КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2014 р.
Справа№ 910/15292/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Найденко І.О.

від відповідача - Лєдовський А.В.

розглянувши матеріали апеляційних
скарг Товариства з обмеженою
відповідальністю "Проксис" та
Державного підприємства "Національна
атомна енергогенеруюча компанія
"Енергоатом", в особі відокремленого
підрозділу "Атомкомплект" на рішення
Господарського суду міста Києва від
28.11.2013 року (суддя Привалов А.І.)

за позовом Державного підприємства
"Національна атомна

енергогенеруюча компанія
"Енергоатом", в особі

відокремленого підрозділу
"Атомкомплект"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Проксис"

про стягнення 185380,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 28.11.2013 року по справі №910/15292/13
позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Проксис" на користь
Державного підприємства "Національна
атомна енергогенеруюча компанія
"Енергоатом", в особі відокремленого
підрозділу "Атомкомплект", 87156,37 грн. -
пені, 96840,41 грн. - штрафу та 3697,94 грн. -
витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням, позивач та
відповідач звернулися до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційними скаргами. Відповідач в
своїй апеляційній скарзі просить
скасувати вищезазначене рішення та
прийняти нове, яким в задоволені
позовних вимог відмовити в повному
обсязі. Позивач в своїй апеляційній
скарзі просить скасувати
вищезазначене рішення в частині
відмови в стягненні пені в розмірі 1383,97
грн. та прийняти нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційних
скарг апелянти зазначили, що при
ухваленні оскаржуваного рішення судом
першої інстанції порушено та
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.01.2014 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
10.02.2014 року.

В судове засідання 10.02.2014 року з'явилися
представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та просив
скасувати оскаржуване рішення
Господарського суду міста Києва від
28.11.2013 року. Проти доводів, викладених в
апеляційній скарзі позивача,
заперечував.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та просив
частково скасувати оскаржуване
рішення Господарського суду міста
Києва від 28.11.2013 року. Проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі
відповідача, заперечував.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд, за наявними у справі
та додатково поданими доказами,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши,
на підставі встановлених фактичних
обставин справи, правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

13 червня 2012 року між позивачем
(покупець) та відповідачем
(постачальник) укладено договір
поставки № (далі Договір).

Відповідно до умов Договору
постачальник зобов'язався поставити
комплект програмно-технічних засобів
для ПМТ енергоблоку №5 ВП "Запорізька
АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом", а покупець
зобов'язався в порядку та на умовах,
визначених у договорі, прийняти та
оплатити отриману продукцію.

Сума Договору становить 1383434,40 грн. (п.
3.1. Договору)

Згідно з п. 4.2. Договору, оплата
продукції здійснюється протягом 30
робочих днів після підписання
сторонами акту приймання-передачі
партії поставленої продукції.

Відповідно до п. 5.1. Договору, строк
поставки продукції - протягом 60 днів з
дати укладання договору.

Пунктом 5.4. Договору, встановлено, що
датою поставки вважається дата
видаткової накладної на продукцію, що
підтверджує надходження продукції на
склад вантажоодержувача.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов Договору, відповідач
поставив позивачу продукцію на
загальну суму 1383434,40 грн., а позивач за
отриманий товар розрахувався в повному
обсязі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що відповідач поставив товар
з порушенням умов Договору, в
результаті чого, повинен сплатити
штрафні санкції, передбачені
Договором.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України передбачено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно зі статтею 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму;
до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 Господарського
кодексу України до відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 665 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Твердження відповідача, що листом
№14-26/20366 від 09.08.2012 року позивач погодив
перенесення строку поставки продукції
за Договором до 15.10.2012 року, колегією
суддів визнано безпідставними,
оскільки Відокремлений підрозділ
Запорізької АЕС не є стороною Договору.

Беручи до уваги вищевикладене, а також
враховуючи, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати (ст. 253
Цивільного кодексу України), а поставка
товару відбулася 15.10.2012 року колегія
суддів прийшла до висновку, що має
місце порушення зобов'язання щодо
поставки товару з 13.08.2012 року по 15.10.2012
року включно.

Статтею 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити, у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 статті 231 ГК України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Місцевим господарським судом
встановлено, що пунктом 7.2 Договору
передбачено сплату Покупцю пені, в
розмірі 0,1% від суми заборгованості за
кожен день прострочення, а також штраф
в розмірі 7% вартості несвоєчасно
поставленої продукції.

В той же час, колегія суддів зазначає,
що розмір пені має бути обрахований з
урахуванням обмеження розміру пені
подвійною обліковою ставкою
Національного банку України згідно з
Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", незважаючи на
встановлений у договорі спосіб
обчислення пені (див. постанову
Верховного Суду України від 24.10.2011 року
та постанову Вищого господарського
суду України від 07.12.2011 року по справі
N25/187).

Враховуючи вищевикладене, та беручи до
уваги, що місцевим господарським судом
визначено до стягнення суму пені без
обмежень встановлених Законом України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
колегія суддів приходить до висновку
що до стягнення підлягає сума пеня в
розмірі 36286,80 грн.

Також, перевіривши розрахунок позивача
та місцевого господарського суду щодо
нарахування штрафу, колегія суддів
прийшла до висновку, що останній
складено арифметично правильно.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України
передбачено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 49 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що стороні, на користь
якої відбулося судове рішення,
господарський суд відшкодовує мито за
рахунок другої сторони і в тому разі,
коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору.

Враховуючи викладене вище, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що місцевим господарським
суд не повно та об'єктивно з'ясовано
обставини справи, що мають значення для
справи, в зв'язку з чим апеляційна
скарга Товариства з обмеженою
відповідальністю "Проксис" підлягає
частковому задоволенню, а рішення
Господарського суду міста Києва від
28.11.2013 року по справі №910/15292/13 - зміні.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні апеляційної скарги
Державного підприємства "Національна
атомна енергогенеруюча компанія
"Енергоатом", в особі відокремленого
підрозділу "Атомкомплект" відмовити.

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Проксис"
задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 28.11.2013 року по справі №910/15292/13
- змінити. Викласти резолютивну частину
рішення в наступній редакції:

«1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Проксис" (юридична
адреса: 01133, м. Київ, вул. Ш.Руставелі, 39-41;
фактична адреса: 04073, м. Київ, вул.
Сирецька, 5, оф. 314; ) на
користь Державного підприємства
"Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом", в особі
відокремленого підрозділу
"Атомкомплект" (01133, м. Київ, вул.
Жилянська, 108-А; ) 36286
(тридцять шість тисяч двісті
вісімдесят шість) грн. 80 коп. - пені, 96840
(дев'яносто шість тисяч вісімсот сорок)
грн. 41 коп. - штрафу, 2662 (дві тисячі
шістсот шістдесят дві) грн. 22 коп. -
витрат по сплаті судового збору. В
іншій частині позову відмовити».

Стягнути з Державного підприємства
"Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом", в особі
відокремленого підрозділу
"Атомкомплект" (01133, м. Київ, вул.
Жилянська, 108-А; ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Проксис" (юридична
адреса: 01133, м. Київ, вул. Ш.Руставелі, 39-41;
фактична адреса: 04073, м. Київ, вул.
Сирецька, 5, оф. 314; ) 512
(п'ятсот дванадцять) грн. 52 коп. -
судового збору за подання апеляційної
скарги.

Матеріали справи №910/15292/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя
Л.Г. Сітайло

Судді
О.М. Баранець

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 11.02.2014 року.