м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24859/13 30.01.14

За позовом Іпотечного центру в м.
Києві та Київській області Державної
спеціалізованої

фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому

будівництву»

до Державного
підприємства «Державний
науково-дослідний інститут

автоматизованих систем в
будівництві»

про стягнення 71 652,19 грн.

Суддя Сівакова
В.В.

Представники сторін:

Від позивача Кацімон Т.М. - по дов.
№ 3806 від 19.07.2013

Від відповідача Лут Є.О. - по дов. № 10
від 27.01.2014

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Іпотечного
центру в м. Києві та Київській області
Державної спеціалізованої фінансової
установи «Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву»
про стягнення з Державного
підприємства «Державний
науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»
71 652,19 грн. збитків за договором про
відшкодування витрат
балансоутримувача на надання
комунальних послуг орендарю та
утримання орендованого нерухомого
майна в належному стані № 1161/051/10 від
15.11.2010.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.12.2013 порушено провадження у
справі № 910/24859/13 та призначено справу
до розгляду на 16.01.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/24859/13 від 16.01.2014, у зв'язку з
неявкою повноважного представника
відповідача в засідання суду та
невиконанням відповідачем вимог суду
викладених в ухвалі про порушення
провадження у справі від 24.12.2013, розгляд
справи був відкладений на 30.01.2014.

Відповідач, у поданому 29.01.2014 до відділу
діловодства суду відзиві, проти позову
заперечує посилаючись на те, що майно
не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками відповідних правовідносин
у майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені частиною
другою статті 11 ЦК України. За
наявності між сторонами зобов'язальних
договірних правовідносин з надання
послуг в зв'язку з їх оплатою за угодою
відсутні підстави для можливості
застосування норм статті 1212 ЦК України.
Відповідач набув майно (грошові кошти)
за існування достатніх правових
підстав, у спосіб, що не суперечить
цивільному законодавству. Крім того,
грошові кошти не передавались у
власність чи користування, їх було
отримано як оплату за надані послуги
згідно з договором. За таких обставин,
ураховуючи, що доказів визнання
укладеного правочинну недійсним або
його розірвання не надано можна дійти
висновку про безпідставність посилань
позивача на те, що оспорювана сума
вважається отриманою відповідачем
безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК
України. Наявність договору на надання
послуг та акту прийому-передачі
наданих послуг дозволяє встановити
наявність правових підстав для
виконання зобов'язання позивача із
оплати наданих послуг у відповідності
до умов договору. Неналежне виконання
умов договору виявлене після послуг
виконаними належним чином та їх
прийняття, породжує правові наслідки,
встановлені положеннями
законодавства, що регулюють
зобов'язальні та договірні відносини.
Враховуючи викладене просить суд в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Відповідачем в судовому засіданні
30.01.2014 подано додаткові пояснення, в
яких зазначає, що виявлені Державною
фінансовою інспекцією нібито
порушення не впливають на умови
укладеного між сторонами договору і не
можуть їх змінювати. Розподіляти
витрати за послуги на загальну площу
інституту (11 230 кв. м.) як наполягає
позивач та інспекція було б
неправильним, оскільки більша частина
приміщень (приблизно 7 421,85 кв. м.) вільна,
а тому витрати розподілялися саме між
користувачами приміщень, які фактично
користуються послугами. Витрати на
зазначені послуги розподілялися
пропорційно від об'єму наданих послуг
до фактичної кількості споживачів з
урахуванням зайнятої ним площі.
Враховуючи викладене, відповідач
вважає, що нарахування за комунальні
послуги були здійснені відповідачем у
відповідності до укладеного договору
та законодавства України.

Позивач в судовому засіданні 30.01.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 30.01.2014
проти позовних вимог заперечував
повністю.

В судовому засіданні 30.01.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
позивача і відповідача, Господарський
суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

15.11.2010 між Державним підприємством
«Державний науково-дослідний інститут
автоматизованих систем у будівництві»
(балансоутримувач) та Іпотечним
центром в м. Києві та Київській області
(орендар) було укладено договір про
відшкодування витрат
балансоутримувача на надання
комунальних послуг орендарю та
утримання орендованого нерухомого
майна в належному стані №1161/051/10 (далі -
договір).

Відповідно до п. 1.1. договору відповідач
забезпечує обслуговування та
експлуатацію будівлі, що знаходиться
за адресою: м. Київ, вул. І.Клименка, 5/2,
корпус 3, кімнати 400-403, а також утримання
прибудинкової території, відповідач
бере участь у витратах
балансоутримувача на виконання
вказаних робіт пропорційно до займаної
площі (140,7 кв. м.), у відповідності до
умов даного договору, на комунальні та
експлуатаційні послуги: опалення,
водопостачання і каналізація,
нормативне електропостачання, радіо,
вивіз побутового сміття, охорона,
сигналізація, прибирання місць
загального користування тощо. Орендар
зобов'язується прийняти ці послуги і
оплатити їх. В комунальні послуги не
входять послуги зв'язку (оплата
здійснюється згідно окремих рахунків,
що виставлені за міжміські та
міжнародні переговори),
понаднормативне споживання
електроенергії.

Згідно з п. 2.1. договору
балансоутримувач зобов'язується
надавати послуги з обслуговування і
утримання об'єкта оренди у фактично
використаних орендарем обсягах за
цінами не менше від базових
розрахункових розцінок:

2.1.1. Послуги з обслуговування,
експлуатації будівль інституту з
розрахунку 18.69 гри. за 1 кв.м.
орендованих приміщень на місяць, в т.ч.
ПДВ - 3,12 грн.

2.1.2. Послуги з електроенергії з
розрахунку 21,26 грн. за 1 кв. м.
орендованих приміщень на місяць, в т.ч.
ПДВ - 3,54 грн.

2.1.3. Послуги з опалення з розрахунку 22,16
грн. за 1 кв. м. орендованих приміщень на
місяць, в т.ч. ІІДВ - 3,69 грн.

2.1.4. Послуги з водопостачання і
водовідведення з розрахунку 5,09 грн. за 1
кв. м. орендованих приміщень за місяць,
в т.ч. ПДВ - 0,84 грн.

2.1.5. Послуги з утримання в належному
санітарному стані місць загального
користу вання в будинку, де знаходяться
орендовані приміщення з розрахунку 5,74
грн. за 1 кв.м. орендованих приміщень на
місяць, в т.ч. ПДВ 0,96 грн.

2.1.6. Послуги із забору та вивозу
побутового сміття з розрахунку 2,06 грн.
за 1 кв.м. орендованих приміщень на
місяць, в т.ч. ПДВ 0,35 грн.

2.1.7. Всього розмір плати встановлюється
з розрахунку 75,00 грн., в т.ч. ПДВ - 20% за 1
кв. м. приміщень, що займає орендар і
становить - 8 793,75 грн. за місяць, крім
того ПДВ - 1 758,75 грн. Всього - 10 552,50 грн.

Відповідно до п. 4.1. договору строк дії
договору був встановлений до 30.11.2011.

В подальшому строк дії даного договору
згідно укладених між сторонами
додаткових угод № 1 від 01.04.2011, № 2 від
01.07.2011, № 3 від 01.03.2012, № 4 від 03.05.2012, № 5
від 01.06.2012, № 6 від 01.08.2012, № 7 від 01.08.2013
був продовжений до 31.10.2013. Також даними
угодами сторонами змінювався розмір
плати за надані послуги.

Спір виник внаслідок того, що при
розрахунку вартості комунальних
послуг було допущено порушення п. 11
Методики розрахунку орендної плати за
державне майно та пропорції її
розподілу, у зв'язку з чим різниця між
фактично нарахованою та сплаченою
вартістю таких послуг в розмірі 71 652,19
грн. є збитками позивача, які на
підставі ст. 1212 Цивільного кодексу
України підлягають стягненню з
відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Загальний порядок укладення, зміни і
розірвання цивільно-правових
договорів врегульовано Главою 53
Цивільного кодексу України. Порядок
укладення, зміни і розірвання
господарських договорів встановлено
Главою 20 Господарського кодексу
України

Пунктом 7 ст. 179 Господарського кодексу
України визначено, що господарські
договори укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України, сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з ч. 5 ст. 180 Господарського
кодексу України ціна у господарському
договорі визна чається в порядку,
встановленому цим Кодексом, іншими
законами, актами Кабінету Міністрів
України.

Зі змісту статті 632 Цивільного кодексу
України вбачається, що ціна в договорі
встано влюється за домовленістю
сторін, тобто є вільною, за виключенням
випадків визначених законом, у яких
ціни (тарифи, ставки тощо)
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами міс цевого
самоврядування.

Відповідно ч. 1 до ст. 638 Цивільного
кодексу України, договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Отже, істотними вважаються насамперед
ті умови договору, які названі такими
за законом.

Сторонами договору було узгоджено
розмір вартості наданих послуг з
урахуванням укладених додаткових угод.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України договір - є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного
права, яка визначається як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До зобов'язань, що виникають
з договорів, застосовуються загальні
положення про зобов'язання, якщо інше
не випливає із закону або самого
договору. Як і будь-який правочин, він є
вольовим актом, оскільки виражає
спільну волю сторін, що втілюється у
договорі. Змістом договору є, власне, ті
умови, на яких сторони погоджуються
виконувати договір, і вони мають
дотримуватися взятих на себе
зобов'язань.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

В матеріалах справи наявні підписані
та скріплені печатками обох сторін
наступні акти надання послуг: № 73 від
01.10.2010, № 74 від 01.10.2010, № 189 від 30.11.2010, № 351
від 31.12.2010, № 100 від 31.01.2011, № 183 від 28.02.2011,
№ 336 від 31.03.2011, № 99 від 29.04.2011, № 374 від
31.05.2011, № 658 від 29.07.2011, № 866 від 31.08.2011, №
1072 від 30.09.2011, № 1230 від 31.10.2011, № 1504 від
30.11.2011, № 1658 від 30.12.2011, № 145 від 31.01.2012, №
280 від 29.02.2012, № 503 від 30.03.2012, № 595 від
30.04.2012, № 752 від 31.05.2012, № 888 від 27.06.2012, №
1006 від 31.07.2012, № 1369 від 28.09.2012, № 1518 від
31.10.2012, № 1661 від 30.11.2012, № 1769 від 29.12.2012, №
79 від 31.01.2013, № 143 від 28.02.2013, № 333 від
29.03.2013, № 437 від 30.04.2013, № 533 від 31.05.2013, №
589 від 27.06.2013, № 750 від 31.07.2013, № 842 від
31.08.2013, № 948 від 30.09.2013, на загальну суму
314 979,32 грн.

Позивач вказує на те, що вказані кошти
повністю сплачені та заборгованість
перед відповідачем по сплаті наданих
послуг відсутня.

Частиною 2 ст. 632 Цивільного кодексу
України регламентовано, що зміна ціни
після укладення договору допускається
лише у випадках і на умовах,
встановлених договором або законом.

В силу приписів ч. 1 ст. 188
Господарського кодексу України, ст.ст.
525, 651 Цивільного кодексу України зміна
та розірвання господарських договорів
в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Слід зазначити, що згідно з ч. 3 ст. 632
Цивільного кодексу України зміна ціни
в договорі після його виконання не
допускається.

Позивач в позовній заяві посилається
на те, що за наслідками проведеної
Державною фінансовою інспекцією у м.
Києві ревізією було складено акт №
12-30/1986 від 18.09.2013 та встановлено, що при
здійснені розрахунку фактичних витрат
за послуги використовувався невірний
розмір площі, що призвело до понесення
позивачем збитків в розмірі 71 652,19 грн.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Частинами 2-3 статті 188 Господарського
кодексу України передбачено, що
сторона договору, яка вважає за
необхідне, зокрема, змінити договір,
повинна надіслати пропозицію про це
другій стороні, яка у двадцятиденний
строк після одер жання такої
пропозиції повідомляє іншу сторону про
результати її розгляду.

Однак, судом встановлено, що сторонами
не уклада лось будь-яких змін до
договору в частині узгодження іншого
розміру витрат за послуги з
урахуванням розрахунків зазначених
позивачем в позовній заяві.

Відповідно до частин 4-5 статті 188
Господарського кодексу України у разі
якщо сторони не досягли згоди щодо
зміни (розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінте ресована сторона має
право передати спір на вирішення суду.
Якщо судовим рішенням договір змінено
або розірвано, договір вважається
зміненим або розірваним з дня набрання
чинності даним рішенням, якщо іншого
строку набрання чинності не
встановлено за рішенням суду.

Судом встановлено, що позивач з позовом
про спонукання від повідача до
внесення змін до договору в частині
нового розміру вартості послуг до
господарського суду також не
звертався.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу
України, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про: 1) повернення
виконаного за недійсним правочином; 2)
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння; 3) повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Належність доказів - спроможність
фактичних даних містити інформацію
щодо обставин, що входять до предмета
доказування, слугувати аргументами
(посилками) у процесі встановлення
об'єктивної істини. При цьому питання
про належність доказів остаточно
вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Позивачем належними та допустимими
доказами не доведено, що сплачені ним
кошти в розмірі 71 652,19 грн. є
безпідставно набутими відповідачем,
оскільки вони сплачені на підставі
договору, який не визнаний в
установленому законодавством порядку
недійсним.

Таким чином, кошти в розмірі 71 652,19 грн.
отримані відповідачем та знаходяться у
нього на достатній правовій підставі.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи мають право
звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Це стосується позивача, який мав
довести наявність тих обставин, на
підставі яких він звернувся до
господарського суду з позовними
вимогами про стягнення коштів в
розмірі 71 652,19 грн.

Таким чином, позовні вимоги Іпотечного
центру в м. Києві та Київській області
Державної спеціалізованої фінансової
установи «Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву»
безпідставні та задоволенню не
підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 05.02.2014.

СуддяВ.В.Сівакова