення
суми 316717, 80 грн. за договором поставки
№44-к від 19.08.2013 р. Ухвалою суду від
28.11.2013р. було порушено провадження у
справі № 908/3889/13, а ухвалою суду від
17.12.2013р. провадження у цій справі було
зупинено до вирішення справи № 908/4014/13.
Вважає, що подаючи позов про визнання
недійсним пункту 9.6 договору ТОВ " Новий
заповіт" затягує повернення отриманих
коштів від ТОВ «Флора Агротрейд», чим
порушує майнові права останнього.
Просить суд відмовити в позові.

В судовому засіданні 21.01.2014р.
представник позивача підтримав
позовні вимоги на підставах,
викладених в позові, а також заявив
клопотання про відкладення розгляду
справи для надання представнику
позивача додаткового часу для
ознайомлення з наданим до суду
представником відповідача відзиву на
позовну заяву.

Представник відповідача в судовому
засіданні 21.10.2014р. заперечив проти
клопотання позивача щодо відкладення
розгляду справи, а також просив суд
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Розглянувши клопотання позивача, суд
його відхиляє, як необґрунтоване.

За заявою представників сторін справа
розглянута без застосування засобів
технічної фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 21.01.2014 р., на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
документи, надані сторонами додатково,
заслухавши пояснення представників
сторін, судом встановлено наступне.

19.08.2013 р. між ТОВ " Флора
Агротрейд" (далі - покупець) та ТОВ
"Новий заповіт" (далі - продавець) було
укладено договір поставки №44-К.

Пунктами 1.1, 1.2 договору
передбачено, що продавець зобов'язався
продати, а покупець придбати та
оплатити «Зерно» - кукурудзу врожаю 2013
р., який використовується для харчових,
насіннєвих кормових та технічних
цілей.

Згідно п. 3.2 договору загальна сума
договору складає 200 000,00 грн.

Відповідно до п. 3.4 договору
термін поставки зерна сторони
визначили до 20.09.2013р.

Пунктами 4.3, 4.3.1 договору сторони
обумовили, що розрахунок за товар
відбувається шляхом перерахування 100%
попередньої оплати на розрахунковий
рахунок продавця на підставі договору
та рахунку продавця впродовж 5-ти
банківських днів з моменту отримання
рахунку.

Відповідно до п. 9.6 договору, у
разі порушення термінів поставки
зерна, Продавець сплачує покупцю
неустойку в розмірі 1% в день від суми
передплати за кожний день
прострочення. При простроченні
поставки більше ніж на 30 календарних
днів, Покупець вправі відмовитися від
поставки, а продавець у цьому випадку
зобов'язаний на протязі семи
календарних днів з дня отримання
відповідної вимоги Покупця повернути
всю суми отриманої передплати. В даному
випадку, сума отриманої передплати є
грошовим зобов'язанням Продавця перед
покупцем та стягується з нарахуванням
72% річних за період з дня отримання
попередньої оплати до дня її
фактичного повернення.

Позивач просить суд визнати недійсним
п. 9.6 договору поставки, оскільки
вважає, що даний пункт договору
суперечить вимогам діючого
законодавства - ст. 509,510,625,712, 549, 230 ЦК
України

Статтею 202 Цивільного кодексу України
визначено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 203 Цивільного
кодексу України встановлені загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину, а саме: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України встановлена
презумпція правомірності правочину,
відповідно до якої правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Так, згідно зі ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Нормами Цивільного кодексу та
Господарського кодексу врегульовані
положення щодо відповідальності
сторін за невиконання чи неналежне
виконання взятих на себе зобов'язань,
зокрема за договорами поставки,
купівлі-продажу та ін.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 612 ЦК України
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом, якщо внаслідок
прострочення боржника виконання
зобов'язання втратило інтерес для
кредитора, він може відмовитися від
прийняття виконання і вимагати
відшкодування збитків.

Якщо продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 ЦК
України)

На суму попередньої оплати
нараховуються проценти відповідно до
статті 536 цього Кодексу від дня, коли
товар мав бути переданий, до дня
фактичного передання товару покупцеві
або повернення йому суми попередньої
оплати. Договором може бути
встановлений обов'язок продавця
сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця (ч. 3 ст.693 ЦК
України.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що
за користування чужими грошовими
коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.216 ГК України передбачено,
що учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених ним Кодексом,
іншими законами та договором.

Частиною 2 ст. 217 ГК України встановлено,
що у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні
санкції;оперативно-господарські
санкції.

Частина 1 ст. 230 ГК України зазначає, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми ( неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій регулюється
ст. 231 ГК України, в якій зазначено, що
законом щодо окремих видів зобов'язань
може бути визначений розмір штрафних
санкцій, зміна якого за погодженням
сторін не допускається (ч.1).

У разі, якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступені
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг),
грошовій сумі( ч.4).

Крім того, Господарським кодексом
дозволяється застосування штрафних
санкцій за порушення строків виконання
не грошового зобов'язання у відсотках
до вартості товарів (робіт, послуг), з
яких допущено прострочення виконання
за кожний день прострочення) див. ч.2
ст.231 ГК України).

Пунктом 9.6 договору поставки №44-к
від 19.08.2013 р. врегульовані відносини
сторін договору, які виникають в разі
неналежного виконання продавцем
взятих на себе зобов'язань за
договором, а саме:

- відповідальність Продавця за
порушення терміну поставки товару у
вигляді неустойки в розмірі 1% від суми
передплати (вартості непоставленого
товару) за кожний день прострочення ;

- право Покупця відмовитись від
отримання товару, якщо прострочення
його поставки

триває більше 30 календарних днів, та
пред'явити вимогу про повернення суми
передплати;

- зобов'язання Продавця на протязі
семи календарних днів повернути суму
отриманої

передплати;

- зобов'язання Продавця
сплатити проценти в розмірі 72% річних
за період з дня

отримання попередньої оплати до дня її
фактичного повернення.

Тобто, п. 9.6 договору сторони
обумовили, що Покупець вправі
відмовитись від поставки, а Продавець
повинен повернути всю суму отриманої
передплати в тому випадку, якщо термін
поставки прострочений більше ніж на 30
календарних днів. І тільки в випадку
відмови Покупця від поставки сума
передплати є грошовим зобов'язанням
Продавця перед Покупцем. Під терміном
«грошові зобов'язання» в пункті 9.6
договору сторони мали на увазі
«повернення грошових коштів»
відповідно до ст. 693 ЦК України,
оскільки у зв'язку з відмовою від
поставки у Продавця припиняються
обов'язки по передачі товару, та
виникають зобов'язання з повернення
передплати.

Таким чином, даним п. 9.6 договору
поставки № 44-К від 19.08.2013 р. сторони
визначили та погодили
відповідальність за невиконання або
неналежного виконання умов договору
поставки, що не суперечить вимогам
чинного законодавства, а навпаки
кореспондується з ними, а тому суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для визнання даного пункту
договору недійсним

Згідно ст. 32 Господарського
кодексу України, доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Приписами ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України встановлено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на обґрунтування
своїх вимог та заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Враховуючи вище викладене, суд
оцінивши матеріали та обставини
справи, дійшов висновку, що зміст п.9.6
договору поставки №44-к від 19.08.2013 р. не
суперечить ні Цивільному кодексу
України, ні іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Волевиявлення учасників
правочину було вільним і відповідало
їхній внутрішній волі. Правочин був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
а п. 9.6 договору направлений на
встановлення відповідальності за
невиконання або неналежне виконання
сторонами зобов'язань за договором.

На підставі вищевикладеного,
позовні вимоги ТОВ " Новий заповіт"
задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК
України судовий збір відноситься на
позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Новий заповіт" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Флора Агротрейд" про
визнання недійсним пункту 9.6 розділу 9
договору поставки №44-К від 19.08.2013р. -
відмовити.

Суддя
О.А. Топчій

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку для подання
апеляційної скарги з моменту
оформлення та підписання повного
тексту рішення.

Повне рішення оформлено і підписано,
згідно із вимогами ст. 84 ГПК України
27.01.2014 р.