ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2014 р.
Справа № 926/1022/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Костів
Т.С.

суддів
Желік
М.Б.

Кузь В.Л.

при секретарі Зошій М.Р.

розглянувши апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
с.Кам'яна, Сторожинецький р-н,
Чернівецька обл., б/н від 08.01.2014 року

на рішення господарського суду
Чернівецької області від 18.12.2013 р.

у справі №926/1022/13

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Боянівка", м.Чернівці

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, с.Кам'яна,
Сторожинецький р-н, Чернівецька обл.

про: стягнення 48804,52грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду
Чернівецької області від 18.12.2013 р. у
справі №926/1022/13 (суддя Бутирський А.А.)
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Боянівка" до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення 48804,52грн., задоволено
частково. Вирішено стягнути з Фізичної
особи-підприємеця ОСОБА_2 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Боянівка" - 30294,25 грн.
боргу, 2716,83 грн. 3 % річних та 1163,75 грн.
судового збору. У решті вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Чернівецької
області від 18.12.2013 р. у справі №926/1022/13 в
частині зменшення суми основного боргу
(на 3000 грн.), відповідач - ФОП ОСОБА_2-
подав апеляційну скаргу, з неповноти
з'ясування місцевим господарським
судом обставин, що мають значення для
справи, та порушення норм
матеріального та процесуального права.

Свою апеляційну скаргу апелянт
мотивує тим, що позивачем не включено в
розрахунок боргу здійснену оплату
орендних платежів в сумі 3000 грн. від
13.03.2013 р., у зв'язку із чим слід зменшити
суму боргу. Помилково судом зазначено і
період прострочення орендних платежів
- березень-квітень 2011 р., хоча повинно
бути березень 2011 року - червень 2012 року.

На підставі вищезазначеного
скаржник просить скасувати рішення
суду першої інстанції від 18 грудня 2013
року та постановити нове, яким стягнути
з ОСОБА_2 на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Боянівка",
- 27294,25 грн. боргу, 2716,83 грн. 3 % річних та
1163,75 грн. судового збору.

Автоматизованою системою
документообігу суду справу № 926/1022/13
розподілено для розгляду головуючому -
судді Костів Т.С..

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
14.01.2014 року у склад колегії для розгляду
вищезазначеної справи введено суддів
Кузя В.Л. та Желіка М.Б..

Ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду від
15.01.14 р. поновлено строк на оскарження
рішення господарського суду
Чернівецької області в апеляційній
інстанції, подані скаржником матеріали
визнано достатніми для прийняття їх до
провадження в апеляційній інстанції,
розгляд справи призначено на 04.02.14 р..

В судове засідання 04.02.14 року
представник позивача не з'явився,
причин неявки суду не повідомив. Проте,
на адресу суду надіслав письмове
заперечення на апеляційну скаргу в
якому просив залишити апеляційну
скаргу без задоволення - рішення суду
першої інстанції без змін.

04.02.14 року представник апелянта в
судове засідання не з'явився, через
канцелярію суду подав клопотання про
зупинення провадження у справі. Дане
клопотання апелянт аргументує
необхідністю направлення матеріалів
справи № 926/1022/13 для перевірки у слідчі
органи, оскільки на думку останнього у
діяннях ОСОБА_3 який являвся
працівником ТОВ ,,Боянівка'' , займав
посаду керуючого напрямком розвитку та
оренди площами та безпосередньо
співпрацював по договору № О1-22/11 від
01.03.2011 року укладеного між Товариством
з обмеженою відповідальністю
"Боянівка" та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2, наявні
ознаки складу злочину. Проаналізувавши
клопотання апелянта, колегія суддів
дійшла висновку, що дане клопотання не
підлягає до задоволення, оскільки у
випадку встановлення у діяннях ОСОБА_3
ознак складу злочину, останнє жодним
чином не впливає на розгляд даної
справи.

Окрім того, враховуючи, що явка
представників сторін у судове
засідання не була визнана судом
обов'язковою, а також достатність
матеріалів справи для розгляду
апеляційної скарги по суті та з метою
забезпечення дотримання вимог
законодавства в частині додержання
процесуальних строків відповідно до
вимог ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи та наявні
в них докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів встановила
наступне:

як правильно встановлено судом
першої інстанції, 01.03.2011 р. між
сторонами укладено договір оренди №
02-22/11 частини нерухомого майна
(торгового місця), згідно якого позивач
зобов'язувався передати, а відповідач
брав на себе обов'язок прийняти в
тимчасове платне користування частину
нежитлового приміщення (торгове місце)
торговельного залу № 1 в будівлі
Торговельно-виставкового комплексу
"Боянівка", який знаходиться за адресою:
м. Чернівці, вул. Хотинська, 43 площею 208,5
кв.м.. Згідно п.п. 4.1, 4.2
Договору-1, відповідач за користування
майном зобов'язувався до 5-го числа
поточного (розрахункового) місяця
сплачувати позивачеві орендну плату у
сумі 3440,25 грн. з 01.03.2011 р. по 31.03.2011 р., 4170
грн. з 01.04.2013 р. по 30.04.2011 р., 6255 грн. з
01.05.2011 р. по 31.05.2011 р., 10425 грн. з 01.06.2011 р. по
30.06.2011 р., 12510 грн. з 01.07.2011 р.. Крім
платежів по оренді, відповідач
зобов'язувався протягом 3-х банківських
днів з моменту виставлення рахунків
позивачем компенсувати витрати на
комунальні послуги, якими він
користується (електроенергія,
водопостачання, опалення тощо) на
підставі показників окремих
лічильників, а якщо лічильники не
встановлені - витрати обчислюються
пропорційно площі об'єкта оренди
відносно площі приміщення ТЗ № 2 та
витрати за комунальні послуги, які
споживають відвідувачі в місяцях
загального користування та які
розподіляються між всіма орендарями
приміщення ТЗ № 2 пропорційно площі
об'єкту оренди до загальної площі
приміщення ТЗ № 2 в порядку,
визначеному в додатку № 2 до Договору
(п. 6.2)..

Згідно акту № 1
приймання-передачі частини нерухомого
майна (торгового місця) від 01.03.2010 р.,
відповідач прийняв в орендне
користування об'єкт оренди. Сторони
приступили до виконання своїх
обов'язків, оскільки скаржник вживав
заходів по сплаті орендних платежів та
комунальних послуг за Договором.

Додатковими угодами № № 1, 2 до
Договору-1 сторони коригували розмір
орендної плати. 30.06.2012 р. між сторонами
укладено угоду про розірвання Договору
з 30.06.2012 р..

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Суд першої інстанції дійшов
висновку, що позивач своє зобов'язання
виконав (передав відповідачеві об'єкт
оренди), а відповідач орендні платежі
за березень-квітень 2011 р. сплачував не у
повному обсязі, що призвело до
виникнення боргу у сумі 30294,25 грн..
Однак, як вбачається із матеріалів
справи, фактично період заборгованості
становить березень 2011 року - червень 2012
року. У своїй апеляційній скарзі,
апелянт вказує на часткову проплату
ним за договором оренди № 02-22/11 від
01.03.2011 р. в сумі 3000,00 грн., що
підтверджується поданою квитанцією №
880 від 13.03.13 року. Проте, твердження
апелянта про його часткову сплату
орендних платежів в сумі 3000,00 грн., не
заслуговує на увагу, оскільки як
вбачається із поданої ним квитанції №
880 від 13.03.13 року погашення
заборгованості здійснювалось на
рахунок ТОВ ,,Буковинська будівельна
компанія'', а не Товариства з обмеженою
відповідальністю "Боянівка", що
являється стороною за договором оренди
частини нерухомого майна від 01.03.2011 р. №
02-22/11 укладеного між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Боянівка"
та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2

Суд першої інстанції також
встановив, що між сторонами 10.02.2012 р.
укладено договір № РА-39-02-2012,
відповідно до якого позивач надавав
відповідачеві рекламні послуги.
Вартість послуг, що надаються згідно
Договору, складається із сум вартостей
рекламних кампаній, вказаних у
додатках до Договору.
П. 3.3 договору
передбачає, що протягом 3-х робочих днів
після закінчення рекламної кампанії
позивач направляє відповідачеві акти
виконаних робіт у двох примірниках для
підписання. Таких актів позивачем не
надано.

У частині вимог щодо стягнення з
відповідача комунальних платежів слід
відмовити, оскільки позивач не надав
будь-яких доказів, які підтверджують
такі нарахування (акти зняття показів
лічильників, розрахунки комунальних
платежів, рахунки на оплату
комунальних платежів тощо), а згідно ст.
33 Господарського процесуального
кодексу України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається.

За таких обставин суд першої
інстанції підставно відмовив у
задоволенні зазначеної частини вимог.

У частині вимог щодо стягнення
12117,70 грн. неустойки та 501,86 грн. пені
підставно відмовлено за заявою
скаржника про застосування позовної
давності, оскільки до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
застосовується позовна давність в один
рік (ч. 2 ст. 158 ЦК України). Позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, поданою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові (ч.ч. 3-4 ст. 267 ЦК
України). В цій частині сторони судове
рішення не оскаржували, погоджуючись
із висновками суду.

Враховуючи наведене, висновки
суду першої інстанції відповідають
закону та матеріалам справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обгрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.
Відповідач додаткових доказів не подав
і суду апеляційної інстанції, не
обґрунтовував неможливості подання
таких доказів суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили. Однак, у
встановленому законом порядку
підстави, передбачені у ст. 104 ГПК
України для скасування або зміни
судового рішення не були доведені суду
належними доказами.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи, наявні в
них докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, рішення
господарського суду Чернівецької
області від 18.12.2013 р. у справі № 926/1022/13
слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101,
103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд, -

П О С Т
А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду Чернівецької області від 18.12.2013 р.
у справі № 926/1022/13 - без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

3.Матеріали справи скерувати до
господарського суду Чернівецької
області.

Повний текст постанови суду оформлено
і підписано відповідно до вимог статті
105 ГПК України 10.02.2014 року.

Головуючий-суддя
Костів Т.С.

Суддя
Желік М.Б.

Суддя
Кузь В.Л.