ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"11" лютого 2014 р.
Справа № 911/3077/13

Господарський суд Київської області у
складі судді Зайця Д.Г., розглянувши
заяву Комунального підприємства
Київської обласної ради
«Тетіївтепломережа» про розстрочку
виконання рішення

у справі за позовом Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України», м. Київ

до Комунального підприємства
Київської обласної ради
«Тетіївтепломережа», Київська область,
м. Тетіїв

про стягнення 242336,36 грн.

за участю представників:

від позивача (кредитор): Сидоренко А.С.
(довіреність №14-58 від 22 березня 2013
року);

від відповідача (боржник): Мамаєв Ю.Д.
(довіреність б/н від 28 січня 2014 року).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 20 серпня 2013 року
у справі №911/3077/13 за позовом
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» до Комунального
підприємства Київської обласної ради
«Тетіївтепломережа» про стягнення
242336,36 грн. позовні вимоги задоволено
частково.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 15 жовтня 2013
року у справі №911/3077/13 рішення
господарського суду Київської області
від 20 серпня 2013 року залишено без змін.

На виконання рішення господарського
суду Київської області від 20 серпня 2013
року видано наказ від 28 жовтня 2013 року.

Постановою Вищого господарського суду
України від 5 грудня 2013 року касаційну
скаргу Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» залишено
без задоволення, постанову Київського
апеляційного господарського суду від 15
жовтня 2013 року у справі №911/3077/13
залишено без змін.

Через канцелярію господарського суду
Київської області від Комунального
підприємства Київської обласної ради
«Тетіївтепломережа» надійшла заява б/н
б/д (вх. №1524/14 від 29 січня 2014 року) про
розстрочку виконання рішення.

В обґрунтування заяви про розстрочку
виконання рішення суду боржник
посилається на те, що кредитор не
прийняв фінансові казначейські
векселі, як платіж за природній газ.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України
«Про державний бюджет України на 2014
рік» від 16 січня 2014 року за №719-VII
підприємства, які надають послуги з
виробництва, транспортування,
постачання теплової енергії, та
підприємства, які надають послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, мають право погашати
кредиторську заборгованість перед
постачальниками природного газу
виданими фінансовими казначейськими
векселями, а постачальники природного
газу зобов'язані приймати фінансові
казначейські векселі для погашення
заборгованості таких підприємств за
використаний природний газ.

Неможливість виконання рішення
господарського суду Київської області
від 20 серпня 2013 року №911/3077/13 боржник
обгрунтовує тим, що перебуває у тяжкому
фінансовому становищі, яке виникло
саме з вини Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України», яка не
приймає передбачені законом засоби
погашення боргів.

На підставі викладеного, в зазначеній
заяві б/н б/д (вх. №1524/14 від 29 січня 2014
року) про розстрочку виконання рішення
суду від 20 серпня 2013 року у справі
911/3077/13 боржник просить надати
розстрочку виконання рішення суду
строком на 12 місяців з дня винесення
рішення рівними частками по 17737,26 грн.
на місяць.

Представник кредитора проти
задоволення зазначеної заяви боржника
заперечує з посиланнями на те, що тяжке
фінансове становище відповідача не є
винятковою обставиною в розумінні ст.
121 ГПК України, за наявності якої
можливе надання розстрочки виконання
рішення.

Крім того, представник кредитора
зазначив, що надання розстрочки
виконання рішень суду у даній справі
погіршить тяжкий фінансовий стан
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України», що підтверджується
консолідованим звітом про фінансові
результати (звіт про сукупний дохід) за
1 півріччя 2013 року та консолідованим
балансом (звіт про фінансовий стан) на 30
червня 2013 року.

Також, щодо твердження боржника про
небажання Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» приймати
фінансові казначейські векселі
кредитор зазначає, що Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» не проводила передбачені
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 серпня 2013 року №683 «Деякі питання
випуску фінансових казначейських
векселів» взаєморозрахунки у зв'язку з
відсутністю у позивача можливості
бездисконтної монетизації отриманих
векселів. Крім того, передбачені
розрахунки привели б до відволікання
обігових коштів Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» на строк до 5 років, що, в свою
чергу, спричинило б несвоєчасне
проведення розрахунків, як з
постачальниками імпортного природного
газу, так і з державним бюджетом.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
врахувавши матеріальні інтереси
сторін, їх фінансовий стан, суд не
вбачає підстав для задоволення заяви
про розстрочку виконання рішення суду
у справі №911/3077/13 з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 121 ГПК України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора і у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Наведені боржником підстави для
розстрочки виконання судового рішення,
зокрема, тяжке фінансове становище, не
є тією виключною обставиною щодо
розстрочки виконання судового рішення
в розумінні статті 121 ГПК України.

Крім того, в разі задоволення судом
зазначеної заяви, будуть порушені
матеріальні інтереси позивача, що може
призвести до негативних наслідків для
нього та матиме дискримінаційний
характер відносно його прав та
інтересів, оскільки, підприємство
позивача не є газовидобувною
компанією, а є лише постачальником
імпортованого природного газу.
Несвоєчасна сплата боржником грошових
коштів за поставлений позивачем газ
може призвести до невиконання
позивачем своїх грошових зобов'язань
перед іноземними постачальниками.

Відповідно до пунктів 7.1.2, 7.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 жовтня 2012 року за №9 «Про
деякі питання практики виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів України» розстрочка означає
виконання рішення частками,
встановленими господарським судом, з
певним інтервалом у часі. Строки
виконання кожної частки також повинні
визначатись господарським судом. При
цьому, слід мати на увазі, що розстрочка
можлива при виконанні рішення, яке
стосується предметів, що діляться
(гроші, майно, не визначене
індивідуальними ознаками; декілька
індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом.

При цьому, вирішуючи питання про
відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо юридичної особи -
наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення.

Крім того, в п. 10 постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження» від 26 грудня 2003 року за №14
зазначено, що при вирішенні заяв
державного виконавця чи сторони про
відстрочку або розстрочку виконання
рішення, встановлення або зміну
способу й порядку його виконання суду
потрібно мати на увазі, що відповідно
до ст. 351 ЦПК України і ст. 121 ГПК України
їх задоволення можливе лише у
виняткових випадках, які суд визначає
виходячи з особливого характеру
обставин, що ускладнюють або
виключають виконання рішення.

Відтак, враховуючи той факт, що
обставини, покладені відповідачем в
основу обґрунтування поданої заяви не
є винятковими обставинами у розумінні
ст. 121 ГПК України, суд дійшов висновку
щодо відмови в задоволенні заяви
Комунального підприємства Київської
обласної ради «Тетіївтепломережа про
розстрочку виконання рішення
господарського суду Київської області
від 20 серпня 2013 року у справі 911/077/13.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
мають право оскаржувати судові рішення
господарського суду в установленому
цим Кодексом порядку.

Тобто, господарський процесуальний
кодекс України містить імперативні
норми, що визначають випадки, в яких
учасник судового процесу має право
оскаржити ухвалу суду в апеляційному
чи касаційному порядку.

Так, в силу п. 20 ч. 1 ст. 106 ГПК України
окремо від рішення місцевого
господарського суду можуть бути
оскаржені в апеляційному порядку
ухвали місцевого господарського суду
про відстрочку або розстрочку
виконання рішення, ухвали, постанови,
зміни способу та порядку їх виконання.

При цьому, вказаною нормою визначено
вичерпний перелік ухвал, які можуть
бути предметом апеляційного
оскарження.

Про відстрочку або розстрочку
виконання рішення, ухвали, постанови,
зміну способу та порядку їх виконання
виноситься ухвала, яка може бути
оскаржена у встановленому порядку. В
необхідних випадках ухвала
надсилається установі банку за
місцезнаходженням боржника або
державному виконавцю (ч. 3 ст. 121 ГПК
України).

Однак, статтею 121 ГПК України не
передбачено право сторони на
оскарження ухвали про відмову в
задоволенні заяви про відстрочку або
розстрочку виконання рішення
господарського суду.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 86, 121 ГПК України, господарський
суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Комунальному
підприємству Київської обласної ради
«Тетіївтепломережа» у задоволені
заяви про розстрочку виконання рішення
суду від 20 серпня 2013 року у справі
№911/3077/13.

2. Копію ухвали надіслати сторонам
у справі.

Суддя
Заєць Д.Г.