КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2014 р. Справа№ 911/4078/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Бонтлаб В.В. - представник;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче
підприємство "Центр"

на рішення Господарського суду
Київської області

від 03.12.2013

у справі № 911/4078/13 ( суддя Саванчук С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Імперія - Агро"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче
підприємство "Центр"

про стягнення 26 484, 98 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Імперія - Агро"
звернулось до Господарського суду
Київської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче
підприємство "Центр" про стягнення 26
484, 98 грн.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 03.12.2013 року
позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з ТОВ "Виробниче підприємство
"ЦЕНТР" на користь ТОВ "ІМПЕРІЯ-АГРО" 18
932 грн. 23 коп. 36% річних, 7 552 грн. 75 коп.,
пені та 1 720 грн. 50 коп. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення місцевого суду скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач посилається на те, що
недослідженою обставиною у справі
залишився розмір ймовірних збитків
позивача від прострочення виконання
зобов'язання відповідачем, порівняно
із розміром штрафних санкцій та інших
нарахувань на суму основного боргу, що
призвело до незастосування місцевим
господарським судом ч. 3 ст.551 ЦК.

Апелянт особливу увагу звертає на те,
що на суму основного боргу було
нараховано 36% річних, 20% штрафу, 15%
річних - пеня, з урахуванням штрафних
санкцій, стягнутих з відповідача за
рішенням Господарського суду
Київської області від 01.03.2013р. у справі
№911/282/1г з відповідача за незначний
період стягнуто нарахувань на незначну
суму основного боргу 46465,88 грн., що
значно перевищує можливі збитки
позивача від прострочення виконання
відповідачем зобов'язань щодо
розрахунку.

Розпорядженням В. о. голови Київського
апеляційного господарського суду від
26.12.2013 сформовано для розгляду
апеляційної скарги колегію суддів у
складі: головуючий суддя Тищенко А.І.,
судді: Михальська Ю.Б., Отрюх Б.В.

Ухвалою від 26.12.2013 року порушено
апеляційне провадження та визнано явку
повноважних представників сторін в
судове засідання обов'язковою, розгляд
справи призначено на 28.01.2014 рік.

В судове засідання представник
відповідача не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомлено, в матеріалах справи
міститься зворотне повідомлення про
вручення (№ 09391278 від 08.01.2014).

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати необхідних заходів до
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи.

Відтак, про час, дату та місце судового
розгляду даної справи відповідач був
повідомлений своєчасно та належним
чином.

Колегія прийшла до висновку про
розгляд справи у відсутності
представника відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
колегія встановила наступне:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ІМПЕРІЯ-АГРО" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Виробниче
підприємство "ЦЕНТР" укладено договір
поставки 09.08.2012 № КВ-1312.

ТОВ "Виробниче підприємство "ЦЕНТР"
неналежним чином виконував умови
договору, що спричинило звернення
позивача до Господарського суду
Київської області із позовом про
стягнення суми заборгованості, пені та
36% річних за період з 26.10.2012 по 31.12.2012.

Рішенням господарського суду
Київської області від 01.03.2013 у справі №
911/282/13-г позов ТОВ "Виробниче
підприємство "ЦЕНТР" задоволено
повністю. Рішення набрало законної
сили 09.04.2013.

Відповідно до ст. 115 ГПК України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України.

Згідно з ч. 2 ст. 35 ГПК України, факти
встановлені рішенням господарського
суду під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Як свідчать матеріали сприви,
Господарським судом Київської області
при винесенні рішення у справі №
911/282/13-г встановлено факт
заборгованості з оплати товару за
спірним договором, у даному ж
провадженні, суд розглядає питання про
стягнення пені та 36% річних за
несвоєчасне виконання відповідачем
зобов'язання з оплати товару за
Договором за період, що не розглядався
в межах справи № 911/282/13-г, до повного
погашення заборгованості.

Відповідно до тверджень позивача на
момент подання даного позову, рішення
Господарського суду Київської області
від 01.03.2013 у справі № 911/282/13-г виконано
повністю: 20 000,00 грн. відповідачем
сплачено добровільно 24.07.2013, що позивач
підтверджує оригіналом банківської
виписки, що надана до матеріалів
справи, а решту - у розмірі 71 310,80 грн.
стягнуто у примусовому порядку
виконавчою службою у виконавчому
провадженні за заявою позивача 09.10.2013,
щодо цієї суми позивачем роз'яснено, що
виконавчою службою надіслано до
Управління Державної казначейської
служби України у Згурівському районі
Київської області платіжне доручення
від 14.10.2013 № 121, проте, на розрахункові
рахунки позивача вказані кошти ще не
надійшли, на підтвердження вказаних
обставин в матеріали справи надано
довідку від 05.11.2013 вих. № 08/06/1, заяву від
18.11.2013 вих. № 18/13 та докази її
направлення виконавчій службі:
фіскальний чек Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" та опис вкладення у
цінний лист з відбитком календарного
штемпеля поштового відділення.

Інших доказів сплати заборгованості у
розмірі 71 310,80 грн. матеріали справи не
містять. Відповідачем вказане не
заперечене.

Зважаючи на вказане, у даному
провадженні, позивач звернувся з
позовом про стягнення пені та 36% річних
згідно договору за період існування
заборгованості з 01.01.2013 по 09.10.2013 (день
фактичного виконання грошового
зобов'язання за Договором).

Ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 721 ЦК України
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Згідно
приписів статей 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Припинення зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених договором або
законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 625 ЦК
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 216
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 статті 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

При розгляді спору, враховано, що
наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
зобов'язальних правовідносин сторін
господарського договору та не звільняє
боржника від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання, а
також не позбавляє права кредитора на
отримання коштів, передбачених
частиною 2 статті 625 ЦК України, ч. 1 ст. 230
ЦК України за період з 01.01.2013 по 09.10.2013, з
огляду на те, що чинне законодавство не
пов'язує припинення зобов'язання з
постановленням судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження
щодо його примусового виконання, а
наявність судових актів про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань боржника та не виключає
його відповідальності за порушення
строків розрахунків.

Позивачем заявлено до стягнення з
відповідача пеню, що передбачена
пунктом 7.1.1. Договору, в розмірі
подвійної ставки НБУ від суми боргу за
кожен день прострочення, що в сумі
складає 7 552,75 грн.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання, або
неналежного виконання господарського
зобов'язання. Частиною 4 статті 231 ГК
України встановлено, що у разі, якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.
Відповідно до частини 6 статті 231 ГК
України штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" вiд
22.11.1996 № 543/96-ВР визначено, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено,
що розмір пені передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язань
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано, якщо інше не встановлено
законом або договором (ч. 6 ст. 232 ГК
України).

Частиною 6 статті 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язань
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано, якщо інше не встановлено
законом або договором.

Пунктом 7.8. договору сторони домовились
про те, що стягнення штрафних санкцій
(пені, штрафу, процентів) за договором
відповідно до пункту 6 статті 232
Господарського суду України, не
обмежується строком нарахування та
припиняється в день виконання
сторонами зобов'язання.

Суд, дійшов висновку, що на підставі
вищезазначених норм законодавства та
положень договору, позивач має право на
нарахування пені за прострочення
платежу за період з 01.01.2013 по 09.10.2013 у
розмірі 7 552,75грн.

Слід зазначити що, у зв'язку із
простроченням виконання грошового
зобов'язання, позивачем було заявлено
до стягнення з відповідача 36% річних у
сумі 18 932,23 грн.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК
України).

Відповідно до пункту 7.7. договору в разі
невиконання покупцем зобов'язань щодо
оплати отриманого товару та
невиконання зобов'язань, передбачених
розділом 3 договору, покупець,
відповідно до статті 625 ЦК України,
сплачує на користь продавця, крім суми
заборгованості, 36% річних, якщо інший
розмір не встановлений відповідним
додатком до договору; річні
нараховуються на загальну суму
простроченої заборгованості.

Таким чином, позовна вимога про
стягнення 18 932,23 грн. 36% річних підлягає
задоволенню у повному обсязі.

При розгляді даного спору, судом
враховано правову позицію, що
викладена в постанові Верховного Суду
України від 23.01.2012 у справі № 37/64.

Згідно з ч. 1 ст. 1128 ГПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх судів України,
суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішеннями
Верховного Суду України.

Як свідчать матеріали справи,
представником відповідача заявлено
усне клопотання про зменшення судом
суми штрафних санкцій.

Згідно з пунктом 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд має право,
приймаючи рішення, зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.
Відповідно до статті 233 Господарського
кодексу України у разі, якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, не
лише майнові, але й інші інтереси
сторін, що заслуговують на увагу.

По-перше, відповідно до вищевказаної
норми, судом може бути зменшено розмір
виключно неустойки, відтак, вказане
питання розглядається щодо заявлених
до стягнення 7 552,75 грн. пені.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, колегія
приходить до висновку, що позовні
вимоги є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Колегія суддів критично відноситься до
доводів апеляційної скарги, оскільки з
огляду на зазначене, за результатами
оцінки доказів, що наявні в матеріалах
справи та встановлення всіх обставин
справи, позовні вимоги про стягнення з
відповідача пені у розмірі 7 552,75 грн. та
36% річних у розмірі 18 932,23 грн. є
доведеними, обґрунтованими.

Колегія не приймає до уваги доводи
апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю "Виробниче
підприємство "Центр", оскільки
відповідач не надав суду доказів щодо
наявності виняткових обставин для
зменшення пені.

Оцінюючи вищенаведені обставини,
колегія приходить до висновку, що
рішення Господарського суду Київської
області обґрунтоване, відповідає
обставинам справи і чинному
законодавству, а отже, підстав для його
скасування не вбачається, у зв'язку з
чим апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 105 ГПК України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Виробниче
підприємство "Центр" на рішення
Господарського суду Київської області
№ 911/4078/13 від 03.12.2013 року залишити без
задоволення.

Рішення Господарського суду Київської
області від 03.12.2013 р. у справі №911/4078/13
залишити без змін.

Матеріали справи № 911/4078/13 повернути до
Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя
А.І. Тищенко

Судді
Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх