ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.01.2014
Справа № 905/8659/13

Господарський суд Донецької області у
складі судді Мирошниченка Я.С., при
секретарі судового засідання
Татьковій Н.Г., розглянув у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бетонярня
«БудМайстер», м. Павлоград
Дніпропетровської області

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДОНСПЕЦМОНТАЖ»,
м.Донецьк

про стягнення заборгованості за
договором постачання №265 від 04.07.2011р. у
розмірі 21689,86грн , пені - 6186,03 грн., 3%
річних -910,19 грн.-,

за участю представників сторін:

від позивача Сінельник І.П.,за
довіреністю;

від відповідача - не з'явився

ВИРІШИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Бетонярня
«БудМайстер», м. Павлоград
Дніпропетровської області
(далі-Позивач) звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДОНСПЕЦМОНТАЖ»,
м.Донецьк (далі-Відповідач) про
стягнення заборгованості за договором
постачання №265 від 04.07.2011р. у розмірі
21689,86грн , пені - 6186,03 грн., 3% річних -910,19
грн.

В обґрунтування позовних вимог,
Позивач посилається на неналежне
виконання Відповідачем зобов'язань за
Договором №265 від 04.07.2011р. в частині
розрахунків за поставлений товар,
внаслідок чого утворилась
заборгованість - 21689,86грн.

Крім того, Позивач просить суд
стягнути з Відповідача, пеню у розмірі
6186,03грн. та 3% річних у розмірі 910,19 грн.

Нормативно свої вимоги Позивач
обґрунтовує посиланням
ст.ст. 509,525,526,610,611,625,712 ЦК
України, ст.ст. 173,193,222 ГК України,
ст.ст.1,12,54,66,67 ГПК України.

На підтвердження позовних вимог
Позивач надав суду (у копіях): Договір
№265 від 04.07.2011р., додаткову угоду № 2 від
30.12.2011р., специфікацію №1 від 04.07.2011р.,
специфікацію №2 від 04.07.2011р.,
специфікацію №3 від 04.07.2011р.,
специфікацію №4 від 04.07.2011р.,
специфікацію №11 від 04.07.2011р., видаткову
накладну №3249 від 03.07.2012р. на суму 14359,49
грн., видаткову накладну №3301 від
04.07.2012р. на суму 9330,38 грн., доручення
№Д0311 від 02.07.2012р., договір перевезення
№31 від 12.01.2012р., акт приймання-передачі
послуг №3 від 03.07.2012р.,
товарно-транспорту накладну № 3249 від
03.07.2012р. акт приймання-передачі послуг
№4 від 04.07.2012р. товарно-транспорту
накладну №3301 від 04.07.2012р., претензія №601
від 29.10.2012р., претензія №601 від 29.10.2012р.,
повідомлення про отримання № 450,
претензія №Ю-2 від 29.07.2013р.,
правоустановчі документи Позивача.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 25.12.2013р. позовну заяву
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі.

25.12.2013р. Позивач до матеріалів справи
долучив: власне письмове підтвердження
№Ю-21 від 24.12.2013р., у яких повідомляє, що у
провадженні господарського суду або
іншого органу, який в межах своєї
компетенції вирішує спори, немає
справи зі спору між тими ж сторонами,
про той же предмет і з тих же підстав та
не має рішення цих органів з такого
спору; в (копіях): реєстр кредитних
платіжних документів №7288 від 12.01.2012р.,
№173 від 28.04.2012р., №3198 від 18.05.2012р., №507 від
25.06.2012р.

Представник Позивача у судовому
засіданні 25.12.2013р.підтримав позовні
вимоги, на задоволенні позовних вимог
наполягав, надав витребувані
документи.

У зв'язку з нез'явленням Відповідача, з
метою надання йому права на захист
своїх прав та інтересів, ненаданням
сторонами витребуваних документів в
повному обсязі розгляд справи
відкладався судом з 25.12.2013р. на 22.01.2014р.

22.01.2014р. Позивач надав клопотання №Ю-23
від 21.01.2014р. про залучення до матеріалів
справи акту звіряння взаємних
розрахунків за період з 01.01.2012р. по
21.01.2014р. підписаний та скріплений
печаткою з одного боку Позивача,
письмові пояснення №Ю-24 від 21.01.2014р.,в
(копіях): видаткові накладні №1712 від
28.06.2012р., №1797 від 04.05.2012р., №8648 від
13.01.2012р., №8654 від 13.01.2012р.,№2147 від
22.05.2012р., №2367 від 28.05.2012р., №2497 від 2497 від
01.06.2012р.

Відповідач в судове засідання не
з`явився, відзив на позовну заяву не
надав, своїми процесуальними правами
відповідно ст.22 ГПК України не
скористався. Про час та місце розгляду
справи був належним чином повідомлений
(повідомлення про вручення поштового
відправлення від
15.12.2013р.,17.12.2013р.,16.01.2014.).

Враховуючи вищенаведене , суд визнав за
можливе розглянути справу за
відсутності представника Відповідача
згідно із ст.75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними в ній матеріалами.

Представник Позивача клопотання щодо
фiксацii судового процесу не заявляв, у
зв'язку з чим, розгляд справи
здiйснювався без застосування
техничного фiксування судового процесу
у відповідності до ст. 81-1 ГПК Украiни.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення Позивача,
всебiчно i повно з'ясувавши всi фактичні
обставини справи, об'ективно оцiнивши
докази, якi мають значення для вирiшення
справи, суд:

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2011р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Бетонярня
«БудМайстер»,м. Павлоград
Дніпропетровської області
(Постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«ДОНСПЕЦМОНТАЖ», м.Донецьк (Покупець),
укладено Договір поставки №
265(далі-Договір).

Відповідно до п.1.1,1.2 Договору,
Постачальник зобов'язується поставити
у власність Покупцю Продукцію
виробничо-технічного призначення в
асортименті, кількості, строки, по ціні
та з якісними характеристиками
погодженими сторонами в цьому Договорі
та спеціфікаціях, що є невід'ємними
частинами до цього Договору, а
Покупець зобов'язується прийняти
поставлену в його власність Продукцію
та своєчасно сплатити її відповідно
умовам цього Договору.

Пунктом 3.1,3.2 Договору передбачено, що
Постачальник зобов'язується поставити
Продукцію протягом 20 (двадцяти) робочих
днів з моменту передплати, поставка
Продукції здійснюється партіями у
асортименті, кількості, по цінам
узгоджуваним сторонами у
специфікаціях к цьому Договору.

Відповідно п.3.4 в підтвердження
поставки Постачальник зобов'язаний
надати Покупцю наступні
товаросупроводжувальні документи:

- рахунок-фактури на товар;

- налогову накладну;

- копію свідоцтва о реєстрації платника
ПДВ (форма №5-Р);

- відповідні товаросупроводжувальні
документи;

- сертифікат (посвідчення) якості;

Датою поставки, за приписами п.3.5
Договору, вважається дата, оговорена
сторонами у специфікаціях дійсного
Договору.

Відповідно до п.4.1 Договору, вартість
кожної партії Продукції
встановлюється сторонами у
відповідних специфікаціях к дійсному
Договору.

Пунктом 4.2 Договору встановлено, що
розрахунок за цим Договором
здійснюється у національній валюті
України шляхом перерахування на
розрахунковий рахунок Постачальника
передоплати у розмірі 100 % від суми
поставленої Продукції, відповідно
специфікаціям.

Згідно п.7.2 Договору всі зміни і
доповнення до цього Договору можуть
бути внесені при згоді на це обох
сторін та оформлюються Додатковими
угодами, що є невід'ємними частками
дійсного Договору

Пунктом п.2 Додаткової угоди №2 від
30.12.2011р. сторони внесли зміни в
преамбулу договору №265 від 04.07.2011р.,
виклавши її у наступній редакції:

«Діючий Договір вступає в силу з
моменту підписання його сторонами та
діє з 31.12.2012р.»

Згідно зі ст.33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим ( ст.43 Господарського
процесуального кодексу України).

Оцінивши зміст зазначеного договору,
суд дійшов висновку, що укладений
правочин за своїм змістом та правовою
природою є договором поставки, який
підпадає під правове регулювання норм
статті 712 Цивільного кодексу України та
статей 264-271 Господарського кодексу
України. В частині, що не суперечить
договору, до вказаного правочину також
застосовуються норми Цивільного
кодексу України, які регулюють правила
купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.3 ст.264 Господарського
кодексу України, основні вимоги щодо
укладення та виконання договорів
поставки встановлюються цим Кодексом,
іншими законодавчими актами.

Згідно ч.1 ст.265 Господарського кодексу
України, за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1, ч.2 статті 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні», накладні є
первісними звітними документами, на
підставі яких проводиться звіт
господарської діяльності.

Відповідно до «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року №88 та
інших підзаконних нормативних актів,
які регулюють порядок ведення
бухгалтерського обліку на
підприємствах, у бухгалтерському
обліку повинні відображатися
господарські операції, що впливають на
стан майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів на підставі
первинних документів, які повинні мати
крім обов'язкових реквізитів додаткові
в залежності від характеру операції,
зокрема підставу для здійснення
господарських операцій. Тобто, в якості
доказу первинні документи мають
містити повні дані про конкретні
господарські операції та підставу їх
здійснення.

Відповідно до ч.1 ст.691 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

На виконання умов Договору №265 від
04.07.2011р. (а.с.7-8) укладеного між Позивачем
та Відповідачем, Позивачем був
поставлений товар Відповідачу на
загальну суму 105606,31грн. А саме,
відповідно до видаткових накладних
наданих Позивачем за №8648 від 13.01.2012р. на
суму 9815,49 грн., №8654 від 13.01.2012р. на суму
13135,63 ,№1712 від 28.04.2012р. на суму 7313,87 грн.,
№1797 від 04.05.2012р. 9682,48 грн., №2147 від
22.05.2012р. на суму 17392,66 грн., №2367 від
28.05.2012р. на суму 13503,80 грн., №2497 від
01.06.2012р. на суму 11072,52 грн., №3249 від
03.07.2012р. на суму 14359,49 грн., №3301 від
04.07.2012р на суму 9330,38 грн. на загальну
суму 105606,32 грн.

Товар зі сторони Відповідача,
відповідно до відміток на видаткових
накладних було прийнято належним чином
уповноваженим представником
Відповідача.

Доказів наявності заперечень, з боку
Відповідача, щодо кількості
поставленого товару, а також порядку
поставки та інших зауважень суду не
надано.

На виконання вимог статті 43
Господарського процесуального кодексу
України щодо всебічного та повного
розгляду справи, перевірено в межах
яких договорів здійснювалась поставка,
чи відповідав поставлений товар тому,
який сторони визначили у вказаному
вище договорі, чи укладались між
сторонами будь-які інші договори,
зокрема, за яким здійснювали поставку
товару на підставі видаткових
накладних, наявних в матеріалах справи.

Позивач у судовому засіданні пояснив,
що спірні правовідносини між Позивачем
та Відповідачем виникли виключно з
договору поставки №265 від 04.07.2011р.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
надані Позивачем первинні документи є
належним доказом здійснення передачі
Відповідачу товару та прийняття його
останнім в межах спірного правочину.

Зазначені обставини у порядку статей
32-36 Господарського процесуального
кодексу України не спростовані.

Отже, Позивачем належним чином
доведено факт виконання обов'язку щодо
передачі товару у відповідності до
норм статті 664 Цивільного кодексу
України та умов, визначених Договором
№265 від 04.07.2011р.

Судом встановлено, що враховуючи п.4.2
Договору, розрахунки за поставлену
Постачальником Продукцію по дійсному
Договору здійснюється шляхом
перерахування передплати у розмірі 100%
від суми поставленої продукції.

Проте, як вбачається з фактичних
обставин справи, Покупець грошове
зобов'язання перед Постачальником в
частині розрахунку за прийнятий товар
не виконав у повному обсязі.Сума боргу
у розмірі 21689,86 грн.- не сплачено.

Часткова сплата Відповідачем суми
боргу підтверджуеться копіями реєстру
кредитних платіжних документів за №7288
від 12.01.2012р. на суму 22951,12 грн., №173 від
28.04.2012р. на суму 16996,32 грн., №3198 від
18.05.2012р. на суму 25155,44 грн.,№507 від 25.06.2012р.
18813,56 грн.,загальною сумою 83916,44 грн.

Судом встановлено, наявність
заборгованості за накладними №3249 від
03.07.2012р. на загальну суму 14359,49 грн. у
розмірі 12359,49 грн. та №3301 від 04.07.2012р. на
загальну суму 9330,38 грн. у розмірі 9330,грн.

Наявнiсть заборгованостi
пiдтверджуеться Актом звiрки взаемних
розрахункiв мiж Позивачем та
Вiдповiдачем за перiод з 01.01.2012р. по
21.01.2014р. Згiдно цього Акту, пiдписаний та
скріплений печаткою з боку Позивача
,без зауважень, борг Вiдповiдача перед
Позивачем складає 21689,89 грн.

Відповідачу були пред`явлені претензії
№601 від 29.10.2012р. та №Ю-2 від 29.07.2013., у яких
Позивач наполягає на перерахуванні
наявної заборгованості в розмірі
21689,86грн.

Докази надсилання претензії №Ю-2 від
29.07.2013 цінним листом Відповідачу,
наявні в матеріалах справи.

Відповідач, у встановлений строк не
відреагував на вимогу Позивача, та свої
зобов'язання перед ним не виконав.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 202 Господарського
кодексу України та ст.599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняються виконанням, проведеним
належним чином.

Таким чином, вимоги Позивача про
стягнення суми основного боргу у
розмірі 21689,86 грн. є законними,
обгрунтованними та такими, що підлягає
задоволенню.

Позивач також просить стягнути з
відповідача пеню у розмірі 6186,03грн. на
підставі п.5.3 Договору, згідно до якого,
у випадку невиконання Покупцем
зобов'язань по сплаті поставленої
Продукції відповідно до п.4.2 дійсного
Договору Покупець несе
відповідальність відповідно з діючим
законодавством України.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст.551 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Отже, для застосування до боржника
відповідальності у вигляді стягнення
пені, вона має бути передбачена законом
або договором.

Проте, в Договорі умова про
застосування до відповідача
відповідальності у вигляді пені
відсутня.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України не встановлені випадки,
підстави та порядок застосування пені
за порушення зобов'язання.

За таких обставин, судом встановлено,
що позовні вимоги в частині стягнення
пені у розмірі 6186,03 грн. задоволенню не
підлягають.

Щодо розрахунку 3% річних за період з
03.07.2012р. по 22.11.2013р. на суму 12359,49 грн.
та за 04.07.2012р. по 22.11.2013р. на суму 9330,38
грн., то, суд, перевіривши наданий
Позивачем арифметичний розрахунок 3%
річних на загальну суму 910,19 грн. ,
дійшов висновку, що дана вимога
підлягає частковому задоволенню у
розмірі 904,86 грн.

Згідно зі ст.49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на обидві
сторони, пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.32,33,34,43,44, 49, 75, 82-85,115,116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бетонярня
«БудМайстер», м. Павлоград
Дніпропетровської області до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДОНСПЕЦМОНТАЖ»,
м.Донецьк про стягнення заборгованості
за договором постачання №265 від 04.07.2011р.
у розмірі 21689,86грн , пені - 6186,03 грн., 3%
річних -910,19 грн, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДОНСПЕЦМОНТАЖ»,
м. Донецьк ( 83023, Донецька область, м.
Донецьк, вул. Харітонова , будинок 2,
ЕДРПОУ 30871714) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бетонярня
«БудМайстер», м. Павлоград
Дніпропетровської області (51400,
Павлоград Дніпропетровської області,
вул.Терьошкіна,9/1-а, ЕДРПОУ 23079576) суму
основного боргу у розмірі 21689,86грн., та
3% річних в сумі 904,86 грн.,та судовий збір
в сумі 1350,45 грн.

У задоволені вимоги про стягнення пені
у розмірі 6186,03 грн. та судового збору у
розмірі 370,05 грн. відмовити.

У судовому засіданні 22 січня 2014 року
проголошено та підписано вступну та
резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та
підписано 27 січня 2014 року.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

Суддя
Я.С.
Мирошниченко

Вик. Татькова Н.Г.

тел.(387-59-08)

Надруковано 3 примірника:

1-до справи;

1-позивачу;

2-відповідачу.