ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року Справа № 905/6005/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Барицької Т.Л.,

Дунаєвської Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну

скаргу Державного підприємства
«Вугілля України»

на постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 19 листопада 2013
року

у справі № 905/6005/13

господарського суду Донецької області

за позовом Державного
підприємства «Вугілля України»

до Державного
підприємства «Шахтоуправління
«Південнодонбаське №1»

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача Публічного
акціонерного товариства «Центренерго»

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача Публічного
акціонерного товариства «Центральна
збагачувальна фабрика

«Комсомольська»

про стягнення 301 251
грн. 50 коп.

за участю представників

позивача - Андрусенко Ю.С.

відповідача - не з'явився

третіх осіб - 1. не з'явився

2. не з'явився

ВСТАНОВИВ:

У 2013 році Державне підприємство
"Вугілля України" звернулося до
господарського суду Донецької області
з позовною заявою до Державного
підприємства "Шахтоуправління
"Південнодонбаське №1" Донецької
області про стягнення 301251 грн. 50 коп.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 04 вересня 2013 року за
власною ініціативою, на підставі ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України, залучено до участі у справі
третю особу, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - Публічне акціонерне
товариство "Центральна збагачувальна
фабрика "Комсомольська".

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 23 вересня 2013 року за
власною ініціативою, на підставі ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України, залучено до участі у справі
третю особу, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача - Публічне акціонерне
товариство "Центренерго".

Рішенням господарського суду
Донецької області від 18 жовтня 2013 року
(суддя Малікова Е.І.) залишеним без змін
постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 19 листопада 2013
року (судді Діброва Г.І., Бойченко К.І.,
Стойка О.В.) у задоволенні позовних
вимог Державного підприємства "Вугілля
України" до Державного підприємства
"Шахтоуправління "Південнодонбаське
№1" про стягнення 301251 грн. 50 коп.
відмовлено у повному обсязі в зв'язку з
недоведеністю.

Не погоджуючись з вищезазначеними
рішенням та постановою Державного
підприємства «Вугілля України»
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою в
якій просить постанову Донецького
апеляційного господарського суду від 19
листопада 2013 року та рішення
господарського суду Донецької області
від 18 жовтня 2013 року скасувати та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

В обґрунтування зазначених вимог
заявник касаційної скарги посилається
на неправильне застосування судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 19 квітня 2011 року між
Державним підприємством «Вугілля
України» (покупець) та Державним
підприємством «Шахтоуправління
«Південнодонбаське №1» (постачальник)
було укладено договір поставки вугілля
№02-11/1-ЕН, відповідно до умов якого
постачальник зобов'язався поставити
покупцю вугільну продукцію в
асортименті, за реквізитами та за
якісними характеристиками, наведеними
в договорі, а покупець зобов'язався
прийняти вугілля, оплатити його
вартість на умовах, встановлених
договором.

Постачальник гарантує, що вугілля, яке
постачається за договором, знаходиться
у його власності (п.1.5 договору).

Відповідно до п.2.1 договору, вугілля
постачається рівномірно добовими
обсягами протягом періоду поставки
залізничним транспортом у відкритих
напіввагонах вантажною швидкістю на
умовах DDP (залізнична станція
призначення) згідно з міжнародними
правилами тлумачення торгівельних
термінів «Інкотермс» в редакції 2000
року з урахуванням особливостей,
передбачених цим договором, та за
реквізитами покупця, зазначеними в
додатках до договору.

Згідно з п.п. 3.1.2, 3.1.3 договору,
постачальник зобов'язаний здійснювати
завантаження вугілля однорідної
якості всіх вагонів партії та по всій
глибині вагону в справні, очищені від
залишків попереднього вантажу, сміття,
тощо, вагони та у відповідності до
вимог завантаження, що ставляться
залізницею, в період з 15 листопада по 15
березня проводити профілактичні міри
щодо запобігання змерзанню вугілля у
дорозі (сушіння, переморожування,
промаслення тощо), відповідно до ДСТУ
4083-2002.

Пунктом 4.1 договору сторони
передбачили, що якість вугілля, що
поставляється за цим договором,
повинна відповідати умовам цього
договору.

Відповідно до п.п. 4.2, 4.3 договору,
вантажовідправники, ТЕС -
вантажоотримувачі, залізничні станції
відвантаження та призначення,
кількість, марки, базова якість,
терміни поставки, максимальний добовий
обсяг відвантаження вугілля на кожну
ТЕС, ціна та вартість вугілля
визначаються в додатках до договору.
Кількість вугілля по поставках в
додатках до договору зазначається на
підставі обсягів закупівлі, погоджених
покупцеві енергогенеруючими
компаніями/кінцевими споживачами у
відповідних періодах поставки.

За умовами 5.1 договору, приймання
вугілля за кількістю та якістю
здійснюється у відповідності з
вимогами Інструкцій держарбітражу при
раді Міністрів СРСР від 15 червня 1965
року №П-6 та від 25 квітня 1966 року №П-7 з
подальшими змінами та доповненнями,
положеннями про поставку продукції
виробничо-технічного призначення,
затвердженого постановою Ради
Міністрів СРСР від 25 липня 1988 року № 888,
ДСТУ 4096-2002 "Вугілля буре, кам'яне,
антрацит, горючі сланці та вугільні
брикети. Методи відбору та підготовки
проб для лабораторних випробувань";
ДСТУ 3472-96 «Вугілля буре, кам'яне та
антрацит»; Статуту залізниць України,
та нормативно-правових актів, виданих
відповідно до Статуту.

Відповідно до п.10.1 договору, даний
договір набирає чинності з дати його
підписання і діє до 30 квітня 2012 року.

Додатковою угодою №2 від 27 березня 2012
року до договору п.10.1 викладено в новій
редакції: «Цей договір набирає
чинності з 01 травня 2011 року і діє до 31
грудня 2012 року»

В свою чергу, 30 грудня 2011 року між
Публічним акціонерним товариством
"Центренерго" та Державним
підприємством "Вугілля України" був
укладений договір поставки вугілля
№ 111/6, відповідно до умов якого
постачальник постачає покупцю
вугільну продукцію в асортименті, по
реквізитах та за якісними
характеристиками, приведеними в
договорі.

На виконання умов укладеного між
позивачем та відповідачем договору №
02-11/1-ЕН від 19 квітня 2011 року у лютому 2012
року на адресу Вуглегірської ТЕС ПАТ
«Центренерго» було відвантажене
вугілля згідно з залізничними
накладними №53396883, №53396651, №53393765, №53425724,
№53425625, №53436150, №53438214, №53462842, №53460119,
№53460333, №53468583, №53470696, №53499604, №53497111,
№53500385, №53500377, №53506895, №53527073, №53533659,
№53541785, №53560769, №53567269, №53570404, №53568697,
№53594016, №53594081, №53593968, №53599551, №53593943,
№53625588, №53625554, №53634242, №53671053, №53690137,
№53698759, №53698742, №53718557, №53755443, №53755153,
№53747143, №53746947, №53747309, №53759437, №53768354,
№53768305, №53775443, №53755153, №53747143, №53746947,
№53747309, №53759437, №53768354, №53768305, №53778908,
№53778932, №53797361, №53858213, №53860151, №53858361,
№53872826 у 257 вагонах.

При прийнятті вугілля відповідно до
умов договору № 02-11/1-ЕН від 19 квітня 2011
року було виявлено, що вугілля надійшло
в змерзлому стані та щодо якого не
проводились профілактичні міри проти
змерзання оскільки вугілля не
відставало від бортів, що призвело до
неможливості його вивантаження без
попереднього розігріву, про що були
складені акти спільного опробування
вугілля: №534 від 03.02.2012р., №555 від
03.02.2012р., №574 від 04.02.2012р., №575 від 05.02.2012р.,
№592 від 06.02.2012р., №600 від 07.02.2012р., №593 від
06.02.2012р., №599 від 07.02.2012р., №602 від 07.02.2012р.,
№606 від 07.02.2012р., №608 від 07.02.2012р., №603 від
07.02.2012р., №601 від 07.02.2012р., №620 від 09.02.2012р.,
№617 від 08.02.2012р., №648 від 11.02.2012р., та акти
про змерзання вугільної продукції №649
від 11.02.2012р., №625 від 09.02.2012р., №649 від
11.02.2012р., №650 від 11.02.2012р., №627 від 09.02.2012р.,
№656 від 12.02.2012р., №656 від 12.02.2012р., №626 від
09.02.2012р., №663 від 12.02.2012р., №664 від 12.02.2012р.,
№664 від 12.02.2012р., №658 від 12.02.2012р., №658 від
12.02.2012р., №668 від 13.02.2012р., №668 від 13.02.2012р.,
№697 від 14.02.2012р., №697 від 14.02.2012р., №699 від
14.02.2012р., №678 від 13.02.2012р., №710 від 15.02.2012р.,
№710 від 15.02.2012р., №698 від 14.02.2012р., №698 від
14.02.2012р., №715 від 15.02.2012р., №717 від 15.02.2012р.,
№715 від 15.02.2012р., №717 від 15.02.2012р., №732 від
15.02.2012р., №729 від 15.02.2012р., №746 від 16.02.2012р.,
№750 від 16.02.2012р., №745 від 16.02.2012р.

Крім того, відповідно до п.13 Правил
перевезення вантажів, які змерзаються,
затверджених Наказом Міністерства
транспорту України від 21 листопада 2000
року №644 були складені акти загальної
форми за участю представника
залізниці, що засвідчують факт
надходження вугілля у змерзлому стані,
щодо якого не проводилась профілактика
змерзання, а саме: акти загальної форми
ГУ-23 б/н від 01 лютого 2012 року, б/н від 01
лютого 2012 року, б/н від 01 лютого 2012 року,
б/н від 02 лютого 2012 року, б/н від 04
лютого 2012 року, б/н від 04 лютого 2012 року,
б/н від 04 лютого 2012 року, б/н від 05 лютого
2012 року, б/н від 06 лютого 2012 року, б/н від
07 лютого 2012 року, б/н від 07 лютого 2012
року, б/н від 08 лютого 2012 року, б/н від 08
лютого 2012 року, б/н від 09 лютого 2012 року,
б/н від 10 лютого 2012 року, б/н від 10
лютого 2012 року, №31 від 11 лютого 2012 року,
№29 від 11 лютого 2012 року, №36 від 12 лютого
2012 року, №39 від 13 лютого 2012 року, №48 від
15 лютого 2012 року. До вищезазначених
актів загальної форми ГУ-23 оформлені
акти доповнення за участю представника
залізниці, депутата Світлодарської
міської ради та представника
громадськості, в яких засвідчені факти
надходження вугілля у змерзлому стані
та заходи, що були проведені для
відновлення сипучості вугілля.

Внаслідок чого, Публічним акціонерним
товариством «Центренерго» були
понесені додаткові витрати на загальну
суму 295344 грн. 60 коп., що підтверджується
відомостями за користування вагонами:
№03020084, №04020085, №04020086, №06020090, №06020092,
№0620092, №07020094, №08020096, №08020097, №08020098,
№08020099, №09020100, №09020102, №100200103, №11020104,
№12020107, №12020108, №13020110, №13020111, №14020116,
№14020118, №14020119, №15020120, №15020122, №150201123,
№16020124, №16020125, №16020126, та переліками ТЕХ
ПД №249, №242, №230, №257, №344, №264, №237, №263,
№243, №184, №249, №158.

Публічне акціонерне товариство
«Центренерго», як вантажоотримувач,
звернулося до господарського суду м.
Києва про стягнення з ДП "Вугілля
України" збитків у відповідності до
договору поставки вугілля №111/6 від 30
грудня 2011 року. Рішенням
господарського суду м. Києва від 12
жовтня 2012 року у справі №5011-69/8789-2012, з
Державного підприємства «Вугілля
України» на користь Публічного
акціонерного товариства «Центренерго»
було стягнуто збитки в сумі 295 344 грн. 60
коп. Виконання Державним підприємством
"Вугілля України" рішення
господарського суду міста Києва від 12
жовтня 2012 року у справі №5011-69/8789-2012
підтверджується заявою № 2387/02 від 06
грудня 2012 року про припинення
зобов'язань шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог.

Враховуючи наведене, позивач звернувся
із позовом до господарського суду
Донецької області про стягнення з
відповідача збитків у розмірі 301 251 грн.
50 коп. на підставі договору поставки.

Дослідивши фактичні обставини справи,
оцінивши докази, які їх підтверджують,
надавши правову оцінку відносинам
сторін і виходячи з фактів,
встановлених у процесі розгляду
справи, правових норм, які підлягають
застосуванню, та матеріалів справи,
судова колегія дійшла висновку, що:

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу
України встановлено, що збитками
визначаються втрати, яких особа
зазнала у зв'язку із знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права, а
також доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є
склад правопорушення, який включає
наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв'язок між діями або
бездіяльністю винної особи та
збитками.

Збитки - це витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або дотримання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною у
відповідності до ст. 224 Господарського
кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу
України визначений вичерпний перелік
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, зокрема:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково втрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною;
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною; матеріальна
компенсація моральної шкоди у
випадках, передбачених законом,
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду
факт заподіяння йому збитків, розмір
зазначених збитків та докази
невиконання зобов'язань та
причинно-наслідковий зв'язок між
невиконанням зобов'язань та
заподіяними збитками. При визначенні
розміру збитків, заподіяних порушенням
господарських договорів, береться до
уваги вид (склад) збитків та наслідки
порушення договірних зобов'язань для
підприємства. Тоді як відповідачу
потрібно довести відсутність його вини
у спричиненні збитків позивачу.

Позивач під час звернення до суду із
позовом зазначав, що нібито поніс
збитки через невиконання саме
відповідачем умов договору в частині
здійснення профілактичних заходів
проти змерзання вугілля.

Згідно приписів ст. 228 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин, який відшкодував збитки, має
право стягнути збитки з третіх осіб у
порядку регресу.

Відповідно до норми ст. 623 Цивільного
кодексу України, сторона, яка порушила
зобов'язання повинна відшкодувати
заподіяні в результаті цього збитки.
При цьому розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується
кредитором.

Суди попередніх інстанцій дійшли
вірного висновку, що в даному випадку
вантажовідправником по спірній
поставці вугілля є третя особа -
Публічне акціонерне товариство
«Центральна збагачувальна фабрика
«Комсомольська», яка є
правонаступником Асоціації
«Фінансових, промислових та
торгівельних підприємств «Донбаський
Розрахунково - Фінансовий Центр», а не
відповідач по справі - Державне
підприємство «Шахтоуправління
«Південнодонбаське №1», який
відповідно до умов укладеного між ними
договору №180 від 15 липня 2009 року,
замовник (ДП «Шахтоуправління
«Південнодонбаське №1») тільки передає
на переробку виконавцю (Асоціації
«Фінансових, промислових та
торгівельних підприємств «Донбаський
Розрахунково - Фінансовий Центр»)
рядове вугілля для збагачення, а
виконавець приймає вугілля, збагачує
його і передає замовнику продукти
збагачення.

Також в матеріалах справи відсутні
належні та допустимі докази відповідно
до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського
процесуального кодексу України
наявності в даному випадку
суб'єктивної та об'єктивної сторони
спричинених саме відповідачем збитків
позивачу саме у визначеному ним
розмірі. До того ж позивач не довів суду
належними засобами доказування, згідно
норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського
процесуального кодексу України,
виконання ним належними чином своїх
договірних зобов'язань в частині
обов'язкового дотримання вимог
Інструкцій П-7 в частині оформлення
приймання вугілля за якістю, оскільки
суду не надані акти такого приймання.

Враховуючи наведене, колегія суддів
Вищого господарського суду
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що позивачем не
доведено об'єктивну та суб'єктивну
сторони спричинених відповідачем
збитків, зокрема, причинно-наслідковий
зв'язок між неналежним виконанням саме
відповідачем договірних зобов'язань за
договором поставки № 02-11/1-ЕН від 19
квітня 2011 року та спричиненими
позивачу вантажовідправником
збитками саме у розмірі 301 251 грн. 50 грн.,
тоді як відповідачем доведено
відсутність його вини.

Таким чином, господарськими судами
правомірно було відмовлено Державному
підприємству "Вугілля України", м. Київ
у задоволенні позовних вимог про
стягнення з Державного підприємства
«Шахтоуправління «Південнодонбаське
№1», збитків у розмірі 301 251 грн. 50 грн.

Колегія суддів вищого господарського
суду дійшла висновку про те, що
оскаржувана постанова суду
апеляційної інстанції та рішення суду
першої інстанції прийняті з повним,
всебічним та об'єктивним з'ясуванням
обставин, які мають значення для
справи, а також з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим, правові підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Таким чином, доводи заявника
касаційних скарг про порушення і
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
під час прийняття оскаржуваних
процесуальних документів не знайшли
свого підтвердження, в зв'язку з чим
підстав для зміни чи скасування
законного та обґрунтованого судового
рішення колегія суддів Вищого
господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що постанову суду
апеляційної інстанції слід залишити
без змін, а касаційну скаргу - без
задоволення.

На підставі наведеного вище і
керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу
України,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного
підприємства «Вугілля України»
залишити без задоволення.

2. Постанову Донецького
апеляційного господарського суду від 19
листопада 2013 року зі справи № 905/6005/13
залишити без змін.

Головуючий суддя
І. А. Плюшко

Судді
Т. Л. Барицька

Н. Г. Дунаєвська