КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р. Справа№ 911/3606/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

за участю представників:

Від позивача: представник Грищенко
О.М. - за довіреністю.

Від відповідача 1: представник не
з'явився.

Від відповідача 2: представник Книш Р.В.
- за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська"

на рішення Господарського суду
Київської області від 29.10.2013 року

у справі № 911/3606/13 (суддя Ярема
В.А.)

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія

"НІКО-ТАЙС"

до 1. Товариства з
обмеженою відповідальністю

"ПК Трейдсервісгруп"

2. Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма

"Постолівська"

про стягнення 182 069,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"НІКО-ТАЙС" звернулось до
Господарського суду Київської області
з позовом до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп",
2. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" 182 069,12 грн., з яких 110 127,55
грн. курсової різниці, 34 429,32 грн. пені, 22
957,43 грн. інфляційних втрат та 4 554,82 грн.
3% річних, стягнути солідарно з
відповідачів 10 000,00 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що Товариство з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська", як покупець за
договором №80 від 24.04.2008 року остаточну
оплату вартості поставленого товару
здійснив з порушенням встановлених
договором строків та без врахування
курсових коливань, у зв'язку з чим
позивач просить суд стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" 110 127,55 грн. курсової
різниці, нарахованої із застосуванням
курсів гривні до євро (11,38 грн./євро, 11,83
грн./євро та 11,91 грн./євро) на момент
здійснення останнім остаточних
розрахунків за поставлений товар
(25.08.2009р., 23.09.2009р. та 06.11.2009р.) щодо
кожного здійсненого платежу (79 000,00
грн., 120 000,00 грн. та 44 004,34 грн.).

Рішенням Господарського суду
Київської області від 29.10.2013 року у
справі № 911/3606/13 позов задоволено
частково, а саме стягнуто з Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Агрофірма "Постолівська" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"
110 127 (сто десять тисяч сто двадцять сім)
грн. 55 коп. курсової різниці, 24 800
(двадцять чотири тисячі вісімсот) грн. 01
коп. пені, 22 210 (двадцять дві тисячі
двісті десять) грн. 40 коп. інфляційних
втрат, 4 554 (чотири тисячі п'ятсот
п'ятдесят чотири) грн. 82 коп. 3% річних та
3 261 (три тисячі двісті шістдесят одну)
грн. 66 коп. судового збору.

Солідарно стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" та Товариства з
обмеженою відповідальністю "ПК
Трейдсервісгруп" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"
10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. пені та 172
(сто сімдесят дві) грн. 20 коп. судового
збору. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського
суду Київської області від 11.11.2013 року
солідарно стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" та Товариства з
обмеженою відповідальністю "ПК
Трейдсервісгруп" на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю "Компанія
"НІКО-ТАЙС" 1 147 (одну тисячу сто сорок
сім) грн. 00 коп. судових витрат,
пов'язаних з оплатою послуг адвоката.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" звернулося з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на те, що
позивачем порушено строк позовної
давності.

Позивачем подано письмові заперечення
на апеляційну скаргу, в яких він не
погоджується з її вимогами та просить
суд залишити її без задоволення.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп"
до суду апеляційної інстанції не
з'явилося, проте подало відзив на
апеляційну скаргу, в якому просило суд
залишити її без задоволення.

Крім того, Товариство з обмеженою
відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп"
у відзиві на апеляційну скаргу просило
суд розглядати справу за відсутності
його представника.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
письмових заперечень та відзиву,
дослідивши зібрані у справі докази,
заслухавши пояснення присутніх
представників сторін, судова колегія
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
24.04.2008 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Технік енерджі"
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" (покупець) укладено
договір поставки
сільськогосподарської техніки №80
(далі-договір №80 від 24.04.2008р.), за
умовами якого постачальник
зобов'язався передати у власність
покупця сільськогосподарську техніку
згідно з умовами оплати, які викладені
в п. 3.3 даного договору.

Відповідно до п. 2.1. договору №80 від
24.04.2008р. вартість товару (сума договору)
вказана в графі 7 додатку № 2. Сторони
встановлюють ціну товару в гривнях, а
також встановлюють грошовий
еквівалент в іноземній валюті - EUR
(надалі еквівалент).

Пунктами 3.3 та 2.2 договору №80 від
24.04.2008р. передбачено, що покупець
зобов'язується провести оплату за
товар в сумі 243 004,34 грн. - еквівалент 30
188,00 євро, наступним чином: 63 004,34 грн. до
10.05.2008р., 60 000,00 грн. до 10.06.2008р., 60 000,00 грн.
до 10.07.2008р., 60 000,00 грн. до 10.08.2008р.

Сторони встановлюють, що протягом
терміну дії договору, грошові
зобов'язання покупця існують і
підлягають сплаті в гривнях. Сума у
гривнях, що підлягає сплаті покупцем на
виконання ним зобов'язань по договору
визначається шляхом множення
грошового еквіваленту вартості товару
на офіційний курс гривні до валюти
еквіваленту, який буде встановлений
НБУ на день фактичної оплати вартості
товару покупцем.

Як передбачено ст.193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з
положеннями ст. 526 ЦК України.

В силу ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається.

За приписами ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 ЦК України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.
У разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.
Якщо покупець відмовився прийняти та
оплатити товар, продавець має право за
своїм вибором вимагати оплати товару
або відмовитися від договору
купівлі-продажу. Якщо продавець
зобов'язаний передати покупцеві крім
неоплаченого також інший товар, він має
право зупинити передання цього товару
до повної оплати всього раніше
переданого товару, якщо інше не
встановлено договором або актами
цивільного законодавства.

Встановлено, що у зв'язку з неналежним
виконанням Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" своїх договірних
зобов'язань в частині своєчасної та
повної оплати вартості поставленого
товару, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Технік енерджі"
звернулось до Господарського суду
Тернопільської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" про стягнення 243 004,34 грн.
заборгованості за договором №80 від
24.04.2008 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 04.02.2009 року
у справі №8/156-3487, яке набрало законної
сили, позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Технік енерджі" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" задоволено у повному
обсязі.

За приписами ч. 2, ст. 35 ГПК України
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Встановлено, що 24.01.2011 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Технік енерджі"
(первісний кредитор) та Фізичною
особою-підприємцем Грищенком О.М.
(новий кредитор) укладено угоду про
заміну кредитора у зобов'язанні №5-ТЕ,
відповідно до якої первісний кредитор
відступив новому кредитору право
вимоги виконання Товариством з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" (боржником) зобов'язань
щодо сплати розміру штрафних санкцій
(курсової різниці, пені, 3% річних,
інфляційних втрат), котрі нараховані
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Технік енерджі"
відповідно до умов та норм чинного
законодавства України за період з
05.02.2009 року по 05.11.2009 рік.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.3 вказаної угоди
вартість зобов'язання, що
відступається за даною угодою,
становить 182 069,12 грн., з яких: 110 127,55 грн.
курсової різниці, 44 429,32 грн. пені, 4 554,82
грн. 3% річних та 22 957,43 грн. інфляційних
втрат.

Матеріали справи свідчать про те, що
21.01.2011 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Технік енерджі"
надіслано Товариству з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" повідомлення про заміну
кредитора у зобов'язанні, відповідно до
якого перший інформував боржника
(Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська") про заміну кредитора за
договором №80 від 24.04.2008 року, у зв'язку з
чим сплата курсової різниці та
штрафних санкцій за вказаним договором
підлягає здійсненню на користь нового
кредитора - Фізичної особи-підприємця
Грищенка О.М.

Окрім цього, 02.07.2012 року між Фізичною
особою-підприємцем Грищенком О.М.
(первісний кредитор) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"НІКО-ТАЙС" (новий кредитор) укладено
угоду про заміну кредитора у
зобов'язанні №84/07-12, за якої первісний
кредитор відступив новому кредитору
право вимоги виконання Товариством з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" (боржником) зобов'язання
щодо сплати курсової різниці, пені, 3%
річних та інфляційних втрат, набутих
первісним кредитором на підставі
договору №80 від 24.04.2008р., згідно угоди
№5-ТЕ від 24.01.2011р., у зв'язку із
неналежним, несвоєчасним та неповним
виконанням боржником грошового
зобов'язань щодо оплати вартості
отриманого товару.

Як передбачено п.п. 2.1, 2.3 вказаної угоди,
вартість зобов'язання, що
відступається за даною угодою,
становить 182 069,12 грн., з яких: 110 127,55 грн.
курсової різниці, 44 429,32 грн. пені, 4 554,82
грн. 3% річних та 22 957,43 грн. інфляційних
втрат.

З матеріалів справи вбачається, що
02.07.2012 року Фізичною особою-підприємцем
Грищенком О.М. було надіслано
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" повідомлення про заміну
кредитора у зобов'язанні, відповідно до
якого перший інформував боржника
(Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська") про заміну кредитора за
договором №80 від 24.04.2008р., у зв'язку з
чим сплата курсової різниці та
штрафних санкцій за вказаним договором
підлягає здійсненню на користь нового
кредитора - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС".

Окрім встановленого вище, матеріали
справи свідчать про те, що 21.12.2012 року
між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"
(кредитор) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп"
(поручитель) укладено договір поруки
№21-12-2012-2, відповідно до якого
поручитель поручився перед кредитором
за виконання Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" обв'язку щодо сплати
пені у зв'язку з неналежним,
несвоєчасним та неповним виконанням
боржником грошового зобов'язань згідно
договору №80 від 24.04.2008р.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Як зазначено вище, п. 2.2. договору №80 від
24.04.2008р. передбачено, що сторони
встановлюють, що протягом терміну дії
договору, грошові зобов'язання покупця
існують і підлягають сплаті в гривнях.
Сума у гривнях, що підлягає сплаті
покупцем на виконання ним зобов'язань
по договору визначається шляхом
множення грошового еквіваленту
вартості товару на офіційний курс
гривні до валюти еквіваленту, який буде
встановлений НБУ на день фактичної
оплати вартості товару покупцем.

В силу ч. 2. ст. 533 ЦК України якщо у
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

За змістом п.5.1 Договору термін дії
Договору припиняється належним
виконанням сторонами всіх його умов, а
також в інших випадках, передбачених
законом.

Як встановлено вище, Товариство з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" оплату вартості
поставленого товару здійснило
частковими платежами після прийняття
Рішення господарським судом
Тернопольської області від 04.02.2009р. у
справі № 8/156-3487: 25.08.2009р. - 79 000,00 грн.,
23.09.2009р. - 120 000,00 грн. та 06.11.2009р. - 44 004,34
грн. відповідно, без врахування
курсових коливань (курсової різниці)
(а.с.34-36).

За таких обставин, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно того, що враховуючи
несвоєчасну оплату Товариством з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" вартості товару за
договором №80 від 24.04.2008р. без
врахування курсових коливань, позовна
вимога про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" 110 127,55 грн. курсової
різниці підлягає задоволенню.

Крім цього, позивач просить суд
стягнути солідарно з відповідачів 10
000,00 грн. пені та стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" 34 429,32 грн., нарахованої з
урахуванням здійснених проплат за
періоди:

з 05.02.2009р. по 24.08.2009р. на 243 004,34 грн.
заборгованості,

з 25.08.2009р. по 22.09.2009р. на 164 004,34 грн.
заборгованості,

з 23.09.2009р. по 05.11.2009р. на 44 004,34 грн.
заборгованості.

У відповідності до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України передбачено, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

В силу ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.3 договору №80 від
24.04.2008р. покупець несе відповідальність
за прострочення з оплатою вартості
товару, сплачуючи пеню в розмірі 0,08% від
суми простроченого платежу, за кожен
день затримки.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено,
що за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Як передбачено п. 3.1 договору поруки
№21-12-2012-2, відповідальність поручителя
перед кредитором обмежується сплатою
розміру пені у сумі 10 000,00 грн.

За таких обставин судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позовна вимога про
стягнення солідарно з відповідачів 10
000,00 грн. пені підлягає задоволенню.

Стосовно Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" 34 429,32 грн., нарахованої з
урахуванням здійснених проплат за
періоди: з 05.02.2009р. по 24.08.2009р. на 243 004,34
грн. заборгованості, з 25.08.2009р. по
22.09.2009р. на 164 004,34 грн. заборгованості, з
23.09.2009р. по 05.11.2009р. на 44 004,34 грн.
заборгованості, судова колегія
зазначає наступне.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено,
що нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до п. 2.5. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013
року, щодо пені за порушення грошових
зобов'язань застосовується припис
частини шостої статті 232 ГК України.
Даним приписом передбачено не позовну
давність, а період часу, за який
нараховується пеня і який не повинен
перевищувати шести місяців від дня,
коли відповідне зобов'язання мало бути
виконане; законом або укладеним
сторонами договором може бути
передбачено більшу або меншу
тривалість цього періоду. Його перебіг
починається з дня, наступного за
останнім днем, у який зобов'язання мало
бути виконане, і початок такого
перебігу не може бути змінений за
згодою сторін. Необхідно також мати на
увазі, що умова договору про сплату
пені за кожний день прострочення
виконання зобов'язання не може
розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції.

За таких обставин, перерахувавши
розмір пені за допомогою системи «ЛІГА:
ЕЛІТ», судова колегія приходить до
висновку про те, що з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" за несвоєчасну оплату
вартості поставленого товару за
договором №80 від 24.04.2008р. підлягає
стягненню 28 388,12 грн. пені.

Крім цього, позивач просить суд
стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" 22 957,43 грн. інфляційних
втрат та 4 554,82 грн. 3% річних,
нарахованих за періоди: з 05.02.2009р. по
24.08.2009р. на 243 004,34 грн. заборгованості, з
25.08.2009р. по 22.09.2009р. на 164 004,34 грн.
заборгованості, з 23.09.2009р. по 05.11.2009р. на
44 004,34 грн. заборгованості.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як вбачається з п. 7.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013
року, за відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання, в
тому числі й грошове, припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 ЦК України). Саме лише
прийняття господарським судом рішення
про задоволення вимог кредитора, якщо
таке рішення не виконано в
установленому законом порядку, не
припиняє зобов'язальних відносин
сторін і не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум. Отже, якщо судове
рішення про стягнення з боржника
коштів фактично не виконано, кредитор
вправі вимагати стягнення з нього в
судовому порядку сум інфляційних
нарахувань та процентів річних аж до
повного виконання грошового
зобов'язання. Однак при цьому слід мати
на увазі, що у разі коли судовим
рішенням з боржника стягнуто суму
неустойки (штрафу, пені), то правова
природа відповідної заборгованості
саме як неустойки у зв'язку з
прийняттям такого рішення залишається
незмінною, і тому на неї в силу припису
частини другої статті 550 ЦК України
проценти не нараховуються, інфляційні
ж нарахування та нарахування трьох
процентів річних на цю заборгованість
можуть здійснюватися на загальних
підставах відповідно до частини другої
статті 625 названого Кодексу з дня,
наступного за днем набрання законної
сили відповідним судовим рішенням.

Враховуючи те, що в матеріалах справи
відсутні докази скасування або
оскарження рішення Господарського
суду Тернопільської області від
04.02.2009р. у справі №8/156-3487, судова колегія
приходить до висновку про те, що воно
набрало законної сили 17.02.2009 року.

Отже, перерахувавши розмір 3% річних та
інфляційних втрат за допомогою системи
«ЛІГА: ЕЛІТ», судова колегія приходить
до висновку про те, що з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" за несвоєчасну оплату
вартості поставленого товару за
договором №80 від 24.04.2008р. підлягає
стягненню 4 324,94 грн. 3% річних та 10 456,23
грн. інфляційних втрат.

Судова колегія не приймає до уваги
посилання апелянта на те, що позивачем
порушено строк позовної давності, з
огляду на наступне.

Як зазначалось вище, пунктом 5.1.
договору №80 від 24.04.2008р. передбачено, що
права та обов'язки сторін цього
договору виникають в момент його
підписання та припиняються належним
виконанням сторонами всіх його умов, а
також в інших випадках, передбачених
законом.

Враховуючи те, що Товариством з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" не було належним чином
виконано взяті на себе обов'язки по
оплаті за поставлений товар та за
курсову різницю, судова колегія
приходить до висновку про те, що
договір №80 від 24.04.2008р. не припинив свою
дію та діяв до належного виконання
сторонами всіх його умов, а отже строк
позовної давності позивачем не
порушено.

Крім того, матеріали справи свідчать
про те, що апелянт не звертався до суду
першої інстанції з заявою про
застосування строків позовної
давності.

За приписами ч. 1 ст. 101 ГПК України У
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
року № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу XII Господарського
процесуального кодексу України"
додаткові докази приймаються
апеляційним судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття
додаткових доказів суд апеляційної
інстанції повинен повно і всебічно
з'ясовувати причини їх неподання з
урахуванням конкретних обставин
справи і об'єктивно оцінити поважність
цих причин. У разі прийняття додаткових
доказів у постанові апеляційної
інстанції мають зазначатися підстави
такого прийняття.

Проте, апелянт не довів суду
апеляційної інстанції поважність
причин, відповідно до яких він не зміг
надати суду першої інстанції заяву про
застосування строків позовної
давності.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст.34 ГПК України передбачено,
що обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Апелянтом належними та допустимими
доказами не спростовані встановлені
вище обставини.

Враховуючи встановлене вище, судова
колегія дійшла висновку про те, що
рішення Господарського суду Київської
області від 29.10.2013 р. у даній справі -
зміні.

В силу ст. 49 ГПК України витрати по
сплаті державного мита, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу за подання позовної
заяви покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Крім того, судова колегія погоджується
з висновками суду першої інстанції у
додатковому рішенні стосовно
задоволення вимог про солідарне
стягнення з відповідачів витрат на
послуги адвоката у розмірі 1 147,00 грн., що
не оскаржується сторонами, з наступних
підстав.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що позивач просить стягнути з
відповідача 16 000,00 грн. витрат на оплату
послуг адвоката.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що
до складу судових витрат входить
оплата послуг адвоката. В контексті
зазначеної норми судові витрати за
участь адвоката при розгляді справи
підлягають сплаті лише в тому випадку,
якщо вони сплачені адвокату стороною,
якій такі послуги надавались та їх
сплата підтверджується відповідними
фінансовими документами.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК України
витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
"Про адвокатуру". Дія зазначеного
Закону України поширюється тільки на
осіб, які є адвокатами.

Поняття особи, яка є адвокатом,
наведено в ст. 2 Закону України "Про
адвокатуру", яка зазначає, що адвокатом
може бути громадянин України, який має
вищу юридичну освіту, стаж роботи за
спеціальністю юриста або помічника
адвоката не менше двох років, склав
кваліфікаційні іспити, одержав
свідоцтво про право на зайняття
адвокатською діяльністю та прийняв
Присягу адвоката України.

Пунктом 10 Роз'яснення Вищого
господарського суду України № 02 5/78 від
04.03.1998 р. зі змінами та доповненнями
встановлено, що витрати позивачів та
відповідачів, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49
ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді, і
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг.

Пункт 12 Роз'яснення Вищого
господарського суду України № 02 5/78 від
04.03.1998 р. зі змінами та доповненнями
передбачає, що «вирішуючи питання про
розподіл судових витрат, господарський
суд має враховувати, що розмір
відшкодування названих витрат, крім
державного мита, не повинен бути
неспіврозмірним, тобто явно завищеним.
За таких обставин суд з урахуванням
обставин конкретної справи, зокрема,
ціни позову, може обмежити цей розмір з
огляду на розумну необхідність судових
витрат для даної справи».

Аналогічна позиція Вищого
господарського суду України
висловлена в Інформаційному листі від
13 лютого 2002 р. № 01-8/155.

Отже, дослідивши матеріали справи,
зокрема, договір про надання
адвокатських послуг (правової
допомоги) № 25-2/03 від 25.03.2013 року,
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю № 3888 від 29.10.2009
року, виданого Грищенко Олександру
Миколайовичу, акт здачі-приймання
виконаних робіт від 09.09.2013 року на суму
16 000,00 грн. та платіжне доручення № 212
від 29.03.2013 року про сплату позивачем 16
000,00 грн., судова колегія приходить до
висновку про те, що враховуючи
неспіврозмірність витрат на
адвокатські послуги ціні позову та
обставини даної справи, судова колегія
вважає доцільним задовольнити розмір
судових витрат на адвокатські послуги
у розмірі однієї мінімальної
заробітної плати 1 147,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" на рішення
Господарського суду Київської області
від 29.10.2013 року залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Київської області від 29.10.2013 року у
справі № 911/3606/13 - змінити.

Резолютивну частину рішення викласти в
наступній редакції:

„ Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" (48236, Тернопільська обл.,
Гусятинський р-н, с. Постолівка,
ідентифікаційний код 30787770) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"
(03187, м. Київ, вул. Ак. Заболотного, 38, кв.
23, ідентифікаційний код 38039872) 110 127 (сто
десять тисяч сто двадцять сім) грн. 55
коп. курсової різниці, 28 388 (двадцять
вісім тисячі триста вісімдесят вісім)
грн. 12 коп. пені, 10 456 (десять тисяч
чотириста п'ятдесят шість) грн. 23 коп.
інфляційних втрат, 4 324 (чотири тисячі
триста двадцять чотири) грн. 94 коп. 3%
річних та 3 066 (три тисячі шістдесят
шість) грн. 56 коп. судового збору за
подання позовної заяви.

Солідарно стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" (48236, Тернопільська обл.,
Гусятинський р-н, с. Постолівка,
ідентифікаційний код 30787770) та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп"
(08633, Київська обл., Васильківський р-н,
с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22,
ідентифікаційний код 38267861) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"
(03187, м. Київ, вул. Ак. Заболотного, 38, кв.
23, ідентифікаційний код 38039872) 10 000
(десять тисяч) грн. 00 коп. пені, 172 (сто
сімдесят дві) грн. 20 коп. судового збору
та 1 147 (одну тисячу сто сорок сім) грн. 00
коп. судових витрат, пов'язаних з
оплатою послуг адвоката.

В іншій частині позову відмовити.

4. Доручити Господарському суду
Київської області видати накази.

5. Матеріали справи № 911-3606/13
повернути до Господарського суду
Київської області.

Постанова може бути оскаржена впродовж
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
Н.М. Коршун

Судді
Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна