КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2014 р. Справа№ 910/3995/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Іоннікової І.А.

секретар: Комок І.А.

за участю представників:

позивача-1: не з'явились;

позивача-2: не з'явились;

позивача-3: не з'явились;

позивача-4: не з'явились;

позивача-5: не з'явились;

позивача-6: не з'явились;

позивача-7: не з'явились;

позивача-8: не з'явились;

позивача-9: не з'явились;

позивача-10: Башмаков К.О.;

відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4;

розглядаючи у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "АБС-Гарант
Сервіс", Товариства з обмеженою
відповідальністю "СЛ-Плюс", Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Видавничий дім "Слай-Універсал",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стартайм-плюс",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сонар ТМ", Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Автопарк-сервіс 2005", Товариства з
обмеженою відповідальністю "СЛ-Гарант",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автобудінвест",
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

на рішення Господарського
суду міста Києва

від 10.06.2013р.

у справі №910/3995/13 (головуючий
суддя Гумега О.В.,

судді Марченко О.В.,
Куркотова Є.Б.)

за позовом 1) Товариства з
обмеженою відповідальністю "АБС-Гарант

Сервіс"

2) Товариства з
обмеженою відповідальністю "СЛ-Плюс"

3) Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Видавничий

дім "Слай-Універсал"

4) Товариства з
обмеженою відповідальністю "Стартайм-

плюс"

5) Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сонар ТМ"

6) Товариства з
обмеженою відповідальністю "Автопарк-

сервіс 2005"

7) Товариства з
обмеженою відповідальністю "СЛ-Гарант"

8) Товариства з
обмеженою відповідальністю

"Автобудінвест"

9) Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5

10) Комунального
підприємства "Київтранспарксервіс"

до Київського
міського територіального відділення

Антимонопольного
комітету України

про визнання недійсним
та скасування рішення

Адміністративної
колегії Київського міського

територіального
відділення Антимонопольного комітету

України № 84/02-П від
27.12.2012 р. у справі № 06-04/02.12

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "АБС-Гарант Сервіс"
(далі - позивач-1), Товариство з
обмеженою відповідальністю "СЛ-Плюс"
(далі - позивач-2), Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Видавничий дім "Слай-Універсал" (далі -
позивач-3), Товариство з обмеженою
відповідальністю "Стартайм-плюс" (далі -
позивач-4), Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сонар ТМ" (далі -
позивач-5), Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автопарк-сервіс 2005"
(далі - позивач-6), Товариство з
обмеженою відповідальністю "СЛ-Гарант"
(далі - позивач-7), Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Автобудінвест" (далі - позивач-8),
Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі
- позивач-9), Комунальне підприємство
"Київтранспарксервіс" (далі - позивач-10)
звернулися до Господарського суду
міста Києва з позовом до Київського
міського територіального відділення
Антимонопольного комітету України
(далі - відповідач) про визнання
недійсним та скасування рішення
Адміністративної колегії Київського
міського територіального відділення
Антимонопольного комітету України
№84/02-П від 27.12.2012р. у справі №06-04/02.12.

Зокрема, позовні вимоги обґрунтовані
наступним:

- відповідачем в оскаржуваному рішенні
не підтверджено наявність узгоджених
дій позивачів з метою обмеження
доступу на ринок інших суб'єктів
господарювання;

- відповідач не прийняв до уваги, що
укладення позивачем-10 договорів на
експлуатацію паркувальних майданчиків
з іншою особою, окрім позивачів, які
раніше експлуатували майданчики в
Дарницькому районі м. Києва на підставі
договорів, укладених з Комунальним
підприємством по будівництву та
експлуатації автомобілів та гаражів в
Дарницькому районі м. Києва, було б
розцінено, як порушення прав та
законних інтересів позивачів;

- не можуть бути конкурентами
паркувальні майданчики, розташовані на
значній відстані один від одного,
навіть в межах одного району. Позивач-10
є оператором з паркування загалом по м.
Києву, у зв'язку з чим виділення
Дарницького району м. Києва в окремий
ринок свідчить про невідповідність
фактичних обставин доводам, викладеним
в оскаржуваному рішенні;

- реєстрація будь-якого товариства за
однією адресою з іншими товариствами,
спільний телефон для зв'язку, однакові
коди КВЕД чи послідовний номер ЄДРПОУ
не можуть свідчити про узгодженість
дій, направлену на обмеження доступу на
ринок послуг з паркування інших
суб'єктів господарювання;

- відповідач не встановив та не
дослідив в повній мірі питання щодо
невідповідності кількості
машиномісць, зазначених в заявках та в
укладених договорах;

- на думку позивачів, висновки
відповідача про безпідставність
відмови суб'єктам господарювання в
укладенні договорів у зв'язку з
відсутністю погодження мешканців, ЖЕКу
або інших організацій зроблені при
неповному з'ясуванні обставин, які
мають значення для справи. У разі
подання заяв на облаштування нових
паркувальних майданчиків в будь-якому
районі міста, позивач-10 вимагає подання
погоджень мешканців, ЖЕКу, інших
організацій у всіх суб'єктів
господарювання з метою уникнення
порушень законних прав та інтересів
власників/користувачів земельних
ділянок та уникнення можливих судових
процесів з цього приводу;

- відповідачем не встановлено фактів
укладання позивачем-10 договорів на
паркувальні майданчики з позивачами за
адресами, на які подані заяви іншими
суб'єктами господарювання, а також не
зазначено, яким чином інші суб'єкти
господарювання могли забезпечити
кращі умови надання послуг і в чому
мало полягати таке покращення;

- позивачі не можуть своїми діями
створити жодних обставин, які б
перешкоджали новим суб'єктам
господарювання почати конкурувати на
рівних із суб'єктами господарювання, що
вже діють на ринку надання послуг
паркування. У позивачів відсутні
можливості визначати чи суттєво
впливати на умови обороту товару на
ринку, не допускати, усувати,
обмежувати конкуренцію, зокрема,
підвищувати ціну та підтримувати її
понад рівень ціни, що існував би за умов
значної конкуренції, як самостійно, так
і в сукупності з іншими підприємствами;

- відповідачем в оскаржуваному рішенні
не доведено обмеження конкуренції
внаслідок дій (бездіяльності)
позивачів чи іншого негативного впливу
таких дій (бездіяльності) на стан
конкуренції на визначеному
відповідним органом ринку, протягом
певного періоду часу.

Відповідач проти позову заперечував,
наголошуючи на наступному:

- позивачами не надано жодних доказів
на спростування висновків, викладених
в оскаржуваному ним рішенні №84/02-П від
27.12.2012р. у справі №06-04/02.12, зокрема, не
підтверджено, що позивачі не вчиняли
антиконкурентних узгоджених дій;

- в ході розгляду справи №06-04/02.12
Київським міським територіальним
відділення Антимонопольного комітету
України було достеменно встановлено
факт порушення позивачами
законодавства про захист економічної
конкуренції, а саме п.1 ст. 50 та п.5 ч.2 ст. 6
Закону України "Про захист економічної
конкуренції;

- оскаржуване позивачем рішення
відповідач прийняв на підставі
доказів, які свідчать про вчинення
позивачами антиконкурентних
узгоджених дій, що стосуються
обмеження доступу на ринок інших
суб'єктів господарювання.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 10.06.2013 у справі №910/3995/13 у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, позивач-1, позивач-2, позивач-3,
позивач-4, позивач-5, позивач-6, позивач-7,
позивач-8 та позивач-9 звернулись з
апеляційною скаргою до Київського
апеляційного господарського суду, в
якій просять скасувати рішення
Господарського суду міста Києва від
10.06.2013 у справі №910/3995/13 та прийняти нове
рішення, яким задольнити позов в
повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також невірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права. Загалом, доводи апеляційної
скарги ідентичні тим, які наводились
позивачами під час розгляду справи
Господарським судом міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.11.2013р.
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження та призначено до розгляду
в судовому засіданні на 23.12.2013р.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 23.12.2013р. було
змінено склад колегії суддів та
передано справу для здійснення
апеляційного провадження колегії
суддів у складі головуючого судді
Зубець Л.П., суддів Іоннікової І.А.,
Мартюк А.І.

23.12.2013р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання 23.12.2013р. з'явились
лише представники позивача-1,
позивача-10 та відповідача. Решта
учасників судового процесу не
з'явилися, про поважність причин
нез'явлення суд не повідомили,
будь-яких заяв або клопотань з цього
приводу до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.12.2013р., на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
розгляд справи було відкладено на
30.01.2014р.

22.01.2014р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від позивача-6
надійшло додаткове обґрунтування
апеляційної скарги.

30.01.2014р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від позивача-4,
позивача-5 та позивача-8 надійшли
клопотання про відкладення розгляду
справи на іншу дату у зв'язку з
неможливістю забезпечити явку
повноважних представників у судове
засідання, призначене на 30.01.2014р.

Колегія суддів вирішила відмовити в
задоволенні вищевказаних клопотань,
оскільки в порушення вимог ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України в клопотаннях відсутнє
обґрунтування неможливості розгляду
даної справи на підставі наявних в ній
матеріалів.

В судовому засіданні 30.01.2014р.
представник позивача-10 підтримав
апеляційну скаргу в частині прав та
обов'язків, які стосуються позивача-10,
просив суд скаргу задовольнити,
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 10.06.2013 у справі №910/3995/13
та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні 30.01.2014р.
представник відповідача заперечував
проти доводів апеляційної скарги,
просив суд в задоволенні скарги
відмовити та залишити оскаржуване
рішення місцевого господарського суду
без змін як таке, що було прийнято з
повним, всебічним і об'єктивним
з'ясуванням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Представники позивача-1, позивача-2,
позивача-3, позивача-4, позивача-5,
позивача-6, позивача-7, позивача-8 та
позивача-9 в судове засідання 30.01.2014р. не
з'явились. Позивач-1, позивач-2, позивач-3,
позивач-6 та позивач-7 про поважність
причин нез'явлення суд не повідомили,
будь-яких заяв або клопотань з цього
приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін у
судове засідання не була визнана судом
обов'язковою, а також зважаючи на
наявні в матеріалах справи докази
належного повідомлення представників
сторін про місце, дату і час судового
розгляду, колегія суддів визнала за
можливе розглядати справу у
відсутності представників позивача-1,
позивача-2, позивача-3, позивача-4,
позивача-5, позивача-6, позивача-7,
позивача-8 та позивача-9.

В судовому засіданні 30.01.2014р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача-1, позивача-6, позивача-10 та
відповідача, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Антимонопольний комітет України є
державним органом із спеціальним
статусом, метою діяльності якого є
забезпечення державного захисту
конкуренції у підприємницькій
діяльності та у сфері державних
закупівель (ст. 1 Закону України „Про
Антимонопольний комітет України").

Згідно зі ст. 3 Закону України „Про
Антимонопольний комітет України"
основним завданням Антимонопольного
комітету України є участь у формуванні
та реалізації конкурентної політики в
частині:

1) здійснення державного контролю за
дотриманням законодавства про захист
економічної конкуренції на засадах
рівності суб'єктів господарювання
перед законом та пріоритету прав
споживачів, запобігання, виявлення і
припинення порушень законодавства про
захист економічної конкуренції;

2) контролю за концентрацією,
узгодженими діями суб'єктів
господарювання та дотриманням вимог
законодавства про захист економічної
конкуренції під час регулювання цін
(тарифів) на товари, що виробляються
(реалізуються) суб'єктами природних
монополій;

3) сприяння розвитку добросовісної
конкуренції;

4) методичного забезпечення
застосування законодавства про захист
економічної конкуренції;

5) здійснення контролю щодо створення
конкурентного середовища та захисту
конкуренції у сфері державних
закупівель.

Правові засади підтримки та захисту
економічної конкуренції, обмеження
монополізму в господарській
діяльності визначені Законом України
„Про захист економічної конкуренції",
який спрямований на забезпечення
ефективного функціонування економіки
України на основі розвитку
конкурентних відносин.

Згідно зі ст. 1 названого Закону
економічна конкуренція (конкуренція) -
це змагання між суб'єктами
господарювання з метою здобуття
завдяки власним досягненням переваг
над іншими суб'єктами господарювання,
внаслідок чого споживачі, суб'єкти
господарювання мають можливість
вибирати між кількома продавцями,
покупцями, а окремий суб'єкт
господарювання не може визначати умови
обороту товарів на ринку.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про
захист економічної конкуренції"
останнім регулюються відносини
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, органів
адміністративно-господарського
управління та контролю із суб'єктами
господарювання; суб'єктів
господарювання з іншими суб'єктами
господарювання, із споживачами, іншими
юридичними та фізичними особами у
зв'язку з економічною конкуренцією. Цей
Закон застосовується до відносин, які
впливають чи можуть вплинути на
економічну конкуренцію на території
України.

В ст. 51 Закону України „Про захист
економічної конкуренції" передбачено,
що порушення законодавства про захист
економічної конкуренції тягне за собою
відповідальність, встановлену законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Адміністративної колегії
Київського міського територіального
відділення Антимонопольного комітету
України №84/02-П від 27.12.2012р. "Про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та накладення
штрафів" у справі №06-04/02.12 (том справи - 1,
аркуші справи - 23-59):

- визнано дії позивачів, які полягають в
узгодженні своєї поведінки на ринку
надання послуг з організації та
експлуатації місць для платного
нічного паркування транспортних
засобів у Дарницькому районі, в межах
території м. Києва, внаслідок чого, в
березні 2011 року, між позивачами були
укладені договори "Про надання в
експлуатацію фіксованих місць для
нічного паркування", порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченим п.1 ст. 50 та п.5
ч.2 ст. 6 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", у вигляді
антиконкурентних узгоджених дій, які
стосуються обмеження доступу на ринок
інших суб'єктів господарювання;

- за вчинення порушення, яке викладене в
пункті 1 резолютивної частини цього
рішення, відповідно до абзацу другого
ч.2 ст. 52 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", накладено на
позивачів штраф у розмірі, зазначеному
у пунктах 2-11 резолютивної частини
рішення.

На думку позивачів, рішення
Адміністративної колегії Київського
міського територіального відділення
Антимонопольного комітету України
№84/02-П від 27.12.2012р. "Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафів" у
справі №06-04/02.12 було прийняте з
порушенням норм матеріального права, а
висновки, викладені у ньому, не
відповідають дійсним обставинам
справи, що свідчить про неповне їх
з'ясування. З урахуванням викладеного,
позивачі просили суд вказане рішення
відповідача визнати недійсним та
скасувати.

Місцевий господарський суд повністю
відмовив у позові, визнавши позовні
вимоги необґрунтованими та
непідтвердженими належними доказами.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позову, вважає його обґрунтованим та
таким, що відповідає фактичним
обставинам справи, з огляду на
наступне.

В ст. 5 Закону України „Про захист
економічної конкуренції" передбачено,
що узгодженими діями є укладення
суб'єктами господарювання угод у
будь-якій формі, прийняття об'єднаннями
рішень у будь-якій формі, а також
будь-яка інша погоджена конкурентна
поведінка (діяльність, бездіяльність)
суб'єктів господарювання.

Згідно зі ст. 6 названого Закону
антиконкурентними узгодженими діями є
узгоджені дії, які призвели чи можуть
призвести до недопущення, усунення чи
обмеження конкуренції.
Антиконкурентними узгодженими діями,
зокрема, визнаються узгоджені дії, які
стосуються усунення з ринку або
обмеження доступу на ринок (вихід з
ринку) інших суб'єктів господарювання,
покупців, продавців. Антиконкурентними
узгодженими діями вважається також
вчинення суб'єктами господарювання
схожих дій (бездіяльності) на ринку
товару, які призвели чи можуть
призвести до недопущення, усунення чи
обмеження конкуренції у разі, якщо
аналіз ситуації на ринку товару
спростовує наявність об'єктивних
причин для вчинення таких дій
(бездіяльності).

У розгляді справ зі спорів, пов'язаних з
визначенням органами Антимонопольного
комітету України узгоджених дій
суб'єктів господарювання як
антиконкурентних необхідно мати на
увазі, що вчинення суб'єктами
господарювання узгоджених дій утворює
самостійний склад порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції і не залежить від того, чи
займають відповідні суб'єкти
господарювання чи один з них
монопольне (домінуюче) становище на
ринку. З урахуванням приписів ч.3 ст. 6
Закону України „Про захист
економічної конкуренції" для
кваліфікації дій (бездіяльності)
суб'єктів господарювання на ринку
товарів як антиконкурентних
узгоджених дій у вигляді схожих дій
(бездіяльність) на ринку товару (і які
призвели чи можуть призвести до
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції) не вимагається
обов'язкове встановлення та доведення
факту чи фактів формального узгодження
зазначених дій, в тому числі укладення
відповідної угоди (угод). Це порушення
установлюється за результатами такого
аналізу органом Антимонопольного
комітету України ситуації на ринку
товару, який свідчить про погодженість
конкурентної поведінки суб'єктів
господарювання; спростовує наявність
об'єктивних причин для вчинення
зазначених дій. Пов'язані з наведеним
обставини з'ясовуються і доводяться
відповідним органом Антимонопольного
комітету України. Також необхідно
з'ясувати, чи зазначено в рішенні
органу Антимонопольного комітету
України докази обмеження конкуренції
внаслідок дій (бездіяльності) суб'єкта
господарювання або іншого негативного
впливу таких дій (бездіяльності) на
стан конкуренції на визначеному
відповідним органом ринку, протягом
певного періоду часу, чи досліджено в
такому рішенні динаміку цін, обставини
і мотиви їх підвищення або зниження,
обґрунтованість зміни цін,
співвідношення дій (бездіяльності)
суб'єкта господарювання з поведінкою
інших учасників товарного ринку, в тому
числі й тих, що не притягалися до
відповідальності за порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, витрати суб'єкта
господарювання, які впливають на
вартість товару, тощо. При цьому саме
орган Антимонопольного комітету
України має довести безпідставність
посилання заінтересованої особи на
інші чинники, що можуть позначатися на
поведінці суб'єкта господарювання
(зокрема, на специфіку відповідного
товарного ринку; тривалість та
вартість зберігання товару; час та
вартість доставки; витрати на
реалізацію товару тощо). Крім того, у
вирішенні спорів, пов'язаних з оцінкою
дій чи бездіяльності суб'єктів
господарювання як погодженої
конкурентної поведінки, слід
з'ясовувати та перевіряти належними
засобами доказування фактичні
обставини, пов'язані з наявністю або
відсутністю безпосереднього впливу
таких дій (бездіяльності) на умови
виробництва, придбання чи реалізації
певного товару, в тому числі на такі
параметри ринку, як можливі обсяги
реалізації, загальний рівень цін на
ринку тощо (аналогічна правова позиція
наведена в п.8 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. №15 „Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства").

В процесі судового розгляду було
встановлено, що за зверненням
прокуратури Дарницького району м.
Києва №52/4523вих11 від 18.07.2012р. та на
підставі наказу голови Київського
міського територіального відділення
Антимонопольного комітету України №99
від 19.07.2012р. "Про призначення комісії з
перевірки" відповідачем була проведена
позапланова перевірка Товариства з
обмеженою відповідальністю "CЛ-Гарант"
(позивача-7) на предмет дотримання
законодавства про захист економічної
конкуренції на ринку надання послуг з
паркування транспортних засобів на
паркувальних майданчиках Дарницького
району на території м. Києва. В ході
перевірки встановлено, що відповідно
до рішення Київської міської ради "Про
внесення змін до рішення Київської
міської ради від 30.12.2010р. №573/5385 "Про
бюджет міста Києва на 2011 рік" (у
редакції від 14.07.2011р. №366/5753) в
Дарницькому районі, в межах території
м. Києва, за Комунальним підприємством
"Київтранспарксервіс" (позивач-10)
закріплено 171 паркувальний майданчик,
загальною кількістю 21 358 машиномісць.
Станом на 01.11.2011р. позивач-10 надав право
на експлуатацію 54 паркувальних
майданчиків у Дарницькому районі, в
межах території м. Києва 18 суб'єктам
господарювання.

Рішенням Київської міської ради II
сесії VI скликання №1051/1051 від 25.12.2008р.
затверджено Правила благоустрою м.
Києва, якими передбачено єдиний
порядок організації та функціонування
платних місць для паркування
транспортних засобів на території м.
Києва.

Рішенням Київської міської Ради IV
сесії V скликання №930/1591 від 26.06.2007р. "Про
вдосконалення паркування
автотранспорту в м. Києві" єдиним
оператором з паркування транспортних
засобів, стягнення паркувального збору
та виготовлення єдиних абонентних
талонів з паркування автомобільного
транспорту, визначено позивача-10.

Під час розгляду справи №06-04/02.12
відповідачем було встановлено, що
передача права обслуговування
паркувальних майданчиків здійснюється
шляхом укладання між позивачем-10 та
суб'єктами господарювання договорів
"Про надання в експлуатацію фіксованих
місць для нічного паркування" (далі -
Договори). Договори укладаються на
підставі поданих заяв (клопотань) "Про
надання послуг з організації нічного
паркувального майданчика та укладення
договору про фінансово-господарську
взаємодію". Такі Договори були укладені
з позивачем-1, позивачем-2, позивачем-3,
позивачем-4, позивачем-5, позивачем-6,
позивачем-7, позивачем-8 та позивачем-9.

Зі 171 паркувального майданчика (21 358
машиномісць), закріпленого за
позивачем-10, 54 паркувальних майданчика
(4 689 машиномісць) позивач-10 передав в
експлуатацію суб'єктам господарювання
на договірній основі, з них право
обслуговування 41 паркувального
майданчика (4 023 машиномісць) отримали
позивачі.

З вищенаведеного вбачається, що
позивачі на ринку надання послуг з
організації та експлуатації місць для
платного нічного паркування
транспортних засобів у Дарницькому
районі, в межах території м. Києва, в
сукупності використовують 20 692
машиномісця.

Окрім того, в розумінні ст. 1 Закону і
України "Про захист економічної
конкуренції", позивачі є суб'єктами
господарювання та здійснюють свою
діяльність на ринку надання послуг з
організації та експлуатації місць для
платного нічного паркування
транспортних засобів у Дарницькому
районі, в межах території м. Києва.

Також під час розгляду справи №06-04/02.12
відповідачем було з'ясовано, що
позивач-4 та позивач-1 фактично
знаходяться за однією адресою, мають
однакові номери телефонного засобу
зв'язку, мають у своєму складі одних і
тих же учасників (TOB "ЛЛТ-Плюс" та
ОСОБА_8), що дає їм можливість
координувати поведінку позивача-1 та
позивача-4. До того ж, через директора
позивача-4 - Дорошенко О.С. існує зв'язок
цього товариства з позивачем-7 та
позивачем-8, де вказана особа раніше
працювала і наразі є директором.

Позивач-1 та позивач-4 надають послуги
на одному і тому ж товарному ринку,
тобто вони є конкурентами на цьому
ринку, однак наявність відносин
контролю виключає існування
конкуренції між цими товариствами.

До засновницького складу позивача-8
входять ОСОБА_10, який одночасно є
засновником позивача-4, TOB "ЛЛТ-Плюс",
позивача-3 та позивача-7. Окрім того,
вказані суб'єкти підприємництва
фактично та/або юридично знаходяться
за однією адресою, та мають однакові
номери телефонного засобу зв'язку.

Позивач-8, позивач-4, позивач-3 та
позивач-2 надають послуги ринку надання
послуг з питань організації та
експлуатації місць для платного
нічного паркування транспортних
засобів у Дарницькому районі, в межах
території м. Києва, вони є конкурентами
на цьому ринку, проте наявність
відносин контролю виключає існування
конкуренції між цими товариствами.

Директор позивача-3 - ОСОБА_11.
самостійно здійснює господарську
діяльність на ринку надання послуг з
питань організації та експлуатації
місць для платного нічного паркування
транспортних засобів у Дарницькому
районі, в межах території м. Києва, як
фізична особа-підприємець, що
підтверджується договором б/н від
01.01.2009р., який укладеним між позивачем-7
та ФОП ОСОБА_11 За умовами названого
договору ФОП ОСОБА_11 отримав право на
експлуатацію 136 машиномісць на
автомобільній автостоянці по АДРЕСА_1

Окрім того, одним із учасників
позивача-3 є ОСОБА_10, якому належить
частка в статутному капіталі
товариства у розмірі 90% статутного
капіталу. Через вказану особу
товариство пов'язане відносинами
контролю з позивачем-7, позивачем-8 та
позивачем-2. Місцезнаходження та засоби
телефонного зв'язку позивача-3,
позивача-5, позивача-6 і позивача-7 є
ідентичними.

Директор позивача-2 - Воробйов А.Б.
водночас є директором позивача-7.
Учасник позивача-2 - ОСОБА_10 є учасником
TOB "ЛЛТ-Плюс", позивача-7, позивача-8 та
позивача-3. При цьому, TOB "ЛЛТ-Плюс" є
учасником позивача-4 (директором якого
є Дорошенко О.С., яка є й директором
позивача-8, а в минулому - директором
позивача-7), позивача-1 та позивача-5.

Наведене свідчить про те, що
вищевказані суб'єкти господарювання, в
існуючих умовах, не конкурують і не
можуть конкурувати на ринку надання
послуг з питань організації та
експлуатації місць для платного
нічного паркування транспортних
засобів у Дарницькому районі, в межах
території м. Києва.

Учасником позивача-7 є позивач-3 та
ОСОБА_10, який водночас є засновником
позивача-3. Через ОСОБА_10 товариство
пов'язане відносинами контролю з TOB
"ЛЛТ-Плюс", позивача-8 та позивача-2. В той
же час TOB "ЛЛТ-Плюс" є засновником
позивача-1, позивача-4, позивача-5, а
місцезнаходження цього товариства та
засоби телефонного зв'язку є
однаковими з позивачем-5, позивачем-6 та
позивачем-8.

Таким чином, зазначені суб'єкти
господарювання, в існуючих умовах не
конкурують і не можуть конкурувати між
собою на одному товарному ринку.

Директор позивача-5 - ОСОБА_13. здійснює
свою господарську діяльність на ринку
надання послуг з питань організації та
експлуатації місць для платного
нічного паркування транспортних
засобів у Дарницькому районі, в межах
території м. Києва, як фізична
особа-підприємець - ФОП ОСОБА_13 Між
позивачем-3 та ФОП ОСОБА_13 було укладено
договір №ДГ-0045 від 01.03.2011р. про передачу
106 фіксованих місць для нічного
паркування транспортних засобів на
паркувальному майданчику по вул.
Ревуцького, 1, на яких ФОП ОСОБА_13
здійснюватиме свою господарську
діяльність та буде надавати платні
послуги з паркування транспортних
засобів.

Через свій засновницький склад, а саме:
через TOB "ЛЛТ-Плюс", учасником якого є
ОСОБА_10, позивач-5 був пов'язаний з
позивачем-2, позивачем-8, позивачем-3, та
позивачем-7; через ОСОБА_8 позивач-5 був
пов'язаний з позивачем-1 та позивачем-4;
через зв'язок з позивачем-1, учасником
якого є ОСОБА_14, позивач-5 був пов'язаний
з позивачем-6; через зв'язок з
позивачем-7, директором якого був
ОСОБА_15, позивач-5 пов'язаний з ФОП
ОСОБА_15 Між позивачем-6 та позивачем-10
укладено договори щодо організації та
експлуатації паркувальних майданчиків
у Дарницькому районі, в межах території
м. Києва.

ОСОБА_14, яка є одним із учасників
позивача-6 з часткою у статутному
капіталі товариства у розмірі 30%
статутного капіталу, одночасно, разом
із TOB "ЛЛТ-Плюс", входить до
засновницького складу позивача-1. При
цьому, TOB "ЛЛТ-Плюс" пов'язане
відносинами контролю з позивачем-4,
позивачем-5 та позивачем-1. Одним із
учасників TOB "ЛЛТ-Плюс" є ОСОБА_10, який
має частку у статутному капіталі
позивача-7, позивача-8, позивача-3 та
позивача-2.

Позивач-9, виконуючи обов'язки
директора позивача-7, здійснював
повноваження, які йому були надані
відповідно до статуту.

Враховуючи наявність такого зв'язку,
зазначені суб'єкти не можуть
конкурувати між собою на ринку надання
послуг з питань організації та
експлуатації місць для платного
нічного паркування транспортних
засобів у Дарницькому районі, в межах
території м. Києва.

В ст. 1 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" визначено, що
контроль - це вирішальний вплив однієї
чи декількох пов'язаних юридичних
та/або фізичних осіб на господарську
діяльність суб'єкта господарювання чи
його частини, який здійснюється
безпосередньо або через інших осіб,
зокрема завдяки: праву володіння чи
користування всіма активами чи їх
значною частиною; праву, яке забезпечує
вирішальний вплив на формування
складу, результати голосування та
рішення органів управління суб'єкта
господарювання; виконувати функції
органу управління суб'єкта
господарювання; заміщенню посади
керівника, заступника керівника
спостережної ради, правління, іншого
наглядового чи виконавчого органу
суб'єкта господарювання особою, яка вже
обіймає одну чи кілька із зазначених
посад в інших суб'єктах господарювання;
обійманню більше половини посад членів
спостережної ради, правління, інших
наглядових чи виконавчих органів
суб'єкта господарювання особами, які
вже обіймають одну чи кілька із
зазначених посад в іншому суб'єкті
господарювання. Пов'язаними особами є
юридичні та/або фізичні особи, які
спільно або узгоджено здійснюють
господарську діяльність, у тому числі
спільно або узгоджено чинять вплив на
господарську діяльність суб'єкта
господарювання.

Як уже зазначалось вище, позивачі мають
одних і тих самих керівників та одних і
тих самих учасників. Тобто, внаслідок
наявності контролю, позивачі не можуть
конкурувати між собою на ринку надання
послуг з питань організації та
експлуатації місць для платного
нічного паркування транспортних
засобів у Дарницькому районі, в межах
території м. Києва.

Відносно договорів "Про надання в
експлуатацію фіксованих місць для
нічного паркування", укладених між
позивачами на підставі поданих ними
заяв (клопотань) "Про надання послуг з
організації нічного паркувального
майданчика та укладення договору про
фінансово-господарську взаємодію",
було встановлено наступне.

Кількість машиномісць, вказана у
заявках, здебільшого не відповідає
кількості машиномісць, яка зазначена в
укладених між позивачами Договорах.

Окрім того, названі Договори містять
пряму заборону передавати об'єкт в
експлуатацію іншим особам з
комерційною метою. Відповідно до п.4.1
Договорів невиконання або неналежне
виконання Договору з вини однієї з
сторін дає право іншій стороні на
дострокове розірвання Договору.

Так, між позивачем-3 та позивачем-10 було
укладено Договір від 01.03.2011р. №ДНП-58 та
позивач-3 отримав право на експлуатацію
950 місць для паркування
автотранспортних засобів по АДРЕСА_2
При цьому, позивач-3 (за підписом
директора ОСОБА_11.) уклав на платній
основі з фізичними
особами-підприємцями угоди на право
здійснення нічного паркування
транспортних засобів по АДРЕСА_2

З огляду на те, що передача
паркувального майданчика (машиномісць
на ньому) в експлуатацію іншому
суб'єкту господарювання може бути
підставою для розірвання Договору,
позивач-3, як суб'єкт господарювання
метою діяльності якого є задоволення
суспільних потреб у продукції, роботах,
послугах та отримання прибутку, не
вчинив би дії, наслідком яких було б
розірвання Договору, що дає йому
можливість здійснювати свою
господарську діяльність на цьому ринку
та отримувати прибуток.

Тобто, як вірно зазначає відповідач,
такі обставини могли виникнути лише за
умови обізнаності позивача-3 про те, що
позивач-10 не буде здійснювати контроль
за умовами виконання Договору та
моніторинг його діяльності під час
експлуатації паркувального
майданчику. При цьому, виникнення
вищевказаних обставин не можна
пояснити об'єктивними чинниками, їх
наявність є свідченням того, що
позивачі домовились між собою щодо
місця розташування паркувальних
майданчиків та кількості машиномісць
на стадії укладання Договорів та щодо
умов експлуатації паркувальних
майданчиків.

Наведені обставини також
підтверджуються договорами,
укладеними позивачем-5 з ФОП ОСОБА_16,
про здійснення нічного паркування
транспортних засобів по експлуатації
108 машиномісць на паркувальному
майданчику по АДРЕСА_3 та по
експлуатації 135 машиномісць на
паркувальному майданчику по АДРЕСА_4

Належних та допустимих доказів, які б
спростовували вищевикладене ані
місцевому господарському суду, ані
суду апеляційної інстанції не надано.

Під час розгляду справи №06-04/02.12
відповідачем було досліджено перелік
суб'єктів господарювання, які
звернулись до позивача-10 із заявами на
укладення Договорів (окрім позивача-1,
позивача-2, позивача-3, позивача-4,
позивача-5, позивача-6, позивача-7,
позивача-8 та позивача-9), але їм було
відмовлено. При цьому, основною
підставою відмови в укладенні
Договорів була відсутність погодження
мешканців, ЖЕКу або інших організацій.

Однак, відповідно до встановлених
позивачем-10 вимог на бланку заяви, яка
повинна подаватися для укладення
Договору, надання будь-яких документів
або копій документів щодо погодження
мешканців, ЖЕКу або інших організацій
не передбачено. Тобто, підстави для
відмови в укладенні Договорів з іншими
суб'єктами господарювання, окрім
позивачів, були відсутні.

Відповідач в своєму рішенні встановив,
що під час укладання договорів про
організацію та експлуатацію
паркувальних майданчиків у
Дарницькому районі, в межах території
м. Києва, позивачі діяли узгоджено.
Вказані обставини, зокрема,
підтверджуються наступним:

- позивач-9, позивач-2, позивач-4 та
позивач-1 подали до позивача-10 заяви,
попередньо узгодивши між собою адреси
паркувальних майданчиків;

- заяви (клопотання) "Про надання послуг
з організації нічного паркувального
майданчика та укладення договору про
фінансово-господарську взаємодію",
були подані позивачами та
зареєстровані позивачем-10 майже в один
період (18.10.2010р. та 17.11.2010р.);

- реєстрація позивачем-10 заяв відбулась
майже на місяць раніше, ніж заяви були
подані позивачами (подано 17.11.2010р.,
зареєстровано 18.10.2010р.), що свідчить про
узгодженість дій між позивачами;

- більшість договорів "Про надання в
експлуатацію фіксованих місць для
нічного паркування" укладено між
позивачами в один день - 01.03.2011р.;

- в деяких випадках позивач-10 уклав із
рештою позивачів Договори на більшу
кількість машиномісць та/або за іншими
адресами, ніж було заявлено у заявах
(клопотаннях) цих суб'єктів
господарювання, що свідчить про
надання переваг позивачем-10 цим
суб'єктам господарювання;

- позивач-10 відмовляє в укладанні
Договорів одним суб'єктам
господарювання, які не входять до
складу решти позивачів, на підставі
того, що у них відсутній вид діяльності
за КВЕД 93.05.0 - інші індивідуальні
послуги. При цьому, позивач-10 укладає з
позивачем-7 договори щодо організації
та експлуатації паркувальних
майданчиків у Дарницькому районі, в
межах території м. Києва, незважаючи на
те, що у нього також відсутній
зазначений вид діяльності за КВЕД;

- звернення до позивача-10
директора КП "БЕАГ" Воробйова А.Б., який
є директором позивача-2 та позивача-7;

- укладання договорів між
позивачем-10 та позивачем-5 на
обслуговування паркувальних
майданчиків на АДРЕСА_5 та на проспекті
АДРЕСА_6 без офіційного звернення
позивача-5 (заяви або клопотання)
можливе лише за умови попередньої
домовленості.

Колегія суддів погоджується з
відповідачем в тому, що у випадку, коли
учасники ринку домовляються між собою
щодо своєї поведінки, усувається
непевність і усувається конкуренція
між ними, і як наслідок, споживач не
може отримати той результат, який він
мав би отримати в умовах справжньої
конкуренції.

Як уже зазначалось вище, позивач-10 є
єдиним оператором з паркування
транспортних засобів, стягнення
паркувального збору та виготовлення
єдиних абонентних талонів з паркування
автомобільного транспорту, він
самостійно здійснює діяльність на
ринку організації та експлуатації
місць для платного нічного паркування
транспортних засобів у Дарницькому
районі, в межах території м. Києва, а
отже є конкурентом усім суб'єктам
господарювання, які здійснюють
діяльність на цьому ринку. Однак в
процесі розгляду справи було
встановлено, що позивач-10 передав
частину паркувальних майданчиків
іншим суб'єктам господарювання і
більшість із цих паркувальних
майданчиків отримали позивачі не на
конкурентних умовах, а внаслідок
узгоджених дій з позивачем-10. Внаслідок
узгодження дій позивачів, останні не
допустили на ринок надання послуг з
організації та експлуатації місць для
платного нічного паркування
транспортних засобів у Дарницькому
районі, в межах території м. Києва,
інших потенційних надавачів таких
послуг, які могли б забезпечити
конкурентні умови надання вказаних
послуг. Позивачі здійснюють таку
координацію своєї діяльності
(узгоджені дії), завдяки якій замінюють
ризики, що пов'язані з конкуренцією,
координацією своєї економічної
поведінки на ринку.

Таким чином, в процесі судового
розгляду було встановлено факт
порушення позивачами законодавства
про захист економічної конкуренції,
зокрема, п.1 ст. 50 та п.5 ч.2 ст. 6 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", яке полягає у вчиненні
антиконкурентних узгоджених дій, що
стосуються обмеження доступу на ринок
інших суб'єктів господарювання.

Посилання позивачів на те, що
відповідачем було визначено
територіальні (географічні) межі ринку
паркувальних послуг з порушенням
Методики визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання на ринку, не можуть бути
прийняті судом до уваги, оскільки
наявність або відсутність складу
порушення у вигляді антиконкурентних
узгоджених дій не пов'язується
виключно з тим, чи займає певний суб'єкт
господарювання монопольне (домінуюче)
становище на ринку (аналогічна правова
позиція наведена в п.п.8.1 п.8 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №15 від 26.12.2011р. „Про деякі
питання практики застосування
конкурентного законодавства"). Тобто,
вчинення суб'єктами господарювання
узгоджених дій утворює самостійний
склад порушення законодавства про
захист економічної конкуренції і не
залежить від того, чи займають
відповідні суб'єкти господарювання чи
один з них монопольне (домінуюче)
становище на ринку.

Посилання позивачів на те, що
відповідачем не було доведено
наявність змови між позивачами щодо
вчинення схожих дій на ринку
паркування в Дарницькому районі м.
Києва з метою обмеження доступу на
ринок інших суб'єктів господарювання,
не може бути прийнято судом до уваги,
оскільки кваліфікація дій
(бездіяльності) на ринку товарів як
антиконкурентних узгоджених дій у
вигляді схожих дій (бездіяльності) на
ринку стосується положень ч.3 ст. 6
Закону України "Про захист економічної
конкуренції". Натомість в даному
випадку порушення позивачів
передбачене п.1 ст. 50 та п.5 ч.2 ст. 6 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" та є антиконкурентними
узгодженими діями, які стосуються
обмеження доступу на ринок інших
суб'єктів господарювання.

Доводи позивачів про те, що
відповідачем не доведено обмеження
конкуренції внаслідок дій
(бездіяльності) позивачів або іншого
негативного впливу таких дій
(бездіяльності) на стан конкуренції на
визначеному відповідним органом ринку
протягом певного періоду часу, є
безпідставними, оскільки для
кваліфікації дій суб'єктів
господарювання як антиконкурентних
узгоджених дій не є обов'язковим
з'ясування настання наслідків у формі
відповідно недопущення, усунення чи
обмеження конкуренції, ущемлення
інтересів інших суб'єктів
господарювання (конкурентів, покупців)
чи споживачів, зокрема через
заподіяння їм шкоди (збитків) або
іншого реального порушення їх прав чи
інтересів, чи настання інших
відповідних наслідків, а достатнім є
встановлення самого факту вчинення
дій, визначених законом, як
антиконкурентні узгоджені дії
(аналогічна правова позиція наведена в
п.8 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №15 від
26.12.2011р. „Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства").

Згідно з п.1 ч.1 ст. 50 Закону України „Про
захист економічної конкуренції"
антиконкурентні узгоджені дії є
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції.

Відповідно до ч.2 ст. 52 Закону України
„Про захист економічної конкуренції"
за порушення, передбачені п.п.1, 2 та 4 ст.
50 цього Закону, накладаються штрафи у
розмірі до десяти відсотків доходу
(виручки) суб'єкта господарювання від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за останній звітний рік, що
передував року, в якому накладається
штраф. У разі наявності незаконно
одержаного прибутку, який перевищує
десять відсотків зазначеного доходу
(виручки), штраф накладається у розмірі,
що не перевищує потрійного розміру
незаконно одержаного прибутку. Розмір
незаконно одержаного прибутку може
бути обчислено оціночним шляхом.

Оскільки в процесі судового розгляду
було підтверджено вчинення позивачами
порушення, передбаченого п.5 ч.2 ст. 6 та
п.1 ст. 50 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", застосування
до них санкцій у вигляді штрафу є
правомірним.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно зі ст. 59 Закону України „Про
захист економічної конкуренції"
підставами для зміни, скасування чи
визнання недійсними рішень органів
Антимонопольного комітету України є:
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи; недоведення
обставин, які мають значення для справи
і які визнано встановленими;
невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи; порушення
або неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі. Якщо за результатами розгляду
справи факту такого порушення не
встановлено, у господарського суду
немає правових підстав для задоволення
позову.

Позивачами не наведено підстав для
зміни чи скасування рішення
Адміністративної колегії Київського
міського територіального відділення
Антимонопольного комітету України
№84/02-П від 27.12.2012р. "Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафів" у
справі №06-04/02.12 в розумінні ст. 59 Закону
України „Про захист економічної
конкуренції", у зв'язку з чим колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги також не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду даної справи.

Враховуючи обставини справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що місцевим
господарським судом було повно,
всебічно та об'єктивно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також вірно застосовано норми
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим підстави для
задоволення апеляційної скарги та
зміни чи скасування рішення
Господарського суду міста Києва від
10.06.2013р. у справі №910/3995/13 відсутні.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст.
49 Господарського процесуального
кодексу України, витрати по сплаті
судового збору за подання апеляційної
скарги покладаються на позивачів
(апелянтів).

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 75, 77, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "АБС-Гарант
Сервіс", Товариства з обмеженою
відповідальністю "СЛ-Плюс", Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Видавничий дім "Слай-Універсал",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стартайм-плюс",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сонар ТМ", Товариства
з обмеженою "Автопарк-сервіс 2005",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СЛ-Гарант",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автобудінвест",
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5
залишити без задоволення, рішення
Господарського суду міста Києва від
10.06.2013р. у справі №910/3995/13 - без змін.

2. Матеріали справи №910/3995/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому законом порядку та
строки.

Головуючий суддя
Л.П. Зубець

Судді
А.І. Мартюк

І.А. Іоннікова