ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 рокуСправа № 912/2044/13
Господарський суд Кіровоградської
області у складі судді Шевчук О.Б.
розглянув у відкритому судовому
засіданні справу № 912/2044/13

за позовом фермерського господарства
"Хлібодар МК", Кіровоградська обл., м.
Новомиргород

до Новомиргородської районної
державної адміністрації,
Кіровоградська обл., м. Новомиргород

за участю третіх осіб, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача:

громадянина ОСОБА_1, м. Кіровоград,

громадянки ОСОБА_2, м. Кіровоград,

реєстраційної служби
Новомиргородського районного
управління юстиції Кіровоградської
області, Кіровоградська обл., м.
Новомиргород

про скасування розпорядження, визнання
недійсними свідоцтв про право
власності,

за участю представників сторін:

третіх осіб, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача:

ОСОБА_1 - ОСОБА_3, довіреність № 1109 від
04.09.2013;

ОСОБА_2 - ОСОБА_3, довіреність № 1099 від
04.09.2013.

Фермерське господарство "Хлібодар МК"
подало до господарського суду позовну
заяву до Новомиргородської районної
державної адміністрації, яка містить
вимоги наступного змісту:

- визнати протиправним та скасувати
розпорядження голови
Новомиргородської районної державної
адміністрації Кіровоградської області
від 18 березня 2002 року № 146-р в частині
передачі безплатно у приватну
власність земельних ділянок у розмірі
середніх земельних часток (паїв), які
визначені Новомиргородською міською
радою громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як
членам фермерського господарства;

- визнати недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно № 9866111 від
24.09.2013, видане реєстраційною службою
Новомиргородського районного
управління юстиції Кіровоградської
області на ім'я ОСОБА_1;

- визнати недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно № 9865060 від
24.09.2013, видане реєстраційною службою
Новомиргородського районного
управління юстиції Кіровоградської
області на ім'я ОСОБА_2.

Ухвалою від 13.12.2013 господарський суд
порушив провадження у справі, залучив
до участі у справі третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на стороні
відповідача та витребував від
учасників судового процесу необхідні
докази.

Ухвалою від 16.01.2014 розгляд справи
відкладено на 30.01.2014.

У судове засідання 30.01.2014 позивач не
з'явився. Натомість від останнього до
господарського суду надійшла заява
(а.с.168) про перенесення слухання справи
на 1 місяць у зв'язку з несприятливими
погодними умовами, що перешкоджають та
створюють технічні проблеми з
організацією та забезпеченням
присутності відповідача та третьої
особи, а саме - начальника
реєстраційної служби
Новомиргородського районного
управління юстиції Кіровоградської
області.

При розгляді цієї заяви позивача,
господарський суд враховує положення
статті 22 Господарського
процесуального кодексу України, яка
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.
Відкладення розгляду справи можливе
лише в межах строку вирішення спору.

Відповідно до частини 1 статті 69
Господарського процесуального кодексу
України спір має бути вирішено
господарським судом у строк не більше
двох місяців від дня одержання
позовної заяви.

Враховуючи дату надходження позовної
заяви до суду, відкладення розгляду
справи на 1 місяць виходить за межі
граничного строку вирішення спору у
даній справі, встановленого частиною 1
статті 69 Господарського
процесуального кодексу України.

Крім того, судом не покладався на
позивача обов'язок щодо забезпечення
останнім явки в судове засідання
відповідача і, тим більше, начальника
реєстраційної служби
Новомиргородського районного
управління юстиції Кіровоградської
області. При цьому, господарський суд
враховує, що від відповідача будь-яких
заяв та клопотань щодо відкладення
розгляду справи не надходило, а
реєстраційна служба
Новомиргородського районного
управління юстиції в своїх поясненнях,
які надійшли до суду 28.01.2014 (а.с.169-171),
просить розглядати справу без участі
її представника.

Таким чином, заява позивача про
перенесення розгляду справи на 1 місяць
є необґрунтованою та не підлягає
задоволенню господарським судом.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач в
позовній заяві зазначає про те, що
відповідно до спірного розпорядження
громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали у
приватну власність земельні ділянки,
як члени селянського (фермерського)
господарства "Хлібодар МК", але за
висновком останнього зазначені особи
ніколи не були членами цього
господарства. Проте, цей факт не було
перевірено державним реєстратором під
час реєстрації прав власності на
земельні ділянки за цими громадянами
та видачі їм свідоцтв про право
власності на нерухоме майно.

Відповідач - Новомиргородська районна
державна адміністрація у своєму
відзиві, який надійшов до
господарського суду 16.01.2014 засобами
факсимільного зв'язку (а.с.78), просить
суд відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись, зокрема, на те, що
відповідно до розпорядження голови
Новомиргородської районної державної
адміністрації Кіровоградської області
від 18 січня 2002 року № 29-р громадяни
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були членами
фермерського господарства "Хлібодар
МК".

Треті особи - громадяни ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в своїх письмових поясненнях
(а.с.62-65) зазначили про те, що будучи
членами фермерського господарства
"Хлібодар МК" вони набули у власність
земельні ділянки згідно Державних
актів на право приватної власності на
землю від 01.04.2002. У зв'язку з втратою
оригіналів вищезазначених Державних
актів після розробки технічної
документації державним реєстратором
реєстраційної служби
Новомиргородського районного
управління юстиції було видано спірні
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно. З огляду на викладене
треті особи вважають позов
безпідставним. Крім того, останні в
своїх поясненнях просять застосувати
до вимог про визнання недійсним
спірного розпорядження позовну
давність.

Третя особа - реєстраційна служба
Новомиргородського районного
управління юстиції в своїх поясненнях
(а.с. 169-171) також зазначила про
безпідставність вимог позивача з
огляду на правомірність набуття у
власність громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2
земельних ділянок згідно спірних
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно.

Розглянувши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно рішення вісімнадцятої сесії
Новомиргородської районної ради
двадцять третього скликання №435 від
28.09.2001 "Про надання земельної ділянки
для ведення селянського (фермерського)
господарства гр. ОСОБА_4 по
Новомиргородській міській раді" (а.с.101)
гр. ОСОБА_4 надано в постійне
користування для ведення селянського
(фермерського) господарства земельну
ділянку площею 39,8 га, в тому числі:
ріллі - 12,0 га; пасовища - 27,8 га.

Зазначене рішення прийняте відповідно
до статті 19 Земельного кодексу України
1990 року.

Надання громадянину ОСОБА_4 в постійне
користування земельної ділянки
загальною площею 39,80 га для ведення
селянського (фермерського)
господарства підтверджується
Державним актом КР 000199, який
представником позивача було надано для
огляду у судовому засіданні 16.01.2014.

Відповідно до статті 9 Закону України
"Про селянське (фермерське)
господарство", який був чинним на
момент прийняття спірного
розпорядження, розпорядженням голови
Новомиргородської районної державної
адміністрації №29-р від 18.01.2002 (а.с.81)
зареєстровано селянське (фермерське)
господарство "Хлібодар МК". В пункті 1
цього розпорядження зазначено:
"Зареєструвати селянське (фермерське)
господарство "Хлібодар МК" в особі
ОСОБА_4, якому згідно Державного акту КР
000199 виділено 39,80 га землі на території
Новомиргородської міської ради з
членами: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2".

Як зазначає позивач в позовній заяві
громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - батьки
колишньої дружини голови господарства
ОСОБА_4, шлюб з якою розірвано згідно
рішення Новомиргородського районного
суду від 21.11.2003 (а.с.28), що
підтверджується також свідоцтвом про
розірвання шлюбу від 29.12.2003 (а.с.27).

Таким чином, на момент створення
селянського (фермерського)
господарства "Хлібодар МК", громадяни
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були членами цього
господарства, що узгоджується з
положеннями частини 2 статті 2 чинного
на момент виникнення спірних
правовідносин Закону України "Про
селянське (фермерське) господарство",
відповідно до якої членами селянського
(фермерського) господарства можуть
бути подружжя, їх батьки, діти, які
досягли 16-річного віку, та інші
родичі, які об'єдналися для роботи в
цьому господарстві.

Господарський суд враховує, що
громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були
членами селянського (фермерського)
господарства "Хлібодар МК" до 30.10.2013,
оскільки лише рішенням №1 загальних
зборів членів фермерського
господарства "Хлібодар МК" від 30.10.2013
зазначені громадяни були виключені з
членів цього господарства.

Відповідно до частини 2 статті 31
Земельного кодексу України громадяни -
члени фермерського господарства мають
право на одержання безоплатно у
власність із земель державної і
комунальної власності земельних
ділянок у розмірі земельної частки
(паю).

Частиною 1 статті 32 цього кодексу
визначено, що громадянам України -
членам фермерських господарств
передаються безоплатно у приватну
власність надані їм у користування
земельні ділянки у розмірі земельної
частки (паю) члена
сільськогосподарського підприємства,
розташованого на території
відповідної ради.

18.03.2002 головою Новомиргородської
районної державної адміністрації
Кіровоградської області було прийнято
розпорядження №146-р "Про передачу в
приватну власність середніх часток
(паїв) членам фермерського
господарства "Хлібодар" на території
Новомиргородської міської ради"
(надалі - розпорядження №146-р від 18.03.2002,
а.с.110-111). Відповідно до пункту 1 цього
розпорядження передано безоплатно у
приватну власність земельні ділянки у
розмірі середніх земельних часток
(паїв), які визначені Новомиргородською
міською радою, ОСОБА_4 - 3,8 га ріллі,
ОСОБА_5 - 3,8 га ріллі, ОСОБА_6 - 3,8 га ріллі,
ОСОБА_1 - 3,8 га ріллі, ОСОБА_2 - 3,8 га ріллі,
вилучивши зазначені земельні ділянки
з земель, що знаходяться в постійному
користуванні селянського
(фермерського) господарства "Хлібодар".

Із змісту цього розпорядження
вбачається, що воно прийняте за
результатами розгляду клопотань
голови та членів селянського
(фермерського) господарства "Хлібодар"
та позитивних висновків з даного
питання районних контролюючих
органів.

Господарський суд враховує, що
повноваження місцевих державних
адміністрацій визначаються Законом
України "Про місцеві державні
адміністрації".

До відання місцевих державних
адміністрацій у межах і формах,
визначених Конституцією і законами
України, належить, зокрема, вирішення
питань використання землі, природних
ресурсів, охорони довкілля (п. 7 ч.1 ст.13
Закону України "Про місцеві державні
адміністрації").

В силу вимог статті 17 Земельного
кодексу України до повноважень
місцевих державних адміністрацій у
галузі земельних відносин належить,
серед іншого, розпорядження землями
державної власності в межах,
визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно
у власність громадян визначена, крім
статей 31, 32 Земельного кодексу України
також статтями 116, 121 цього кодексу.

При цьому, на момент виникнення спірних
правовідносин, органи державної
виконавчої влади здійснювали свої
повноваження щодо розпорядження
земельними ділянками в порядку,
визначеному положеннями пункту 12
розділу X "Перехідні положення"
Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Це означає, що діяльність зазначених
органів, посадових осіб повинна
здійснюватися на основі правових
актів, у їх межах і за процедурою,
встановленою цими актами.

Відповідно до частини 2 статті 43 Закону
України "Про місцеві державні
адміністрації", розпорядження голови
державної адміністрації, що суперечать
Конституції України, законам України,
рішенням Конституційного Суду України,
іншим актам законодавства або є
недоцільними, неекономними,
неефективними за очікуваними чи
фактичними результатами, скасовуються
Президентом України, головою місцевої
державної адміністрації вищого рівня
або в судовому порядку.

Частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу
України передбачено, що суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Оскаржуючи розпорядження №146-р від
18.03.2002, позивач послався лише на те, що
зазначеним розпорядженням передано
безоплатно у приватну власність
земельні ділянки у розмірі середніх
земельних часток (паїв), які визначені
Новомиргородською міською радою,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які не були членами
селянського (фермерського)
господарства "Хлібодар МК". Проте,
зазначені доводи позивача спростовані
матеріалами справи.

Позивачем не зазначено інших підстав
та не надано будь-яких інших доказів,
які б свідчили про незаконність
спірного розпорядження.

З огляду на викладене, господарський
суд дійшов висновку, що вимоги
позивача щодо визнання незаконним та
скасування розпорядження №146-р від
18.03.2002 у заявленій частині, враховуючи
положення статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, є не
доведеними та такими, що не підлягають
задоволенню господарським судом.

Вирішуючи спір в частині визнання
недійсними свідоцтв про право
власності на нерухоме майно № 9866111 та №
9865060 від 24.09.2013, які видані
реєстраційною службою
Новомиргородського районного
управління юстиції Кіровоградської
області на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
господарський суд враховує, що
відповідачем у даній справі є
Новомиргородська районна державна
адміністрація Кіровоградської
області.

Тоді як, відповідно до Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
державна реєстрація прав на нерухоме
майно та їх обтяжень з 01.01.2013
проводиться державним реєстратором
прав на нерухоме майно органу
державної реєстрації, а також
нотаріусами як спеціальними
суб'єктами, на яких покладаються
функції державного реєстратора.

При цьому, органом державної
реєстрації проводиться державна
реєстрація прав на нерухоме майно,
зокрема: з видачею свідоцтва про право
власності на нерухоме майно (в тому
числі на новозбудовані,
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна, у зв'язку із внесенням до
статутного фонду юридичної особи
нерухомого майна).

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги
в цій частині, посилається на положення
статті 9 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", якою, зокрема,
передбачено, що державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями.

В силу вимог частини 3 статті 21
Господарського процесуального кодексу
України відповідачами у справі є
підприємства та організації, яким
пред'явлено позовну вимогу.

Господарський суд враховує, що позовна
вимога про визнання недійсними
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, які видані державним
реєстратором реєстраційної служби
Новомиргородського районного
управління юстиції пред'явлена до
Новомиргородської районної державної
адміністрації, тоді як такі вимоги
мають бути пред'явлені до відповідного
органу державної реєстрації прав.

Оскільки Новомиргородська районна
державна адміністрація, не є особою,
яка повинна відповідати за вимогами
про визнання недійсними свідоцтв про
право власності на нерухоме майно, у
задоволенні позову саме до цієї особи
повинно бути відмовлено.

На підставі статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору за
трьома вимогами немайнового характеру
в загальній сумі 3441,00 грн. покладаються
на позивача.

Керуючись ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його підписання до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Кіровоградської
області.

Копії рішення направити фермерському
господарству "Хлібодар МК" (26000,
Кіровоградська обл., м. Новомиргород,
вул. Глінки, буд. 18), Новомиргородській
районній державній адміністрації (26000,
Кіровоградська обл., м. Новомиргород,
вул. Леніна, буд. 112) та реєстраційній
службі Новомиргородського районного
управління юстиції Кіровоградської
області (26000, Кіровоградська обл., м.
Новомиргород, вул. Леніна, буд. 91/2).

Повне рішення складено 04.02.2014.

Суддя
О.Б. Шевчук