ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року
Справа № 910/18399/13

Господарський суд Черкаської
області у складі головуючого судді
Пащенко А.Д., із секретарем судового
засідання Ковбою І.М.,

за участю представників: позивача:
Татієнко П.І. - за довіреністю,
відповідач: не з'явився, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні господарського суду
Черкаської області справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Трейдшуз"

до фізичної особи - підприємця
Любецького Дмитра Анатолійовича

про стягнення 65 488 грн. 47 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з
відповідача 65 488 грн. 47 коп., зокрема 24 305
грн. боргу відповідно до укладеного
між сторонами договору з надання
послуг по обслуговуванню приміщень №
10/09/12 -Э від 17.09.2012; 39 534 грн. 55 коп.
неустойки; 309 грн. 17 коп. три проценти
річних та 1 339 грн. 75 коп. штрафних
санкцій за користування чужими
грошовими коштами.

Позовна заява була надіслана позивачем
до господарського суду м. Києва, однак,
в процесі розгляду спору судом було
встановлено, що згідно Витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб-підприємців Серія АГ № 797734 місце
проживання фізичної особи-підприємця
Любецького Дмитра Анатолійовича:
Черкаська область, смт. Драбів, вул.
Шевченка, буд. 2/4, кв. 10, у зв'язку з чим
ухвалою господарського суду м. Києва
від 02.12.2013 справу № 910/18399/13 було
надіслано за підсудністю до
господарського суду Черкаської
області.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 10.12.2013 справу №
910/18399/13 прийнято до провадження та
призначено на 09 січня 2014 року, ухвалу
суду надіслано на адресу відповідача,
вказану у Витягу з ЄДР. Вказана ухвала
повернута до суду з відміткою
поштового відділення "за закінченням
терміну зберігання".

У зв'язку з неявкою відповідача у
судове засідання розгляд справи було
відкладено на 23.01.2014, однак ухвала суду
від 09.01.2014 повернута до суду з тих же
підстав, розгляд справи було
відкладено на 06.02.2014. У зв'язку з
поверненням ухвал суду без їх вручення
відповідачу, вказані ухвали буди
надіслані відповідачу простою
кореспонденцією.

Письмовий відзив на позовну заяву до
господарського суду не надходив.

Суд вважає можливим розглядати справу
за відсутності відповідача та його
представника за наявними у справі
матеріалами, відповідно до статті 75 ГПК
України, з огляду на таке.

Суд вжив усіх заходів для належного
повідомлення відповідача про дату і
час розгляду справи, ухвали суду
надіслані рекомендованим з
повідомленням про вручення за адресою
відповідача, вказаною у Витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
надіслання ухвал суду оформлено
згідно з вимогами Інструкції з
діловодства в господарських судах
України. Відповідно до пункту. 20.1.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості
і підсудності справ господарським
судам" місцезнаходження юридичної
особи або фізичної особи - підприємця
визначається на підставі відомостей,
внесених до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (стаття 17 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців"). Тому вказане є
підтвердженням належного надсилання
відповідачу копій всіх ухвал суду. В
силу частини 1 статті 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвали
господарського суду вважаються
врученими відповідачу належним чином.

Неявка відповідача чи його
представника у судове засідання не
перешкоджає розгляду справи, а
направляти свого представника у судове
засідання чи заперечувати проти позову
є правом сторони, а не обов'язком.

29 січня 2014 року позивач надіслав
до суду заяву від 24.01.2014 № 24/1 про зміну
предмету позову, в якій просить
стягнути з відповідача 24 305 грн.
збитків. В обґрунтування даної заяви
позивач вказав на те, що відповідно до
умов договору № 10/09/12 -Э від 17.09.2012
відповідач повинен був виконати дрібні
роботи у строк до трьох робочих днів з
моменту отримання заявки позивача,
позивач оплатив виставлені
відповідачем рахунки № 1 від 03.04.2013 та №
2 від 12.04.2013 на загальну суму 24 305 грн.,
однак відповідач не виконав замовлену
дрібну роботу, у зв'язку з чим позивач
втратив інтерес щодо виконання роботи
відповідачем та надіслав йому
претензію, яка є відмовою від договору
у розумінні ст. 849 ЦК України, тому
згідно закону позивач має право
вимагати відшкодування збитків.

Представник позивача у судовому
засіданні просив прийняти заяву про
зміну предмета позову, як таку, що
подана відповідно до статті 22 ГПК
України до початку розгляду спору по
суті, просив стягнути з відповідача 24
305 грн. збитків, пояснив, що відповідач
не виконав замовлену дрібну роботу,
припинив будь-які спілкування із
позивачем, на телефонні дзвінки н
відповідає, на претензію не відповів,
кошти позивачу не повернув; просив
стягнути з відповідача збитки та
прийняти рішення у даному судовому
засіданні, оскільки відповідач ігнорує
не тільки позивача, а й суд.

У судовому засіданні 06.02.2014 оголошена
вступна та резолютивна частини рішення
суду відповідно до статті 85 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення та доводи
представника позивача, суд встановив
таке.

Суд приймає заяву позивача № 24/1 від
24.01.2014 про зміну предмету позову до
розгляду у даній справі, оскільки
подання такої заяви відповідає праву
позивача, встановленому в статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, вона подана до початку
розгляду спору по суті, що відповідає
вимогам вказаної процесуальної норми,
суду подано докази надіслання такої
заяви відповідачу за його адресою,
вказаною в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців. Таким чином, судом
розглядається позов про стягнення з
відповідача 24 305 грн. збитків.

Судом встановлено, що 17 вересня 2012 року
фізична особа-підприємець Любецький
Дмитро Анатолійович (Виконавець за
договором, відповідач у справі) і
товариство з обмеженою
відповідальністю "Трейдшуз" (Замовник
за договором, позивач у справі) уклали
договір № 10/09/12-Э з надання послуг по
обслуговуванню приміщень (далі -
Договір), за умовами якого Замовник
доручає, а Виконавець зобов'язується на
умовах Договору виконувати роботи по
технічному обслуговуванню і ремонту
приміщень магазинів, які знаходяться в
користуванні Замовника та розташовані
за адресами, вказаними в додатку № 1.

Згідно пункту 2.1.2 Договору Виконавець
зобов'язується виконувати передбачені
договором роботи в терміни, вказані в
розділі 3 даного Договору і/або
обумовлені у відповідних додатках, з
виїздом на територію Замовника, якісно,
згідно будівельним, пожежним,
санітарним і іншим нормам, що
передбачені діючим законодавством
України.

Пунктом 3.1.2. Договору встановлено, що
дрібні ремонтні роботи Виконавець
виконує власними силами в строк до 3
робочих днів з моменту отримання
заявки від Замовника.

На виконання умов Договору позивач
шляхом електронного листування
надіслав відповідачу дві заявки на
виконання дрібних робіт в магазинах
позивача на загальну суму 24 305 грн. із
зазначенням переліків робіт та отримав
від відповідача рахунки № 1 від 03.04.2013
на суму 10 855 грн. та № 2 від 12.04.2013 на суму
13 450 грн.

Позивач оплатив вказані рахунки,
перерахувавши на рахунок підприємця
Любецького Д.А., вказаний у Договорі,
кошти в сумі 13 450 грн. по платіжному
дорученню № 01500 від 17.04.2013 та в сумі 10 855
грн. по платіжному дорученню № 01254 від
22.04.2013, а всього на загальну суму 24 305
грн.

04 липня 2013 року позивач, посилаючись на
статтю 220 Господарського кодексу
України, надіслав відповідачу
претензію № 1234, в якій повідомив, що у
зв'язку з прострочкою виконання
відповідачем замовлених йому дрібних
робіт вказане втратило для позивача
інтерес, тому вимагав у семиденний
строк повернути перераховані за роботи
кошти та сплатити штрафні санкції.
Вказану претензію відповідач залишив
без відповіді.

Оцінюючи докази у справі в їх
сукупності, суд вважає позовні вимоги
підлягаючими до задоволення, з огляду
на таке.

За своєю правовою природою договір з
надання послуг по обслуговуванню
приміщень № 10/09/12-Э від 17.09.2012 є
договором підряду, який відповідає
припису статті 837 ЦК України, за якою за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

На виконання робіт за договором №
10/09/12-Э від 17.09.2012 позивач перерахував на
рахунок відповідача, вказаний у
Договорі, кошти на загальну суму 24 305
грн. За доводами позивача, відповідач
не виконав замовлені йому дрібні
роботи в магазинах позивача, у зв'язку з
чим позивач втратив інтерес та просив
відповідача повернути перераховані
йому кошти в сумі 24 305 грн. в семиденний
строк. У зв'язку з невиконанням
відповідачем вказаної вимоги ,
посилаючись на припис статті 849
Цивільного кодексу України, позивач
просить стягнути з відповідача збитки
в сумі 24 305 грн.

В силу частини 1 статті 173
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) зобов'язання, що виникає
між суб'єктами господарювання, в силу
якого один суб'єкт зобов'язаний
вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського
характеру на користь іншого суб'єкта,
або утриматися від певних дій, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку, є господарським
зобов'язанням.

Згідно частини 7 статті 193
Господарського кодексу України та
статті 525 Цивільного кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
не допускається, якщо інше не
передбачено договором або законом.

Пунктом 10.2 Договору передбачено, що він
може бути розірваний за ініціативою
Замовника, при умові письмового
повідомлення Виконавця за 14
календарних днів до планової дати
розірвання. Претензія позивача
отримана відповідачем 16.07.2013
відповідно до відмітки на поштовому
повідомленні.

В частині 2 статті 849 ЦК України вказано,
що якщо підрядник своєчасно не
розпочав роботу або виконує її
настільки повільно, що закінчення її у
строк стає явно неможливим, замовник
має право відмовитися від договору
підряду та вимагати відшкодування
збитків.

Статтею 188 ГК України
передбачено, що зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Отже, одностороння відмова від
договору, право на яку встановлене
законом, не потребує узгодження та як
самостійний юридичний факт зумовлює
його розірвання, що є припиненням
договірного зобов'язання, тобто
зникненням правового зв'язку між
сторонами договірного зобов'язання на
підставах, встановлених у законі або
договорі, та припинення їхніх прав та
обов'язків.

Таким чином, договір підряду може бути
розірваний в результаті
односторонньої відмови від нього у
повному обсязі, тобто в результаті
вчинення замовником одностороннього
правочину, який тягне припинення
зобов'язань його сторін.

В силу частини 3 статті 651 ЦК України у
разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або частково,
якщо право на таку відмову встановлено
договором або законом, договір є
відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини 2 статті 653 ЦК
України у разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач надіслав відповідачу з
посиланням на статтю 849 ЦК України
претензію № 1234 від 04.07.2013 про втрату
позивачем інтересу до виконання
відповідачем дрібних робіт та про
повернення коштів в сумі 24 305 грн. і
виходячи з положень статей 653, 849 ЦК
України така одностороння відмова від
договору не потребує узгодження з
відповідачем, тому договір № 10/09/12-Э від
17.09.2012 є припиненим.

Згідно з частиною 2 статті 220 ГК України,
частиною 3 статті 612 Цивільного кодексу
України якщо внаслідок прострочення
боржника виконання зобов'язання
втратило інтерес для кредитора, він
може відмовитися від прийняття
виконання і вимагати відшкодування
збитків.

Відповідно до приписів частини першої
статті 22 ЦК України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Судом встановлено і відповідачем
не спростовано факт перерахування
позивачем коштів в сумі 24 305 грн. на
виконання дрібних робіт, які вказані у
рахунках відповідача. Суду не подано
доказів виконання відповідачем
вказаних дрібних робіт, не подано
доказів повернення позивачу коштів в
сумі 24 305 грн.

Відповідач в установленому законом
порядку обставини, які повідомлені
позивачем, не спростував, розміру
позовних вимог не оспорив та не довів
суду належними і допустимими доказами
виконання ним замовленої йому роботи
за вказаним договором та належного
оформлення і підписання актів
здачі-приймання робіт.

З огляду на викладене, вимога
позивача про стягнення 24 305 грн. збитків
є обґрунтованою і законною, не
спростованою відповідачем, тому
підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України,
враховуючи зміну позивачем предмета
позову, в результаті чого сума позову
змінилася, з відповідача підлягають
відшкодуванню позивачу, пропорційно
розміру задоволених вимог, понесені
останнім витрати на сплату судового
збору в сумі 638 грн. 54 коп. із зміненої
позовної вимоги.

Виходячи з викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву позивача № 24/1 від 24.01.2014 про зміну
предмета позову прийняти до розгляду.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
Любецького Дмитра Анатолійовича (19800,
Черкаська область, смт. Драбів, вул.
Шевченка, буд. 2/4, кв.10, реєстраційний
номер облікової картки платника
податків ) на користь товариства
з обмеженою відповідальністю
"Трейдшуз" (01133, м. Київ, вул. Мечникова,
14/1, кімната 163, ідентифікаційний код
37318684) - 24 305 грн. (двадцять чотири тисячі
триста п'ять гривень) збитків, 638 грн. 54
коп. (шістсот тридцять вісім гривень 54
копійки) судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
Київського апеляційного
господарського суду в порядку та
строки, передбачені розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено 10.02.2014.

Суддя
А.Д. Пащенко