СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року Справа № 5002-4/11072.1-2008

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді
Балюкової К.Г.,

суддів
Видашенко Т.С.,

Плута В.М.,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився (Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2);

відповідача: Братащук В.М., довіреність
від 08.01.2014 №02-14/600 (Державна акціонерна
компанія "Хліб України");

третьої особи: Соловьова К.С.,
довіреність № 08.11/143 від .13.01.2014 (Кабінет
Міністрів України);

третіх осіб: не з'явилися (ПАТ "Дочірній
банк Сбербанку Росії", Фонд державного
майна України, Регіональне відділення
Фонду державного майна України в
Автономній Республіці Крим та місті
Севастополі);

прокурор: Пилипенко Н.В., посвідчення
№023523 від 11.12.2013 (прокуратура міста
Севастополя);

розглянувши апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
„Дочірній банк Сбербанку Росії" на
рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим (головуючий
суддя: Бєлоглазова І.К., судді: Лукачов
С.О., Тітков С.Я.) від 05 грудня 2013 року у
справі № 5002-4/11072.1-2008

за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до державної акціонерної
компанії „Хліб України" (вул.
Саксаганського, 1, м. Київ, 01033)

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача: публічне акціонерне
товариство „Дочірній банк Сбербанку
Росії" (вул. Володимирська, 46, м. Київ,
01034)

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача:

Кабінет Міністрів України (вул. М.
Грушевського, 12/2, м. Київ, 01033)

Фонд державного майна України (вул.
Кутузова, 18/9, м. Київ, 01601)

Регіональне відділення Фонду
державного майна України в Автономній
Республіці Крим та м.Севастополі (м-н
Повсталих, 6, м. Севастополь, 99008)

за участю прокуратури Автономної
Республіки Крим (вул. Севастопольська,
21, м. Сімферополь, 95015)

про визнання права власності,

за зустрічним позовом державної
акціонерної компанії „Хліб України"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про усунення перешкод в користуванні
майном та звільнення об'єктів
нерухомості.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_6
звернулась до Господарського суду
Автономної Республіки Крим із позовною
заявою до Державної акціонерної
компанії "Хліб України" про визнання
права власності на об'єкт нерухомого
майна, розташований у АДРЕСА_2, який
складається з літ. "А" - житловий корпус
загальною площею 3197,6 кв.м., житловою
площею 1429,1 кв.м., літ. "Б" - житловий
корпус загальною площею 264,2 кв.м,
житловою площею 205,3 кв.м., літ. "В" -
житловий корпус загальною площею 257,3
кв.м, житловою площею 204,6 кв.м, літ "Г" -
кухня, загальною площею 30,9 кв.м., літ "Д" -
кухня загальною площею 77,5 кв. м, літ "Е" -
кухня загальною площею 70,3 кв.м., літ. "Ж" -
душ-вбиральня загальною площею 67,9 кв.м.,
літ "З" - кухня загальною площею 35,0 кв.м,
літ "И" - електрична підстанція
загальною площею 55,4 кв.м., огорожа.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивачем згідно договору оренди
вказаного майна від 29.05.2001 були
виконані невід'ємні поліпшення на суму
384 550,63 грн., що становить більш ніж на
50% від його вартості, що стало підставою
для звернення до суду з позовом про
визнання права власності.

04.09.2013 до суду від відповідача
Державної акціонерної компанії "Хліб
України" надійшла зустрічна позовна
заява до Фізичної особи-підприємеця
ОСОБА_6 про усунення перешкод у
користуванні майном Державної
акціонерної компанії "Хліб України"
шляхом звільнення об'єктів нерухомого
майна, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_2. Зустрічні позовні вимоги
мотивовані тим, що на даний час право
власності на спірне майно
зареєстроване за Державною
акціонерною компанією "Хліб України".
Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 не
має законних підстав для користування
спірним майном, але продовжує
утримувати його.

Ухвалою суду господарського суду АР
Крим від 04 вересня 2013 року зустрічну
позовну заяву прийнято до розгляду
сумісно з первісним позовом.

Ухвалою суду від 21.10.2013 замінено
прізвище позивача за первісним позовом
з ОСОБА_6 на ОСОБА_2.

Рішенням господарського суду АР Крим
від 05.12.2013 у задоволенні позову
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
(дошлюбне призвіше ОСОБА_6) до Державної
акціонерної компанії "Хліб України" про
визнання права власності відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги Державної
акціонерної компанії "Хліб України" до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
майном та звільнення об'єктів
нерухомості задоволено. Зобов'язано
фізичну особу - підприємця ОСОБА_2
звільнити об'єкти нерухомого майна, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_2, а саме:
літера "А" - житловий корпус, загальною
площею 3 197,6 кв.м. (житлова площа 1 429,1
кв.м.), літера "Б" - житловий корпус,
загальною площею 264,2 кв.м. (житлова
площа 205,3 кв.м.), літера "В" - житловий
корпус, загальною площею 257,3 кв.м.
(житлова площа 204,6 кв.м.), літера "Г" -
кухня, загальною площею 30,9 кв.м., літера
"Д" - кухня, загальною площею 77,5 кв.м.,
літера "Е" - кухня, загальною площею 70,3
кв.м., літера "Ж" - душ-вбиральня,
загальною площею 67,9 кв.м., літера "З" -
кухня, загальною площею 35,0 кв.м., літера
"И" - електрична підстанція, загальною
площею 55,4 кв.м., огорожа.

Вирішено питання розподілу судових
витрат у справі.

Приймаючи рішення в частині відмови в
задоволенні первісного позову,
господарський суд першої інстанції
дійшов висновку про відсутність
підстав набуття права власності на
спірне майно та недоведеність
створення нового об`єкту.

Задовольняючи зустрічний позов, суд
першої інстанції виходив з припинення
договору оренди на підставі пункту 11.4
договору та положень статті 606
Цивільного кодексу України внаслідок
поєднання боржника та кредитора за
зобов'язанням.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, третя особа у справі без
самостійних вимог на стороні позивача
за первісним позовом Публічне
акціонерне товариство „Дочірній банк
Сбербанку Россії" звернулось до
Севастопольського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просило скасувати
рішення господарського суду АР Крим
від 05.12.2013 по справі № 5002-4/11072.1-2008 та
визнати за СПД ОСОБА_2 право власності
на окреме індивідуально визначене
майно, яке знаходиться в АДРЕСА_2.

Підставою для скасування зазначеного
судового акту заявник апеляційної
скарги вважає неповне з`ясування судом
першої інстанції усіх обставин справи,
що призвело до помилкових висновків та
невірного застосування норм
матеріального права.

Свої доводи заявник апеляційної скарги
обґрунтовує тим, що господарським
судом першої інстанції не було
враховано, що здійснені позивачем
невід`ємні поліпшення на орендованому
об'єкті призвели до створення нового
об`єкту. Заявник апеляційної скарги
зазначає, що суд не повідомив позивача
про розгляд справи належним чином
(документи направлялись судом за
невірною адресою реєстрації позивача),
тому він був позбавлений можливості
надати суду документи та приймати
участь у розгляді справи в суді. Лише
від представника Публічного
акціонерного товариства "Дочірній банк
Сбербанку Росії" позивачу стало відомо
про дату судового засідання, за
результатами якого було винесено
рішення суду. Інші доводи та
обґрунтування викладені в апеляційній
скарзі.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного господарського суду від
20.01.2014 апеляційна скарга була прийнята
до провадження суду та призначена до
розгляду у складі судової колегії:
головуючий суддя Балюкова К.Г., судді
Видашенко Т.С. та Плут В.М.

30.01.2014 до канцелярії суду надійшли
письмові заперечення Державної
акціонерної компанії "Хліб України" на
апеляційну скаргу.

04.02.2014 до суду надійшла телеграма
представника Публічного акціонерного
товариства „Дочірній банк Сбербанку
Россії" про відкладення розгляду
справи через неможливість
забезпечення явки повноважних
представників у зв'язку з чисельною
кількістю слухання справ в різних
судах України.

У судовому засіданні представник
відповідача за первісним позовом -
Державної акціонерної компанії "Хліб
України" та представник третьої особи -
Кабінету Міністрів України
заперечували проти задоволення
апеляційної скарги як необґрунтованої.

Прокурор у судовому засіданні підстав
для задоволення апеляційної скарги не
вбачав, вважаючи, що оскаржене рішення
відповідає вимогам закону.

Позивач (відповідач) за зустрічним
позовом Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 та представник третьої особи на
стороні відповідача за первісним
позовом - Регіональне відділення Фонду
державного майна України в АР Крим та
м.Севастополі у судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи сповіщалися відповідно до
приписів чинного законодавства.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відкладення розгляду справи є правом
суду, основною умовою для якого є не
відсутність у судовому засіданні
представників сторін, а неможливість
вирішення спору у відповідному
судовому засіданні. Зазначена правова
позиція висловлена у постанові Вищого
господарського суду України від 03.06.2009
№2-7/10608-2008.

Клопотання заявника апеляційної
скарги про відкладення розгляду справи
судовою колегією розглянуто та визнано
таким, що не підлягає задоволенню,
оскільки ним не доведено наявність
обставин, які встановлені статтею 77
Господарського процесуального кодексу
України, що перешкоджає вирішенню
спору в даному судовому засіданні.

Оскільки явка учасників процесу
обов'язковою не визнавалась, матеріали
справи достатньо характеризують
спірні правовідносини, судова колегія
вважає, що підстави для відкладення
розгляду апеляційної скарги відсутні.

На підставі вищевикладеного, судова
колегія визнала можливим розглянути
апеляційну скаргу у відсутності
нез`явившихся учасників судового
процесу, за наявними у справі
матеріалами.

Розглянувши справу повторно в порядку
статті 101 Господарського
процесуального кодексу України, судова
колегія встановила наступне.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України "Про утворення
Державної акціонерної компанії "Хліб
України" від 22.08.1996 №1000 утворено
Державну акціонерну компанію "Хліб
України" у формі відкритого
акціонерного товариства, засновником
якого визначена держава в особі
Кабінету Міністрів України.

Засновником Компанії є держава в особі
Кабінету Міністрів України. При цьому,
до прийняття Кабінетом Міністрів
України спеціального рішення щодо
приватизації Державної акціонерної
компанії "Хліб України", 100% акцій
компанії перебувають у державній
власності.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 05.11.1997 №1218 "Про
прискорення приватизації
хлібоприймальних і хлібозаготівельних
підприємств" до статутного фонду
Державної акціонерної компанії "Хліб
України" передано майно державних
підприємств, перетворених у дочірні
підприємства Компанії.

Відповідно до пункту 2 Постанови
Кабінету Міністрів України "Про
прискорення приватизації
хлібоприймальних і хлібозаготівельних
підприємств" від 05.11.1997 №1218 до
статутного фонду позивача передано
майно Євпаторійського
хлібоприймального підприємства, до
складу якого входить майно, що є
предметом даного спору.

Таким чином, статутний фонд
відповідача був сформований шляхом
передачі йому 100 державних
підприємств, в тому числі за рахунок
передачі об'єктів рухомого і
нерухомого майна державного
підприємства "Євпаторійське
хлібоприймальне підприємство" з
перетворенням його в дочірнє
підприємство Державної акціонерної
компанії "Хліб України" "Євпаторійське
хлібоприймальне підприємство".

Дочірнє підприємство Державної
акціонерної компанії "Хліб України"
"Західно - Кримський елеватор" було
створене шляхом реорганізації
державного підприємства
„Євпаторійське хлібоприймальне
підприємство" на виконання постанови
Кабінету Міністрів України від 05.11.1997
№1218 "Про прискорення приватизації
хлібоприймальних і хлібозаготівельних
підприємств".

Статут Дочірнього підприємства
Державної акціонерної компанії "Хліб
України" "Західно - Кримський елеватор"
зареєстрований в реєстрі суб'єктів
підприємницької діяльності 26 травня 2000
року та затверджений рішенням
спостережної ради Державної
акціонерної компанії "Хліб України"
від 24 березня 2001 року протокол №1
(т.1а.с.91-106).

Пунктом 4.3 цього Статуту передбачено,
що майно Компанії передається
дочірньому підприємству Державної
акціонерної компанії "Хліб України"
"Західно - Кримський елеватор" у
користування. Підприємство має право
вчиняти будь-які дії щодо майна
компанії тільки з дозволу компанії.

25.09.2006 на підставі рішення
Господарського суду Автономної
Республіки Крим від 07.09.2006 у справі
№2-26/14225-2006 між Державною акціонерною
компанією "Хліб України" (орендодавець)
та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6
(орендар) було укладено договір оренди (
т 1, а.с.33-38).

Відповідно до пункту 1 вказаного
договору оренди орендодавець передає,
а орендар приймає в тимчасове платне
володіння та користування окреме
індивідуально визначене майно у
вигляді групи інвентарних об'єктів
виробничої ділянки - пансіонат
"Чорноморський" (далі - майно); майно
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та
розташоване на земельній ділянці
загальною площею 0,63 га; вартість майна
визначається від залишкової вартості
майна і складає 641 590,00 грн.; склад майна,
що передається, визначається
відповідно до акта приймання - передачі
від 29.05.2001 з урахуванням внесених до
нього змін за результатами проведеної
інвентаризації, який є невід'ємною
частиною даного договору; даний
договір є підставою для орендаря на
оренду земельної ділянки, на якій
розташовано майно, з подальшим викупом
цієї ділянки відповідно до діючого
законодавства; після укладення даного
договору орендар у встановленому
порядку приєднує до свого майна
передане йому в оренду майно з
вказівкою, що дане майно є орендованим.

Відповідно до підпункту 2.2 пункту 2
договору оренди від 25.09.2006 передача
майна в оренду не спричиняє за собою
передачу права власності на майно;
власником майна залишається ДАК "Хліб
України", а орендар володіє та
користується ним протягом строку
оренди.

Відповідно до частини 2 підпункту 5.8
пункту 5 договору оренди від 25.09.2006
орендар має право після закінчення
терміну дії цього договору, так само як
і в період його дії, викупити майно за
оціночною вартістю відповідно до норм
чинного законодавства України; викуп
можливий у випадку, якщо орендарем за
власні кошти здійснені поліпшення
майна, які неможливо відокремити від
майна без спричинення йому шкоди і їх
вартість складає не менше 25% від
залишкової вартості майна на момент
викупу.

За умов, вказаних у частині 2 підпункту
5.8 пункту 5 даного договору, орендар
набуває право першочергового викупу
майна, таке ж право набуває орендар у
випадку прийняття рішення про
приватизацію майна.

Договір оренди від 25.09.2006 укладений
строком на п'ять років, термін його дії
з 25.09.2006 до 25.09.2011 включно (підпункт 7.1
пункту 7 договору) .

Як вбачається з матеріалів справи,
листом від 04.08.2003 директор Дочірнього
підприємства "Західно - Кримський
елеватор" надав фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_6 (нині ОСОБА_2) згоду
на проведення передбаченим локальним
кошторисом 2-1-1 ремонтних робіт майна,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1,
а.с. 54).

Згідно локального кошторису 2-1-1 на
ремонтні роботи приміщень будівлі
пансіонату "Чорноморський" по АДРЕСА_2
та об'єктного кошторису 2-1, зведеного
кошторисного розрахунку вартості
будівництва від 18.08.2003, пояснювальної
записки, відомості ресурсів до
локального кошторису 2-1-1 (т. 1, а.с. 18-28)
вартість будівельно-монтажних робіт
становила 71,143 тис. грн.. (без ПДВ).

Звертаючись з позовом про визнання
права власності на нерухоме майно -
пансіонат "Чорноморський" з будівлями
та спорудами, позивач вказує на те, що
згідно узгодженим сторонами
кошторисам та актам виконаних робіт
(ф-КБ-2в), ним були зроблені невід'ємні
поліпшення майна на загальну суму 384
550,63 грн., що перебільшує 50% остаточної
вартості цього майна.

Відповідно до актів приймання
виконаних робіт за вересень 2003 року
загальна вартість виконаних робіт
склала 71 143 грн. (без ПДВ) та 85 371,60
грн. з ПДВ.

Позивачем також були надані копії
актів приймання виконаних підрядних
робіт на загальну суму 274 580,40 грн. за
лютий та травень 2002 року, які підписані
Дочірнім підприємством
"Західно-Кримський елеватор" як
замовником.

З наданих документів вбачається, що
загальна вартість робіт, виконаних
позивачем з метою поліпшення
орендованого майна, становить 359 952,00
грн.

Згідно довідки Дочірнього
підприємства Державної акціонерної
компанії "Західно-Кримський елеватор"
остаточна вартість майна,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2,
становить 641 590,00 грн. (т. 1, а.с. 47).

Отже, підтверджено проведення
ремонтних робіт з поліпшення майна,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2, на
загальну суму 359 952,00 грн., що становить
більше 50% остаточної вартості майна.

З врахуванням цього та посилаючись на
пункт 5.8 договору орендар звернулася до
суду з позовом про визнання за нею
права власності на майно, розташоване
за адресою: АДРЕСА_2.

В свою чергу, Державна акціонерна
компанія "Хліб України" у зустрічному
позові заявила вимоги до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні та звільнення
нерухомого майна, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_2, посилаючись на те, що
спірне майно знаходиться у
користуванні фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 незаконно, оскільки
орендні договірні відносини сторін є
припиненими.

Дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права, дотримання ним
норм процесуального права та
відповідність висновків суду
обставинам справи, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги у зв`язку з
наступним.

Згідно вимог статті 316 Цивільного
кодексу України правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном (стаття 317 Цивільного
кодексу України ).

Відповідно до частини першої статті 319
Цивільного кодексу України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 328 Цивільного
кодексу України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Як зазначалось вище спірне майно є
державною власністю та зареєстроване
за Державною акціонерної компанією
"Хліб України" (т.3, а.с. 246-247). В
укладеному між Державною акціонерної
компанією "Хліб України" (орендодавець)
та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6
(орендар) договорі оренди від 25.09.2006,
зазначено, що орендар зобов'язується за
власні кошти, поетапно та своєчасно
здійснити оновлення основних фондів
(капітальний ремонт, технічне
переоснащення, поліпшення Майна) за
наведеним у договорі переліком з
одночасним зазначенням що для
здійснення таких робіт отримання
додаткового письмового дозволу
Орендодавця не потрібно. Інші
невідокремлені поліпшення Майна
здійснюються Орендарем у
встановленому порядку, з письмового
дозволу Орендодавця. Передача майна в
користування не тягне за собою
виникнення у орендаря права власності
на нього (підпункт 2.2 пункту 2 Договору
оренди).

Позивач вважає, що зробивши
капітальний ремонт орендованого майна,
вона збільшила його вартість більш ніж
на 50 відсотків, відтак фактично
створила нову річ, право власності на
яку і просить визнати.

Даний довід підтриманий і заявником
апеляційної скарги Публічним
акціонерним товариством „Дочірній
банк Сбербанку Росії".

Судова колегія визнала даний довід
необґрунтованим з наступних підстав.

Оренда державного майна - різновид
майнового найму, тому до неї підлягають
застосуванню норми Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" від 10 квітня 1992 року № 2269-XII,
Цивільного та Господарського кодексів
України

Згідно з п. 2 Методики оцінки майна, яка
затверджена постановою Кабінету
Міністрів України № 1891 від 10 грудня 2003
року, невід'ємні поліпшення
орендованого майна - здійснені
орендарем заходи, спрямовані на
покращення фізичного (технічного)
стану орендованого майна та (або) його
споживчих якостей, відокремлення яких
призведе до зменшення його ринкової
вартості.

Відповідно до вимог статті 778
Цивільного кодексу України, якщо
поліпшення речі зроблено за згодою
наймодавця, наймач має право на
відшкодування вартості поліпшень, що
не можуть бути відокремлені без шкоди
для майна.

Згідно зі статтею 179 Цивільного кодексу
України річчю є предмет матеріального
світу, щодо якого можуть виникати
цивільні права та обов'язки. Об'єктами
переробки в Цивільному кодексі України
визначено річ і матеріал.

За змістом положень статей 331, 332
Цивільного кодексу України право
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до частини першої статті 332
Цивільного кодексу України, в якій
йдеться про набуття права власності на
перероблену річ, та на яку посилається
заявник апеляційної скарги, переробкою
є використання однієї речі (матеріалу),
в результаті чого створюється нова річ.

За загальним правилом право власності
на перероблену річ належить особі, яка
є власником матеріалу (стаття 332
Цивільного кодексу України). Особа, яка
самочинно переробила чужу річ, не
набуває право власності на нову річ.

Отже, законодавець пов'язує момент
виникнення нової речі саме зі зміною
фізичних характеристик об'єкта
переробки - іншої речі або матеріалу.

Водночас здійснення орендарем
переобладнання нежитлових приміщень
під певний вид діяльності жодним чином
не змінює будівельних габаритів
об'єктів, а тому не створює нову річ.

Згідно з листом Державного комітету
України з будівництва та архітектури
від 30 квітня 2003 року № 7/7-401 "Щодо
віднесення ремонтно-будівельних робіт
до капітального та поточного ремонтів"

капітальний ремонт будівлі - комплекс
ремонтно-будівельних робіт, який
передбачає заміну, відновлювання та
модернізацію конструкцій і
обладнання будівель у зв'язку з їх
фізичною зношеністю та руйнуванням,
поліпшення експлуатаційних
показників, а також покращання
планування будівлі і благоустрою
території без зміни будівельних
габаритів об'єкта.

Таким чином, у результаті проведення
капітального ремонту основні
властивості орендованих приміщень не
змінюються, а тому унеможливлюється
висновок про створення орендарем нової
речі.

Створення нової речі означає, що
остання, має принципово інші, нові
ознаки об'єкта матеріальних прав у
порівняні із попереднім об'єктом
оренди, зокрема інше призначення.

Створення нової речі в межах
нежитлового приміщення по суті
неможливе, адже стіни, фундамент,
віконні рами тощо залишаються, хоча й
зазнають незначних змін. Змінюється
лише функціональне призначення
приміщення, що не впливає на його
статус як нежитлового, яким таке
приміщення було і залишається.

Проведення перепланування і
реконструкції внутрішніх приміщень у
ході капітального ремонту в межах
капітальної будівлі не створює нову
річ, а лише її поліпшує.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач - ФОП ОСОБА_2 22.07.203 звернулась до
відповідача із заявою про надання
згоди на здійснення капітального
ремонту та реконструкції існуючих
приміщень, що отримані нею в оренду (т.1,
а.с.53), та отримала таку згоду від
орендодавця (т.1, а.с.54). Звернення та
погодження щодо створення нової речі
позивачем не здійснювалося,
орендодавцем не погоджувалося.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що загальна площа
орендованого майна, та площа майна, на
яке позивач просить визнати право
власності, співпадають.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивач не має та суду не надав докази,
які свідчать про здійснення ним
будівельних робіт, які призвели до
створення нової речі з іншим
призначення, ніж те, що передбачено
Договором.

Крім того, згідно вимог статті 331
Цивільного кодексу України якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до Закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації. Позивач
не має, тому не надала суду доказу
введення в експлуатацію нової речі,
право власності на яку вона просить
визнати.

На підставі вищевикладеного судова
колегія робить висновок про
відсутність нової речі, а наявність
здійснення позивачем певних поліпшень
орендованого майна.

Посилання на умови пункту 5.8 договору,
суд відхиляє як неспроможні, оскільки
ці умови передбачають лише право
орендаря на позачерговий викуп
орендованого майна відповідно до норм
чинного законодавства України.

Статтею 345 Цивільного кодексу України,
Законом України "Про приватизацію
державного майна" визначено порядок
відчуження майна, що перебуває у
державній власності. Цей Закон (стаття
11) передбачає обов'язкове прийняття
органом приватизації відповідного
рішення про приватизацію.

Як встановлено судом, рішення про
приватизацію спірного об'єкта органом
приватизації не приймалося, укладення
між продавцем і покупцем договору
купівлі-продажу об'єкта приватизації,
що передбачено статтею 27 Закону
України "Про приватизацію державного
майна", не було.

Договір оренди від 25.09.2006 не може бути
підставою переходу права власності на
спірний об'єкт від держави до орендаря,
оскільки правовідносини з оренди не
передбачають перехід права власності
на об'єкт оренди.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову про визнання права власності
позивача на майно, що отримано нею в
оренду та з якого, на її думку створена
нова річ, є вірним.

Таким чином, оскаржуване рішення
господарського суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні
первісного позову є законним та
обґрунтованим.

Відповідно до положень частини другої
статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.
Виходячи з зазначеної норми, судова
колегія переглянула рішення суду від
05.12.2013 у даній справі й в частині
правильності розгляду судом першої
інстанції зустрічного позову.

Задовольняючи зустрічний позов
Державної акціонерної компанії „Хліб
України" про усунення з боку Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 перешкод в
користування спірним майном та
звільнення об'єктів нерухомості, суд
першої інстанції виходив з припинення
договору оренди на підставі пункту 11.4
договору та положень статті 606
Цивільного кодексу України внаслідок
поєднання боржника та кредитора за
зобов'язанням.

Суд виходив з того, що Фізична
особа-підприємець ОСОБА_6 набула права
власності спірне майно, яке було
передано їй згідно договору оренди від
25.09.2006 на підставі рішення
Господарського суду АР Крим від 21.12.2006 у
справі №2-26/16989-2006.

Однак, оскільки 20.11.2008 постановою
Вищого господарського суду України в
результаті розгляду касаційного
подання Прокуратури АР Крим на рішення
Господарського суду АР Крим від 21.12.2006 у
справі №2-26/16989-2006 зазначене рішення
було скасовано, з висновком суду
першої інстанції щодо поєднання
боржника та кредитора за договором
оренди від 25.09.2006 погодиться не можна.

Проте, вказаний висновок не
потягнув прийняття судом першої
інстанції невірного рішення в частині
задоволення зустрічного позову,
оскільки зобов'язання за договором
оренди від 25.09.2006 дійсно припинились.

Згідно частини другої статті 26 Закону
України „Про оренду державного та
комунального майна" договір оренди
припиняється в разі, зокрема,
закінчення строку, на який його було
укладено.

Строк дії договору оренди від 25.09.2006
(пункт 7.1 договору) закінчився 26.09.2011,
пролонгація його дії умовами договору
не передбачена.

Незважаючи на це, як вбачається з
матеріалів справи, фізична особа -
підприємець ОСОБА_2 продовжує
безпідставно користуватись нерухомим
майном, яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_2 (пансіонат "Чорноморський").

Крім того, факт здійснення на даний час
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_2, підтверджує висновок
Чорноморського РВ ГУ МВС України в АР
Крим від 04.06.2013, зроблений за
результатами перевірки за зверненням
ДАК "Хліб України" щодо незаконного
використання державного майна (т. 3, а.с.
206-207).

01.08.2013 Державною акціонерною компанією
"Хліб України" було адресовано ОСОБА_2
лист-вимогу про звільнення та
витребування майна з чужого
незаконного володіння №1-2-25/673 від
31.07.2013.

Проте, нерухоме майно, яке належить
Державній акціонерній компанії "Хліб
України" відповідно до свідоцтва про
право власності на нерухоме майно
серії САВ №687799 від 26.06.2012 та Витягу про
державну реєстрацію прав серії СЕВ
№980914 від 27.06.2012, на даний час власникові
не повернуто, а об'єкти нерухомості, що
були передані в користування згідно
вказаного вище договору, не звільнені,
що є порушенням законних прав та
інтересів позивача за зустрічним
позовом ДАК "Хліб України", 100% акцій
якої належать державі, які підлягають
судовому захисту.

Відповідно до частини 1 статті 321
Цивільного кодексу України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 Цивільного кодексу України
встановлює, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Враховуючи викладене, судова колегія
погоджується із задоволенням судом
першої зустрічних позовних вимог
Державної акціонерної компанії "Хліб
України" у повному обсязі.

Стосовно інших доводів заявника, які
викладені в апеляційній скарзі, судова
колегія зазначає наступне.

Так, заявник апеляційної скарги
стверджує, що позивач не була належним
чином повідомлена про час та місце
розгляду спору, у зв'язку з чим була
позбавлена можливості надати суду
додаткові документи.

Судова колегія встановила, що даний
довід заявника апеляційної скарги не
підтверджений матеріалами справи у
зв'язку з наступним.

Відповідно до пункту 2.6.15 Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, затвердженої наказом
Державної судової адміністрації
України від 20.02.2013 №28, перший, належним
чином підписаний, примірник
процесуального документа (ухвали,
рішення, постанови) залишається у
справі; на звороті у лівому нижньому
куті цього примірника проставляється
відповідний штамп суду з відміткою про
відправку документа, що містить:
вихідний реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправки, підпис
працівника, яким вона здійснена.

Згідно позиції, викладеної у листі
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у першому півріччі 2008 року" від
13.08.2008 № 01-8/482, дана відмітка, за умови,
що її оформлено відповідно до
наведених вимог названої Інструкції, є
підтвердженням належного надсилання
копій процесуального документа
сторонам та іншим учасникам судового
процесу.

На ухвалі суду від 05.12.2013 (т.3 а.с.216-217), є
відмітка канцелярії суду, яка
оформлена у відповідності до вимог
Інструкції з діловодства в
господарських судах України.

Крім того, у пункті 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 „Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" (зі
змінами) зазначено, що в разі, якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
04.10.2013 місцезнаходженням Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1 (т. 2
а.с.234).

Позивач про дату, час і місце судового
засідання повідомлявся за адресою,
зазначеною у витягу з Єдиного
Державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. Явка
представника позивача в судове
засідання обов`язковою не визнавалась.
За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
належним чином повідомляв позивача про
дату і місце слухання справи.

Довід заявника апеляційної скарги щодо
здійснення позивачем невід`ємних
поліпшень на орендованому об`єкті
призвели до створення нового об`єкту не
приймається судовою колегією з
підстав, зазначених вище.

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі та поясненнях відповідача,
відхиляються судовою колегією,
оскільки не підтверджені матеріалами
справи та належними доказами в
розумінні статті 34 Господарського
процесуального кодексу України,
зводяться до довільного тлумачення
скаржником норм законодавства та не
спростовують законних і обґрунтованих
висновків господарського суду першої
інстанції.

Отже, по результатам розгляду справи
судом апеляційної інстанції доводи
апеляційної скарги не знайшли свого
підтвердження, рішення суду першої
інстанції постановлено при повному
дослідженні та правильній оцінці судом
всіх обставин справи та правильному
застосуванні норм права, тому підстав
для скасування або зміни такого
рішення судова колегія не вбачає.

Відповідно до пункту 1 статті
103 Господарського процесуального
кодексу України апеляційна інстанція
за результатами розгляду апеляційної
скарги має право залишити рішення
місцевого господарського суду без
змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтею 101, пунктом 1 статті
103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу
Публічного акцонерного товариства
„Дочірній банк Сбербанку Россії"
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського
суду Автономної Республіки Крим від 05
грудня 2013 року у справі № 5002-4/11072.1-2008
залишити без змін.

Головуючий суддя
К.Г. Балюкова

Судді
Т.С. Видашенко

В.М. Плут

Розсилка:

1. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
(АДРЕСА_1) . Державна акціонерна
компанія „Хліб України" (вул.
Саксаганського, 1, м. Київ, 01033)

3. Публічне акціонерне товариство
„Дочірній банк Сбербанку Росії" (вул.
Володимирська, 46, м. Київ, 01034)

4. Кабінет Міністрів України (вул. М.
Грушевського, 12/2, м. Київ, 01033)

5. Фонд державного майна України (вул.
Кутузова, 18/9, м. Київ, 01601)

6. Регіональне відділення Фонду
державного майна України в Автономній
Республіці Крим та м.Севастополі (м-н
Повсталих, 6, м. Севастополь, 99008)

7. Прокуратура Автономної Республіки
Крим (вул. Севастопольська, 21, м.
Сімферополь, 95015) 8. Прокуратура міста
Севастополя (вул. Павліченко, 1, м.
Севастополь, 99011)