ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2014 р.
Справа № 914/4480/13

За позовом: Публічного акціонерного
товариства «БАНК КІПРУ», м. Київ

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Винники

про: стягнення 314 169,58 грн. та
зобов'язання звільнити приміщення,

Суддя О. Долінська

При секретарі Н.Вашкевич

За участю представників:

позивача: Перців Д.П. - дов. №д-671від
15.10.2013 р.

відповідача: не з'явився.

Представникам сторін роз'яснено
права та обов'язки передбачені ст.ст. 20,
22 ГПК України. Заяв про відвід судді не
подавалось. Клопотань про технічну
фіксацію судового процесу не
поступало.

На розгляд господарського суду
Львівської області поступив позов
Публічного акціонерного товариства
«БАНК КІПРУ» до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
314 169,58 грн. та зобов'язання звільнити
приміщення. Ухвалою від 26.11.2013 р.
порушено провадження у справі, розгляд
справи призначено на 05.12.2013р.

Рух справи відображено у
відповідних ухвалах суду, які
містяться в матеріалах справи.

Позовні вимоги обґрунтовуються
тим, що відповідач в порушення умов
договору оренди нерухомого майна від
01.09.2012 р., не здійснив в повному обсязі
оплату за користування (оренду)
приміщення по АДРЕСА_1, за період з
жовтня 2012 р. по квітень 2013 р., внаслідок
чого виникла основна заборгованість
відповідача перед позивачем в сумі 170
604,00 грн.

Дані факти встановлені рішенням
господарського суду Львівської
області від 27.08.2013 р. у справі №914/2571/13,
залишеного в силі постановою від 07.11.2013
р. Львівським апеляційним
господарським судом. В зв'язку з тим,

Що відповідачем не вчинено жодних дій
щодо належної передачі приміщення та
підписання Акту приймання передачі та
досі не сплачена основна
заборгованість з орендної плати в сумі
170 604,00 грн., просить: стягнути з
відповідача на користь позивача
заборгованість в сумі 314 169,58 грн. з яких:
17 948,44 грн. пеня, 3 757,14 грн. + 3% річних та 292
462,00 неустойка і виселити ФОП ОСОБА_1 з
нежитлових приміщень загальною площею
609,3 кв.м. розташованих за адресою:
АДРЕСА_1 та передати вказані приміщення
ПАТ «Банк Кіпру», а також стягнути з
відповідача на користь позивача судові
витрати в сумі 7 430,39 грн.

В судове засідання 27.01.2014 р.
представник позивача з'явився, позов
підтримав з підстав викладених у
позовній заяві, вимоги ухвали суду від
20.01.2014 р. виконав.

В судове засідання 27.01.2014 р.
відповідач явку уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив, незважаючи на те, що
належним чином був повідомлений про
час та місце розгляду справи судом,
відзиву на позов не подав, вимог ухвали
суду від 20.01.2014 р. не виконав.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
у ній матеріалами, відповідно до ст.75
Господарського процесуального кодексу
України.

В судовому засіданні 27.01.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи
в їх сукупності, оглянувши оригінали
документів, суд встановив.

01.09.2012 р. між Пат "БАНК КІПРУ" (далі -
"Позивач") та Фізичною
особиою-підприємцем ОСОБА_1 (далі
-Відповідач) було укладено договір
оренди нерухомого майна (далі -
Договір).

Відповідно до п. 1.1. даного Договору,
орендодавець передає, а орендар бере у
строкове платне користування (оренду)
нежитлові приміщення загальною площею
609,3 кв.м., розташовані за адресою:
АДРЕСА_1(надалі - Об'єкт оренди.

Згідно п. 2.1. цього Договору,
передавання Об'єкту оренди орендарю
здійснюється за Актом приймання -
передачі, який є додатком до цього
Договору та становить його невід'ємну
частину.

Строк оренди приміщення встановлено п.
11.1 договору оренди та складає один рік.
Обчислення строку оренди починається з
моменту передачі орендарю

Об'єкту оренди за актом
прийому-передачі (пункт 11.2 Договору
оренди). Передача Об'єкту оренди в
оренду відповідачу підтверджується
Актом №1 приймання та передачі Об'єкту
оренди від 01.09.2012 р.

Пунктом 4.1. Договору сторони
погодили, що орендна плата за
користування об'єктом оренди починаючи
з листопада 2012 р. становить 24 372,00 грн.
(двадцять чотири тисячі триста
сімдесят дві грн..00 коп.) з ПДВ на місяць.
Орендна плата за користування Об'єктом
оренди за вересень та жовтень місяці 2012
року становить 36 558,00 грн. (тридцять
шість тисяч п'ятсот п'ятдесят вісім грн.
00 коп.) з ПДВ на місяць.(п. 4.2. Договору).

Відповідно до п. 4.4. договору оренди,
орендна плата за користування Об'єктом
оренди сплачується Орендарем
відповідно до виставлених
орендодавцем рахунків, щомісячно на
поточний рахунок орендодавця.

У зв'язку із систематичним
порушенням з боку відповідача
обов'язку із сплати орендної плати за
користування Об'єктом оренди,
позивачем на адресу відповідача
направлено повідомлення (за вих.
№0402-03/4719 від 05.04.2013 р.) про відмову від
договору про те, що позивач
відмовляється від договору оренди та
останнім днем оренди є 30.04.2013 р.

Відповідач своїх зобов'язань по
сплаті орендної плати в повному обсязі
за період з жовтня 2012 року по квітень 2013
року не виконав, заборгувавши 170 604,00
грн. за даний період. Дані факти
встановлені рішенням Господарського
суду Львівської області від 27.08.2013 р. у
справі №914/2571/13 та залишеного в силі
07.11.2013 р. Львівським апеляційним
господарським судом.

Станом на день розгляду справи
орендарем не вчинено жодних дій щодо
належної передачі приміщення та
підписання Акту приймання-передачі та
досі не сплачено заборгованість з
орендної плати.

В зв'язку з цим позивач звернувся до
господарського суду з позовом в якому
просить стягнути з відповідача на
користь позивача заборгованість в сумі
314 169,58 грн. з яких: 17 948,44 грн. пеня, 3 757,14
грн. + 3% річних та 292 462,00 неустойка і
виселити ФОП ОСОБА_1 з нежитлових
приміщень загальною площею 609,3 кв.м.
розташованих за адресою: АДРЕСА_1 та
передати вказані приміщення ПАТ «Банк
Кіпру», а також стягнути з відповідача
на користь позивача судові витрати в
сумі 7 430,39 грн.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 238 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених
Господарським кодексом України (ч. 6 ст.
238 ГКУ).

Відповідно до вимог ст. 638 Цивільного
кодексу України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться, що також
передбачено ст. 193 ГК України.

Згідно ст.286 ГК України орендна плата
- це фіксований платіж, який орендар
сплачує орендодавцю незалежно від
наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язань.

Статтею 611 Цивільного кодексу
України встановлено, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки та відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Статтею 625 ЦК України визначено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 343 ГК України
платник грошових коштів сплачує на
користь одержувача цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Як передбачено п. 8.2 Договору, за
несвоєчасну сплату платежів за цим
Договором, винна сторона сплачує на
користь іншої пеню в розмірі 0,5% від
розміру не сплачених платежів за
кожний день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у відповідному періоді.

Таким чином, провівши перерахунок у
відповідності до діючого
законодавства, суд прийшов до висновку,
що вимоги позивача про стягнення з
відповідача пені підлягають до
задоволення частково в сумі 6 225,85 грн. У
відповідності до п. 2.5. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»№14 від 17.12.2013 р.,
щодо пені за порушення грошових
зобов'язань застосовується припис ч.6.
ст. 232 ГК України. Даним приписом
передбачено не позовну давність, а
період часу, за який нараховується пеня
і який не повинен перевищувати шести
місяців від дня , коли відповідне
зобов'язання мало бути виконане. Тому, у
задоволенні стягнення пені в розмірі 11
722,57 грн. суд відмовляє позивачу, так як
така ним нарахована безпідставно.

Окрім цього, згідно поданого
розрахунку позивач просить стягнути з
відповідача 3 757,14 грн. - 3% річних та 292
464,00 грн. - неустойки за травень - жовтень
2013 р. (6 місяців) згідно ч. 2 ст. 785 ЦК
України.

Згідно з ст. 625 Цивільного Кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з відповідача 3 757,14 грн - 3%
річних є обґрунтованими та підлягають
до стягнення у повному обсязі.

У разі невикоонання зобовязання щодо
повернення речі, відповідно до ч. 2 ст. 785
ЦК України, орендодавець має право
вимагати від орендаря сплати неустойки
у розмірі подвійної оплати за
користування річчю за час
прострочення.

Як вже зазначалось вище, відповідач
свого обов'язку з повернення
позивачеві орендованого приміщення по
акту приймання - передачі не виконав,
та продовжує займати його.

Оскільки орендна плата, згідно п.4.1.
Договору оренди, становить 24 372,00 грн.,
таким чином неустойка за
травень-жовтень 2013 р. (6 місяців) станом
на 01.11.2013 р. становить згідно
проведеного позивачем розрахунку 292
464,00 грн.

У відповідності до 5.4. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України « Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна», застосовуючи приписи
статті 785 ЦК України у розгляді справ зі
спорів про стягнення неустойки за
прострочення виконання зобов'язань з
повернення об'єкта оренди,
господарським судам слід звертати
увагу на те, що неустойка, стягнення
якої передбачено частиною другою
статті 785 ЦК України, є самостійною
майновою відповідальністю у сфері
орендних правовідносин і визначається
як подвійна плата за користування
річчю за час прострочення,

Ця неустойка не може бути ототожнена з
неустойкою (штрафом, пенею),
передбаченою пунктом 1 частини другої
статті 258 ЦК України, оскільки, на
відміну від приписів статті 549 ЦК
України, її обчислення не здійснюється
у відсотках від суми невиконання або
неналежного виконання зобов'язання
(штраф), а також у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (пеня). Таким
чином, застосування до відповідних
позовів спеціальної позовної давності,
передбаченої пунктом 1 частини другої
статті 258 ЦК України, є неправильним.

Крім того, слід враховувати, що
передбачені статтею 785 ЦК України
наслідки пов'язані з моментом
припинення договору оренди (найму).
Підстави припинення даного виду
договорів визначені в частині другій
статті 291 ГК України, згідно з якою
договір оренди припиняється, зокрема, у
разі закінчення строку, на який його
було укладено.

Водночас, у розгляді справ зі
спорів, що виникають з договорів оренди
будівель або інших капітальних споруд,
господарські суди мають враховувати
умови договору та спеціальні норми
статті 795 ЦК України, в силу яких
договір найму припиняється з моменту
оформлення відповідних документів
(актів), що підтверджують повернення
наймачем предмета договору найму.

Відповідно до ст. 782 ЦК України,
наймодавець має право відмовитися
від

Договору найму і вимагати повернення
речі, якщо наймач не вносить плату
за користування річчю протягом трьох
місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від
договору найму договір є

розірваним з моменту одержання
наймачем повідомлення наймодавця про
відмову від договору.

У зв'язку із систематичним
порушенням з боку відповідача
обов'язку із сплати орендної плати за
користування Об'єктом оренди,
позивачем на адресу відповідача
направлено повідомлення (за вих.
№0402-03/4719 від 05.04.2013 р.) про відмову від
договору про те, що позивач
відмовляється від договору оренди та
останнім днем оренди є 30.04.2013 р. Вказане
повідомлення позивачем отримано двічі
13 та 14 квітня 2013 р. Отже, Договір оренди
нерухомого майна від 01.09.2012 р. що був
укладений між сторонами припинив свою
дію з 01.05.2013 р. і з цього часу позивач
правомірно нарахував до стягнення з
відповідача неустойку в розмірі 292 464,00
грн. за 6 місяців.Таким чином вимоги
позивача про стягнення з відповідача
неустойки в сумі 292 464,00 грн. є
обґрунтованими та підлягають до
задоволення у заявленому до стягнення
розмірі.

З огляду на викладене вище, суд прийшов
до висновку, що вимога щодо виселеня
ФОП ОСОБА_1 з нежитлових приміщень
загальною площею 609,3 кв.м.м за адресою:
АДРЕСА_1 та передачі вказаних приміщень
від відповідача ПАТ «Банк Кіпру» є
обґрунтованою і підлягає до
задоволення повністю.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 34 ГПК України,
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 ГПК України, передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п.2.3 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. якщо
стороною (або іншим учасником судового
процесу) у вирішенні спору не подано
суду в обґрунтування її вимог або
заперечень належні і допустимі докази,
в тому числі на вимогу суду, або якщо
в разі неможливості самостійно надати
докази нею не подавалося клопотання
про витребування їх судом (частина
перша статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у
суду вищої інстанції відсутні
підстави для скасування судового
рішення з мотивів неповного
з'ясування місцевим господарським
судом обставин справи.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених вимог. В зв'язку із
частковим задоволенням позовних вимог,
то в силу приписів ст. 49 ГПК України,
підлягає до стягнення з відповідача на
користь позивача судовий збір в сумі 7
153,14 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 611, 625, 785, 782 ЦК
України, ст. 193, 232 ГК України, ст. ст. 33,43,
44, 49,75, 82-85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Банк Кіпру" (адреса: 03035, м.
Київ, вул. Урицького, 45, )
3 757,14 грн. - 3 % річних, 6 225,85 грн. - пені, 292
464,00 грн. - неустойки та 7 153,14 грн. -
судового збору.

3.Виселити Фізичну
особу-підприємець ОСОБА_1

( АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1)
з нежитлових приміщень, загальною
площею 609,3 кв.м., розташованих за
адресою : АДРЕСА_1та передати вказані
приміщення Публічному акціонерному
товариству "Банк Кіпру" (адреса: 03035, м.
Київ, вул. Урицького, 45, ).

4. В задоволенні решта позовних вимог
відмовити.

5. Накази видати згідно ст.116 ГПК
України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91-
93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 30.01.2014 р.

Суддя
Долінська О.З.