ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2014 р.Справа № 922/4904/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання
Бабиніним Д.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "НПП Постача" , м. Харків
до ДП "Південна залізниця" в особі
Відокремленого підрозділу
"Моторвагонне депо "Харків" ДП "Південна
залізниця" м. Харків про стягнення
коштів за участю :

Представника позивача: Чаричанcький
О.О. дов б.н від 08.10.2013р.

Представників відповідача:
Водяницький К.А. дов. 41 від 10.01.2014р.,
Голуб.А.І. дов. №43 від 10.01.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "НПП Постача",
звернувся з позовом до Державного
підприємства „Південна залізниця" в
особі Відокремленого підрозділу
„Моторвагонне депо „Харків" ДП
„Південна залізниця" про стягнення
суми боргу за договором поставки №
П/РПЧ-11845 від 13.09.2012 р. в розмірі 537762,00
грн., пені в розмірі облікової ставки
НБУ в сумі 24589,83 грн., а також просив суд
покласти на відповідача витрати по
сплаті судового збору в розмірі 11247,03
грн. та витрати на адвокатські послуги
в сумі 12000,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним
виконанням відповідачем умов договору
поставки № П/РПЧ-11845 від 13.09.2012р. щодо
оплати вартості поставленого товару.

20 січня 2014 року позивачем надано до
суду через канцелярію клопотання про
припинення провадження у справі в
частині стягнення суми боргу в розмірі
537762,00 грн. у зв'язку з оплатою
відповідачем відповідної
заборгованості. Втім, позивач
наполягав на стягненні з відповідача
24589,83 грн. пені за період з 12.03.2013 р. по
09.09.2013 р., а також витрат по сплаті
судового збору в розмірі 11247,03 грн. та
витрат на адвокатські послуги в сумі
12000,00 грн.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти стягнення
основної заборгованості в розмірі
537762,00 грн., посилаючись на те, що 09.12.2013 р.
відповідні кошти були сплачені
позивачу в повному обсязі.

В судових засіданнях, а також наданому
до матеріалів справи відзиві,
відповідач заперечував проти
задоволення позовних вимоги в частині
стягнення пені в розмірі 24589,83 грн. Свої
заперечення відповідач обґрунтовував
тим, що питання стягнення пені в
передбаченому договором поставки
досудовому порядку сторонами не
врегульовувалось; позивачем не
доведено початок періоду прострочення
саме з 12.03.2013 р. (оскільки на думку
представника відповідача належним
отримувачем товару, визначеного
договором поставки, має вважатися
безпосередньо юридична особа (ДП „
Південна залізниця"), а не її
Відокремлений підрозділ
„Моторвагонне депо „Харків" ДП
„Південна залізниця"). Так, представник
відповідача зазначив в судових
засіданнях, що датою отримання товару
за договором має вважатись не день
підписання відокремленим підрозділом
акту приймання-передачі, а день
безпосереднього отримання товару ДП
„Південна залізниця".

Відповідач власного розрахунку пені не
надав.

Окрім того, представник відповідача
заперечував проти покладення на
відповідача витрат за послуги адвоката
в розмірі 12000,00 грн., оскільки вважав їх
завищеними, такими, що суперечать
діючим нормативно-правовим актам КМ
України та Національного банку
України.

20 січня 2014р. представник відповідача
надав до суду клопотання про зменшення
розміру штрафних санкцій (вх.№1513 від
20.01.2014р.), а також просив суд долучити до
матеріалів справи довідку про
реквізити підприємства та довіреність
ДП „Південна залізниця", видану ВП
„Моторвагонне депо „Харків", № 672 від
16.05.2012 р. на укладення господарських
договорів та підписання актів прийому
виконаних робіт за відповідними
договорами.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, суд встановив наступне.

13 вересня 2012 року між позивачем (як
постачальником) та відповідачем (як
покупцем) було укладено договір
поставки № П/РПЧ-11845 (далі - „договір
поставки").

Відповідно до п. 1.1 договору поставки
постачальник зобов'язується поставити
і передати у зумовлені строки у
власність покупцю певну продукцію
(товар), відповідно до специфікації №1
(додаток №1), яка є невід'ємною частиною
договору, а покупець зобов'язується
прийняти цей товар та своєчасно
здійснити його оплату відповідно до
умов даного Договору.

Пунктами 1.2 та 1.3 договору поставки
сторони погодили, що найменування
товару, що постачається за договором -
верстат по металу токарний (модель WL630).
Асортимент товару передбачається у
Специфікації №1, яка додається до
даного договору (додаток №1).

Загальна сума договору складає: 687760,00
грн., з урахуванням ПДВ 20% 114627,00 грн. (п.3.4
договору поставки).

Згідно п. 4.2 договору поставки покупець
оплачує постачальнику кожну партію
товару не пізніше 45 банківських днів з
дати поставки товару покупцю, при умові
своєчасного надання постачальником
рахунку-фактури, податкової накладної,
документів якості на поставлений
товар.

Сторони домовились (п. 5.1.4 договору
поставки), що датою поставки товару
вважається день підписання покупцем
або його уповноваженим представником
акту прийому-передачі товару, який
готується постачальником та надається
разом з товаром покупцю.

Позивач стверджує, що ним, на виконання
договору поставки, було поставлено, а
відповідачем прийнято товар на
загальну суму 687762,00грн., втім останній
за отриманий товар розрахувався
частково, що призвело до виникнення
заборгованості в розмірі 537762,00 грн. та
зумовило звернення позивача з даним
позовом до суду.

Після порушення провадження у даній
справі (09.12.2013 р.) відповідач сплатив
залишок заборгованості за отриманий на
підставі договору поставки товар в
повному розмірі - на суму 537762,00 грн., що
підтверджується випискою по особовому
рахунку ТОВ "НПП Постача" за період
09.12.2013 по 09.12.2013р.(арк.спр. 70)

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору.

Так, у випадку припинення існування
предмета спору, який мав місце на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), суд припиняє провадження
у справі (п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року N 18 „Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Оскільки позивачем сплачено суму
основного боргу за договором в розмірі
537762,00 грн., суд приходить до висновку
про припинення провадження у справі в
цій частині.

Договором поставки (п. 7.3) сторони
погодили, що за несвоєчасну оплату
покупець сплачує постачальнику пеню у
розмірі облікової ставки НБУ за кожний
день прострочення від суми несплаченої
вартості товару.

На підставі вказаного пункту договору
позивач нарахував відповідачу пеню в
розмірі 24589,83 грн.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним вище обставинам, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України,
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

На виконання умов договору поставки
позивач поставив, а відповідач прийняв
товар на загальну суму 687762,00 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи видатковою накладною № РН-0000158
від 29.12.2012р., довіреністю, рахунком -
фактурою №СФ-297-Г від 29.12.2012 р.,
податковою накладною № 16 від 29.12.2012р. та
актом здачі-прийняття устаткування №
ОУ-0000004 від 29.12.2012р.(арк.спр.19-23)

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно положень ч. 1 ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Зі змісту п.п. 4,2 та 5.1.4 договору
поставки слідує, що оплата товару мала
бути здійснена відповідачем не пізніше
45 банківських днів з дати підписання
ним або його уповноваженим
представником акту прийому-передачі
товару.

Як свідчать матеріали справи,
безпосереднє отримання товару по
вказаному вище акту здачі-прийняття
устаткування здійснювалось 29.12.2012 р. ВП
„Моторвагонне депо „Харків" ДП
„Південна залізниця", яке діяло на
підставі довіреності № 672 від 16.05.2012 р.
(арк.спр.116).

Вказана довіреність була видана від
імені ДП „Південна залізниця"
(відповідач) та уповноважила
відповідний відокремлений підрозділ
укладати та підписувати від імені
відповідача всі види господарських
договорів, що стосуються діяльності
моторвагонного депо "Харків", а також
підписувати акти виконаних робіт за
вказаними договорами.

Як стверджує позивач, враховуючи факт
отримання відповідачем товару 29.12.2012 р.,
строк оплати вартості поставленого
товару настав 11.03.2013 р.

Представник відповідача в судових
засіданнях, а також у запереченнях на
позовну заяву посилався на те, що датою
отримання товару має вважатися не дата
підписання вказаного вище акту
здачі-прийняття устаткування, а дата
отримання безпосередньо ДП „Південна
залізниця" товару.

Втім, вказана позиція відповідача не
має під собою правового підґрунтя та
базується на довільному тлумаченні
норм договору поставки та чинного
законодавства.

Так, договором поставки (п.п. 5.1.1, 5.1.4)
сторони погодили, що приймання товару
здійснюється на умовах DDP
відокремленим підрозділом
„Моторвагонне депо Харків" ДП
"Південна залізниця" за адресою:
Україна, 61030, м. Харків, пров.
Саратовський,6 (згідно даних ЄДРПОУ -
адреса місцезнаходження ВП
„Моторвагонне депо „Харків")
безпосередньо покупцем (ДП „Південна
залізниця") або його уповноваженим
представником.

Згідно наданої представником
відповідача довіреності № 672 від 16.05.2012
р. ВП „Моторвагонне депо „Харків" є
уповноваженим представником ДП
„Південна залізниця" на прийняття
обумовленого договором поставки
товару та підписання відповідного акту
здачі-прийняття устаткування.

Відповідно до ст. 239 ЦК України
правочин, вчинений представником,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки особи, яку він
представляє.

Таким чином, акт здачі-прийняття
устаткування, підписаний ВП
„Моторвагонне депо „Харків", свідчить
про отримання 29.12.2012 р. відповідного
товару ДП „Південна залізниця" та саме
з цієї дати має обчислюватися строк
оплати вартості отриманого товару.

З огляду на наведене, перевіривши
вищезазначений позивачем строк
настання зобов'язання відповідача з
оплати вартості отриманого за
договором поставки товару, зокрема, на
предмет відповідності п.п. 4.2, 5.1.4
договору поставки, ст. 692 ЦК України, суд
встановив, що станом на 11.03.2013 строк
оплати відповідачем вартості
отриманого за договором поставки
товару настав.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач почав частково (в сумі 150000,00
грн.) розраховуватися за отриманий по
договору поставки товар 19.11.2013 р., що
підтверджує наявна в матеріалах справи
виписка по особовому рахунку ТОВ "НПП
Постача" за період 19.11.2013 по 19.11.2013р.
(арк.спр. 30).

Останній платіж на виконання грошового
зобов"язання за договором поставки
було здійснено 09.12.2013 р. на суму 537762,00
грн. (виписка по особовому рахунку,
арк.спр. 71).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

На підставі викладеного вище, суд
дійшов висновку, що відповідач є таким,
що прострочив оплату вартості
отриманого за договором поставки
товару.

Згідно п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Договором поставки (п. 7.3) сторони
визначили, що за несвоєчасну оплату
покупець сплачує постачальнику пеню у
розмірі облікової ставки НБУ за кожний
день прострочення від суми несплаченої
вартості товару.

Суд, враховуючи наведене та
прострочення відповідачем оплати
вартості отриманого товару,
перевіривши розмір пені на предмет
відповідності вимогам договору,
чинного законодавства України,
зокрема, ст.ст. 253, 254, ч. 3 ст. 549 ЦК
України, ч. 6 статті 231 ГК України,
статтями 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та ч. 6
статті 232 ГК України, дійшов висновку,
що позовні вимоги щодо стягнення пені в
цілому є законними та обґрунтованими.
Втім, позивачем при здійсненні
відповідного розрахунку завищено її
загальний розмір на 141,30 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги в частині стягнення
пені підлягають задоволенню на суму
24448,53 грн. за період з 12.03.2013р. - 09.09.2013р.

Посилання відповідача на неможливість
задоволення позовних вимог в частині
стягнення пені у зв"язку з тим, що
позивач в досудовому порядку не
звертався за врегулюванням
відповідних відносин, не мають під
собою правового підґрунтя.

Встановлення законом або договором
досудового врегулювання спору за
волевиявленням суб'єктів
правовідносин не є обмеженням
юрисдикції судів і права на судовий
захист (рішення Конституційного Суду
України від 09.07.2002 р. у справі N 1-2/2002 за
звернення ТОВ "Торговий Дім "Кампус
Коттон клаб" щодо офіційного
тлумачення положення частини другої
статті 124 Конституції України (справа
про досудове врегулювання спорів).

З приводу клопотання відповідача про
зменшення розміру штрафних санкцій
(вх.№ 1513 від 20.01.2014 р., арк.спр. 113), суд
зазначає наступне.

В обґрунтування вказаного клопотання
відповідач посилається на повне
погашення суми основної
заборгованості за договором поставки,
скрутне фінансове становище, а також
відсутність у фінансовому плані витрат
на сплату штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено,
що розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

У разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій
(ст. 233 ГК України).

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року N 18 „Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Відповідачем, всупереч ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК
України, не надано доказів в
підтвердження заявлених ним підстав
для зменшення розміру пені. Так,
відповідач не надав суду жодних
доказів його скрутного матеріального
становища, винятковості обставин
порушення грошового зобов"язання за
договором поставки.

Посилання відповідача в обґрунтування
клопотання про зменшення розміру
штрафних санкцій на те, що у
фінансовому плані не передбачені
витрати на сплату штрафних санкцій є
недостатніми для задоволення
відповідного клопотання.

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
(ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Згідно з частиною першої статті 96 ЦК
України юридична особа самостійно
відповідає за своїми зобов'язаннями, а
статтями 525, 526 названого Кодексу і
статтею 193 ГК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Відсутність у фінансовому плані
витрати на сплату штрафних санкцій не є
підставою як для звільнення
відповідача від відповідальності, так
і для зменшення розміру пені за
рішенням суду.

З огляду на наведене, враховуючи, що
виникнення заборгованості є наслідком
неналежного виконання відповідачем
договірних зобов'язань, погашення
заборгованості за договором поставки
після звернення позивача з позовом у
даній справі, виходячи із
співвідношення інтересів обох сторін,
співрозмірності розміру штрафних
санкцій до розміру невиконаного
зобов'язання, суд вважає за неможливе
задовольнити клопотання відповідача
про зменшення розміру пені.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Частиною 3 ст. 48 ГПК України визначено,
що витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
"Про адвокатуру".

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

З огляду на наведене, втрати по сплаті
судового збору покладаються на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог, а саме в
сумі 11244,20 грн.

Щодо стягнення 12000,00 грн. на адвокатські
послуги, суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 49 ГПК України визначено,
що, зокрема, суми, які підлягають сплаті
за послуги адвоката покладаються при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Витрати на послуги адвоката в розмірі
12000,00 грн. позивач підтверджує
договором про надання юридичних послуг
б/н від 08.10.2013 р., довіреністю, проміжним
актом про надані послуги, платіжним
дорученням №261 від 11.11.2013 р. та
свідоцтвом про право на заняття
адвокатською діяльністю № 900.

На підставі викладеного вище, суд
вважає, що надані докази (договір про
надання юридичних послуг, довіреність
(арк.спр.38-39), проміжний акт про надані
послуги (арк.спр.72), платіжне доручення
№261 від 11.11.2013 р. (арк.спр. 41) та свідоцтво
про право на заняття адвокатською
діяльністю № 900 (арк.спр.80) належним
чином підтверджують факт понесення
позивачем витрат на послуги адвоката в
розмірі 12000,00 грн.

Даний висновок суду цілком
узгоджується з положеннями п. 6.3
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№ 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України".

Таким чином, витрати по сплаті витрат
на послуги адвоката також покладаються
на відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог - а саме в
сумі 11996,98 грн.

Заперечення відповідача з приводу
стягнення з нього витрат на
адвокатські послуги у зв"язку з їх (на
його думку) завищеним розміром, є
необґрунтованими та базуються на
довільному тлумаченні норм чинного
законодавства.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
гонорар є формою винагороди адвоката
за здійснення захисту, представництва
та надання інших видів правової
допомоги клієнту. Порядок обчислення
гонорару (фіксований розмір, погодинна
оплата), підстави для зміни розміру
гонорару, порядок його сплати, умови
повернення тощо визначаються в
договорі про надання правової
допомоги. При встановленні розміру
гонорару враховуються складність
справи, кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час.

Договором № б/н про надання юридичних
послуг від 08.10.2013 р. позивач (як
замовник) та адвокат Чаричанський О.О.
(як виконавець) погодили, що замовник
доручає, а виконавець приймає на себе
обов"язок надання юридичних послуг
(участі у судових засіданнях в
господарських, апеляційних та
касаційних судах, складанні
документів). Доручення полягає у
представництві інтересів позивача в
господарських судах всіх рівнів по
справі за позовом до відповідача про
стягнення грошових коштів за
договорами поставки №№ П/НРП-121295/ню
від 31.08.2012 р. та П/РПЧ-11845 від 13.09.2012 р. (п.п.
1.1., 1.3 договору про надання юридичних
послуг). Заборгованість за останнім
договором є предметом розгляду у даній
справі.

Догором про надання юридичних послуг
(п.п. 3.1-3.3) адвокат та позивач погодили,
що загальна вартість цього договору
становить 24000,00 грн. (12000,00 грн. -
адвокатська винагорода за юридичну
допомогу у стягненні заборгованості
відповідача за договором поставки №
П/НРП-121295/ню від 31.08.2012 р. та 12000,00 грн. - за
договором поставки, заборгованість по
якому є предметом розгляду у даній
справі).

На виконання вказаних умов договору
про надання юридичних послуг позивач
сплатив гонорар адвоката в розмірі
24000,00 грн. (платіжне доручення №261 від
11.11.2013 р., арк.спр. 41).

Надані відповідачем прайс-листи
юридичних послуг (арк.спр. 94-99) не
свідчать про завищений розмір
адвокатських послуг, наданих позивачу,
а також не свідчать про неспівмірність
витрачених адвокатом та позивачем
ресурсів та складністю справи.

З огляду на наведене, відповідно до
ст.ст. 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", ст.ст.
175, 193, 231-233 ГК України, ст.ст. 96, 239, 253, 254,
526, 610-612, 549, 525, 551, 692, 712 ЦК України та
керуючись ст.ст. 1, 4, 4-3, 32- 34, 38, 43, 44, 49, 75,
ст.ст. 80, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
"Південна залізниця" (61052, м. Харків, вул..
Червоноармійська, б. 7, )
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "НПП Постача" (61044, м.
Харків, пр.. Московський, 257, ) пеню в розмірі 24448,53 грн., судовий
збір в розмірі 11244,20 грн., витрати на
послуги адвоката в розмірі 11996,98 грн.

Провадження в частині стягнення суми
боргу за договором поставки № П/РПЧ-11845
від 13.09.2012 р. в розмірі 537762,00 грн. -
припинити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 24.01.2014 р.

Суддя Суярко Т.Д.