ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

06 лютого 2014 р.
Справа № 7/159-09

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Банаська О.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "ОТП Банк", м.Київ

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
м.Вінниця

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
на стороні відповідача -ТОВ
"ВКП"Техногаз", м.Вінниця

про звернення стягнення на заставлене
майно

за участю секретаря судового засідання
Миколюк М.Г.

за участю представників:

позивача : Довгаль І.О., довіреність від
11.01.2014 року, паспорт серії НОМЕР_1,
виданий Ленінським ВМ ВМВ УМВС України
у Вінницькій області 24.02.2005 року.

відповідача (скаржника): ОСОБА_3,
довіреність від 03.09.2013 року, паспорт
серії НОМЕР_2 виданий Замостянським РВ
УМВС України у Вінницькій області від
20.10.1999 року.

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
на стороні відповідача ТОВ
"ВКП"Техногаз": Швидкий І.В., довіреність
від 17.01.2012 року, паспорт НОМЕР_3 виданий
Ленінським РВ УМВС України у
Вінницькій області, 07.05.1996 року..

Відділу примусового виконання рішень
ДВС України: Левицький О.В., головний
спеціаліст сектору представництва
інтересів держави в судах Головного
управління юстиції у Вінницькій
області, довіреність № 4.4-03/4.4/1687 від
25.12.2013 року, посвідчення ВІ № 019 від 05.11.07
року.

ВСТАНОВИВ :

Подано позов про звернення стягнення
на заставлене майно фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 згідно
договору застави № PL
08-277/В00 від 04.06.2008 року, а саме: АГНКМС М-45,
яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 а
кошти направлені від реалізації
предмета застави направити на
погашення загальної заборгованості в
сумі 3571079,36 доларів США та 2333723,69 гривень
перед ЗАТ "ОТП Банк" на користь
Закритого акціонерного товариства
"ОТП Банк" по ряду кредитних договорів
укладених між позивачем та ТОВ
"Виробничо-комерційне підприємство
"Техногаз"".

Ухвалою суду від 30.06.2009 року порушено
провадження у справі
№ 7/159-09.

22.09.2010 року у справі № 7/159-09 винесено
рішення яким позов задоволено повністю
позов задоволено повністю - звернуто
стягнення на предмет застави Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного Товариства
"ОТП Банк" за Договором застави
№ PL 08-277/В00
від 04.06.2008 року, а саме: АГНКМС М-45, яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а
кошти отримані від реалізації предмета
застави, направлено на погашення
загальної заборгованості в сумі 3 571
079,36 (три мільйони п'ятсот сімдесят одна
тисяча сімдесят дев'ять, 36/100) доларів
США та 2 333 723,69 (два мільйони триста
тридцять три тисячі сімсот двадцять
три, 69/100 ) гривні перед Публічним
акціонерним товариством "ОТП Банк", а
також стягнуто з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
"ОТП Банк"- 25 500 грн. 00 коп. -
відшкодування витрат пов'язаних зі
сплатою державного мита та 312 грн. 50 коп.
- відшкодування витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

06.04.2010 року відповідно до рішення
Господарського суду Вінницької
області від 22.09.2009 року у справі № 7/159-09,
яке набрало законної сили
25.02.2010 року видано відповідний наказ.

24.12.2013 року до суду надійшла скарга № 7
від 24.12.2013 року Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на дії відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України.

Ухвалою від 25.12.2013 року призначено
судове засідання для розгляду вказаної
скарги.

28.01.2014 року до суду надійшло пояснення
ТОВ "ВКП "Техногаз" № 0023 в якому останнє
вважає скаргу обгрунтованою, а також
вказує на те, що дії відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України в
частині збирання інформації про інше
майно заставодавця та наміри продавати
таке майно є незаконними.

Ухвалою від 29.01.2014 року розгляд справи
відкладено до 06.02.2014 року в зв'язку з
неподанням органом ДВС витребуваних
доказів.

05.02.2014 року представником відділу
примусового виконання рішень ДВС
України подано витребувані матеріали
виконавчого провадження, а також
заперечення на скаргу (б/н від 05.02.2014
року) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
в якому останній просить суд в
задоволенні скарги відмовити вважаючи
вимоги скарги безпідставними,
необгрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню позаяк
оскаржувані дії по направленню запиту
до Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м.Києві винесено
на підставі та у відповідності до
вимог Закону України "Про виконавче
провадження".

В судовому засіданні представник
позивача в усному поясненні поклався
на розсуд суду щодо вирішення поданої
скарги.

Заслухавши пояснення представників
боржника, третьої особи та відділу
примусового виконання рішень ДВС
України дослідивши матеріали
виконавчого провадження по виконанню
наказу виданого 06.04.2010 року
господарським судом Вінницької
області у справі № 7/159-09 судом
встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
20.01.2011 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
ДВС України винесено постанову ВП
№ 23801472 про відкриття
виконавчого провадження щодо
виконання дублікату наказу
господарського суду Вінницької
області від 06.04.2010 року по справі
№ 7/159-09.

На підставі подання начальника відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Калевича В.А. від 28.11.2011 року постановою
голови Державної виконавчої служби
України від 29.11.2012 року утворено
виконавчу групу щодо виконання наказу
господарського суду Вінницької
області від 06.04.2010 року № 7/159-09.

26.12.2011 року в рамках відкритого
виконавчого провадження складено акт
опису й арешту майна, а саме: АГНКМС М-45,
яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 яке
передано на відповідальне зберігання
начальнику АГНКМС М-45 Цвінчуку В.Г..

У зв'язку із відсутністю добровільного
виконання рішення господарського суду
у визначений в постанові строк 18.07.2013
року державним виконавцем винесено
постанову про стягнення з ФОП ОСОБА_1
виконавчого збору в сумі 357 107,93 доларів
США та 233 372,36 грн..

Також 18.07.2013 року державним виконавцем
винесено постанову про призначення
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності-суб'єкта господарювання для
участі у виконавчому провадженні.

31.07.2013 року начальником відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
надіслано на адресу Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м.Києві (Другий відділ державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно) запит № 13-0-35-90/5-9 про надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно.

Листом від 11.12.2013 року № К-14971/5-9, №
К-1619/5-9 відділ примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби на
запити боржника повідомив про те, що
запити про надання інформації з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно здійснені з метою
забезпечення стягнення виконавчого
збору у повному обсязі оскільки існує
велика ймовірність того, що коштів від
реалізації заставного майна буде
недостатньо для задоволення в повному
обсязі вимог стягувача і відповідно
для повного погашення виконавчого
збору.

Обгрунтовуючи подану скаргу скаржник
посилається на неправомірність дій
державного виконавця щодо направлення
запиту до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.Києві
(Другий відділ державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно) про
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
з метою забезпечення задоволення вимог
про стягнення виконавчого збору не за
рахунок заставного майна, а іншого
майна належного боржнику.

За результатами встановлених обставин
суд дійшов наступних висновків.

Умови і порядок виконання рішень судів
регламентовані Законом України "Про
виконавче провадження" та Інструкцією
з організації примусового виконання
рішень затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 02.04.2012
року № 512/5.

Згідно ст.1 Закону України "Про
виконавче провадження" (в редакції
чинній на момент вчинення оспорюваної
дії) виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України
"Про виконавче провадження" (в редакції
чинній на момент вчинення оспорюваної
дії) державному виконавцю повинні бути
безоплатно надані у встановлений ним
строк інформація, документи або їх
копії, необхідні для здійснення його
повноважень.

Частинами 1, 3 ст. 6 Закону України "Про
виконавче провадження" (в редакції
чинній на момент вчинення оспорюваної
дії) визначено, що державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом.

Пунктом 1.5 Інструкції з організації
примусового виконання рішень (в
редакції чинній на момент вчинення
оспорюваної дії) встановлено, що під
час здійснення виконавчого
провадження державний виконавець
приймає рішення шляхом винесення
постанов, попереджень, внесення подань,
складання актів та протоколів, надання
доручень, розпоряджень, вимог, подання
запитів, заяв, повідомлень або інших
процесуальних документів у випадках,
передбачених Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 1.10 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень (в редакції чинній на момент
вчинення оспорюваної дії) запит
державного виконавця про надання
необхідної інформації для здійснення
виконавчих дій повинен бути
вмотивованим та встановлювати
обґрунтований строк для надання
інформації.

Враховуючи наведені вище приписи
Закону та Інструкції суд приходить до
переконливого висновку, що подання
відділом примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України на
адресу Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м.Києві (Другий
відділ державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно) запиту про
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
є рішенням, яке може бути оскаржено в
порядку передбаченому Законом.

Даючи оцінку правомірності такого
рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, абз.2 ч.2 ст.11 Закону
України "Про виконавче провадження" (в
редакції чинній на момент вчинення
оспорюваної дії) державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому державний виконавець
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 3 ч.3 ст.11 Закону України "Про
виконавче провадження" (в редакції
чинній на момент вчинення оспорюваної
дії) визначено, що з метою захисту
інтересів стягувача одержувати
безоплатно від органів, установ,
організацій, посадових осіб, сторін та
учасників виконавчого провадження
необхідні для проведення виконавчих
дій пояснення, довідки та іншу
інформацію, у тому числі конфіденційну.

Згідно приписів ч.6 ст. 52 ЗУ "Про
виконавче провадження" (в редакції
чинній на момент вчинення оспорюваної
дії) стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження.

Порядок звернення стягнення на
заставлене майно регламентовано ст.54
Закону України "Про виконавче
провадження" (в редакції чинній на
момент вчинення оспорюваної дії)
відповідно до частини 1 якої звернення
стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Частинами 2, 6 цієї статті встановлено,
що у разі якщо коштів, що надійшли від
реалізації заставленого майна,
недостатньо для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя за
виконавчим документом, на підставі
якого звернуто стягнення на заставлене
майно, такий документ повертається
стягувачу-заставодержателю в порядку,
встановленому пунктом 8 частини першої
статті 47 цього Закону.

За рахунок коштів, що надійшли від
реалізації заставленого майна,
здійснюються утримання, передбачені
статтею 43 цього Закону, після чого
кошти використовуються для
задоволення вимог заставодержателя. У
разі якщо заставодержатель не є
стягувачем у виконавчому провадженні,
йому виплачуються кошти після
належного підтвердження права на
заставлене майно. У разі задоволення в
повному обсязі вимог заставодержателя
залишок коштів використовується для
задоволення вимог інших стягувачів у
порядку, встановленому цим Законом.

Частинами 1, 2 статті 43 Закону України
"Про виконавче провадження" (в редакції
чинній на момент вчинення оспорюваної
дії) передбачено, що розподіл стягнутих
державним виконавцем з боржника за
виконавчим провадженням грошових сум
(у тому числі одержаної від реалізації
майна боржника) здійснюється у такому
порядку: в першу чергу повертається
авансовий внесок сторін та інших осіб
на проведення виконавчих дій; в другу
чергу компенсуються витрати Державної
виконавчої служби на здійснення
виконавчих дій, не покриті авансовим
внеском сторін та інших осіб; у третю
чергу задовольняються вимоги
стягувача та стягується виконавчий
збір у розмірі 10 відсотків фактично
стягнутої суми; у четверту чергу
стягуються штрафи, накладені державним
виконавцем відповідно до вимог цього
Закону.

При цьому розподіл грошових сум у
черговості, зазначеній у частині
першій цієї статті, здійснюється по
мірі їх стягнення.

Згідно п.1 ч.1, ч.6 ст.44 Закону України
"Про виконавче провадження" (в редакції
чинній на момент вчинення оспорюваної
дії) у разі якщо сума, стягнута з
боржника, недостатня для задоволення
всіх вимог за виконавчими документами,
вона розподіляється державним
виконавцем між стягувачами в порядку
черговості, встановленому цією статтею
- у першу чергу задовольняються
забезпечені заставою вимоги щодо
стягнення з вартості заставленого
майна. Вимоги стягувачів кожної
наступної черги задовольняються після
задоволення в повному обсязі вимог
стягувачів попередньої черги. У разі
якщо стягнута сума недостатня для
задоволення в повному обсязі усіх
вимог однієї черги, вимоги
задовольняються пропорційно до
належної кожному стягувачу суми.
Вимоги стягувачів щодо виплати
заборгованості із заробітної плати
задовольняються в порядку надходження
виконавчих документів. Стягнута з
боржника сума розподіляється між
стягувачами згідно з виконавчими
документами, за якими відкрито
виконавчі провадження на день
зарахування стягнутої суми на
відповідний рахунок органу державної
виконавчої служби.

Пунктом 8 ч.1 ст.47 Закону України "Про
виконавче провадження" (в редакції
чинній на момент вчинення оспорюваної
дії) визначено, що виконавчий документ,
на підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо
коштів, що надійшли від реалізації
заставленого майна, недостатньо для
задоволення вимог
стягувача-заставодержателя за
виконавчим документом, на підставі
якого звернуто стягнення на заставлене
майно.

Аналіз наведених вище норм Закону
України "Про виконавче провадження"
приводить суд до висновку про те, що у
випадку виконання виконавчого
документа яким передбачається
звернення стягнення на заставлене
майно за рахунок коштів отриманих від
реалізації останнього здійснюється, з
поміж іншого, утримання виконавчого
збору у розмірі 10 відсотків від
фактично стягнутої суми.

При цьому у випадку недостатності
коштів отриманих від реалізації
заставленого майна для задоволення
вимог стягувача (-ів) виконавчий
документ, який передбачає звернення
стягнення на заставлене майно,
повертається стягувачу.

Як вбачається із матеріалів справи
виконавчий документ - наказ
господарського суду Вінницької
області від 06.04.2010 року № 7/159-09 -
передбачає звернення стягнення на
предмет застави Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного Товариства
"ОТП Банк" за Договором застави № PL
08-277/В00 від 04.06.2008 року, а саме: АГНКМС М-45,
яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Також матеріалами виконавчого
провадження підтверджується, що 26.12.2011
року складено акт опису й арешту
вказаного у виконавчому документі
заставного майна, а саме: АГНКМС М-45, яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а
18.07.2013 року державним виконавцем
винесено постанову про призначення
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності-суб'єкта господарювання для
участі у виконавчому провадженні з
метою визначення ринкової вартості
зазначеного вище майна.

Із матеріалів справи слідує, що
виконавче провадження відкрите
виключно на підставі наказу
господарського суду Вінницької
області від 06.04.2010 року
№ 7/159-09, передбачає звернення
стягнення на заставлене майно і не
являється зведеним, що власне і не
заперечується учасниками сторонами
виконавчого провадження та органом
ДВС.

Таким чином при наявності виконавчого
провадження відкритого на виконання
наказу, який передбачає звернення
стягнення на конкретно визначене
заставлене майно, яке не являється
нерухомим, подання відділом
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
запиту до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.Києві
(Другий відділ державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно) про
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
щодо наявності у боржника нерухомого
майна з метою забезпечення стягнення
виконавчого збору у повному обсязі
суперечить наведеним вище
законодавчим приписам виходячи з чого
доводи скаржника щодо невідповідності
вказаної дії нормам діючого
законодавства являються правомірними,
а тому підлягають визнанню судом
незаконним.

Відповідно до ч.3 ст.1212 ГПК України за
результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, яка надсилається
стягувачеві, боржникові та органові
виконання судових рішень.

Як наголошується в п.9.13 Постанові
Пленуму Вищого господарського суду
від 17.10.2012 року "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України"
№ 9 за результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 86, 115, 1212 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Скаргу Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 № 7 від 24.12.2013 року на дії відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України в
частині збирання інформації про
нерухоме майно належне Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 при здійсненні
виконавчого провадження з примусового
виконання наказу господарського суду
Вінницької області від 06.04.2010 року №
7/159-09 задовольнити повністю.

2. Визнати незаконними дії відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
щодо подання запиту від 30.07.2013 року
№ 13-0-35-90/5-9 до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м.Києві (Другий
відділ державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно) про надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно.

Суддя Банасько
О.О.

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи.