ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2014 р.
Справа № 922/4236/13

Колегія
суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя
Барбашова С.В., суддя Плужник О.В.

при секретарі Гурдісовій Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Дробота М.Д. (дов. № 05/01 від
11.01.2014)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача - Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України (вх.3880Х/3) на
рішення господарського суду
Харківської області від 04.12.2013 у справі
№922/4236/13

за позовом Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, м. Київ

до Державного інституту праці та
соціально-економічних досліджень, м.
Харків

про стягнення 4 317,12 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України,
звернувся до господарського суду
Харківської області із позовом до
Державного інституту праці та
соціально-економічних досліджень про
стягнення 4317,12 грн., з яких пеня 2007,12 грн.
та штраф 2310,00 грн. Позовні вимоги
обґрунтовані порушенням відповідачем
зобов'язань за договором №109-Ф-10 від
29.07.2010 року.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 04.12.2013 у справі
№922/4236/13 (суддя Ємельянова О.О.) у
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Позивач, Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України, з
рішенням господарського суду не
погодився та звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського
Харківської області від 04.12.2013 у справі
№922/4236/13 та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

В обґрунтування викладених вимог
позивач посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, вважає, що рішення містить
необґрунтовані висновки, які не
відповідають обставинам справи. При
цьому зазначає, що в строки передбачені
календарним планом за договором
відповідач послуги за третім етапом не
надав. Позивач вказує на те, що
господарським судом не досліджено той
факт, що календарним планом позивач та
відповідач погодили строк надання
послуг за 3 етапом договору: жовтень 2010 -
01 серпня 2012, в той час, як додатковою
угодою від 30.11.2012 № 4 до договору
сторонами було погоджено строк дії
договору до 28.12.2012 без зміни строків
надання послуг. Таким чином, позивач
вважає, що строки надання послуг
залишилися такими, як було визначено у
додатковій угоді № 3 до договору.

Відповідач надав заперечення на
апеляційну скаргу, в яких з наведеним
позивачем доводами не погоджується,
вважає їх безпідставними, посилаючись
на те, що сторони за взаємною згодою
шляхом внесення відповідних
корегувань погодили зміни шляхом
заміни строків дії самого договору та
відповідних додатків. Просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення,
оскаржуване рішення - без змін.

Позивач в призначене судове засідання
свого представника не направив, про
причини неявки суд не повідомив, про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, що
підтверджується повідомленням за №
019012/1 про вручення 30.12.2013 поштової
кореспонденції уповноваженій особі
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

Згідно з п. 3.12 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.11 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» неявка у судове
засідання однієї із сторін, належним
чином повідомленої про час та місце
цього засідання, не перешкоджає такому
переходові до розгляду позовних вимог,
якщо у господарського суду відсутні
підстави для відкладення розгляду
справи, передбачені ч. 1 ст. 77 ГПК
України.

Враховуючи те, що судом апеляційної
інстанції вжито необхідних заходів для
належного повідомлення сторін про час
та місце розгляду справи, колегія
суддів вважає за можливе розглянути
справу без участі представника
позивача за наявними у справі
матеріалами.

Перевіривши повноту встановлення
судом обставин справи та докази по
справі на їх підтвердження, їх юридичну
оцінку та доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК
України, заслухавши уповноваженого
представника відповідача, колегія
суддів приходить до висновку про
залишення апеляційної скарги без
задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 29.07.2010
року між Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України (замовник) та
Державним інститутом праці та
соціально - економічних досліджень (ДІП
СЕД) (виконавець) був укладений договір
№109-Ф-10 на надання послуг з Розроблення
та перегляду нормативно-правових актів
з охорони праці (НПАОП) згідно планів,
затверджених спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
охорони праці (другий етап розроблення
та перегляду НПАОП) "Розроблення правил
охорони праці під час гарячої і
холодної прокатки алюмінієвих і
магнієвих сплавів" (далі - договір). У
відповідності до пункту 1.1. якого
виконавець за завданням замовника
зобов'язується надати послуги з
"Розроблення правил охорони праці під
час гарячої і холодної прокатки
алюмінієвих і магнієвих сплавів" в
кількості, обсязі та за цінами в строки,
визначені Технічними вимогами (додаток
1) і календарним планом (додаток 2), які є
невід'ємними частинами договору про
закупівлю, а замовник зобов'язаний
оплатити виконавцю надані послуги, в
розмірі та строки, встановлені
договором (а.с. 19).

Послуги мають бути надані в повному
обсязі до 25 грудня 2010 року пункт 4.6.3.
договору). Договір набирає чинності з
дати його підписання та діє до 31 грудня
2010 року (пункт 9.1. договору).

Пунктом 2.1 договору сторони погодили,
що замовник затверджує Технічні вимоги
(додаток 1) на послуги, забезпечує
фінансування робіт, проводить
перевірку відповідності умовам
договору оформлених звітних
документів, приймає роботи в порядку
встановленому договором.

Згідно із пунктом 3.1. договору, ціна
цього договору встановлюється в
національній валюті України, та
загальна вартість становить 72 000 грн.,
в тому числі ПДВ 12000 грн.

Зміст та вартість етапів надання
послуг визначені в календарному плані
(додаток 2), що є невід'ємною частиною
договору. Розрахунок за надані послуги
замовник здійснює поетапно, впродовж 10
банківських днів з дня підписання
сторонами акта приймання - передачі
виконаного етапу (пункти 3.3.,3.4.
договору).

Згідно пункту 4.2. договору приймання
послуг здійснюється поетапно, з
підписанням актів приймання-передачі
послуг по кожному етапу.

У календарному плані (додаток №2 до
договору) сторони встановили три етапи
виконання робіт за договором та
погодили початок та закінчення строків
надання послуг за кожним етапом окремо.
За першим етапом надання послуг
відповідач повинен був надати їх у
період з липня-серпень 2010 року, за
другим етапом - серпень-вересень 2010
року, за третім етапом - жовтень - 25
грудня 2010 року (додаток 2) (а.с. 29).

Додатковою угодою № 1 від 30.12.2010 року до
договору №109-Ф-10 від 29.07.2010 року сторони
дійшли до згоди внести зміни до
договору: - пункт 4.6.3. послуги мають бути
надані в повному обсязі до 30 червня 2011
року, - пункт 9.1. договір про закупівлю
набирає чинності з дати його
підписання та діє до 30 червня 2011 року
(а.с. 34).

Додатковою угодою № 2 від 30.06.2011 року до
договору №109-Ф-10 від 29.07.2010 року сторони
дійшли до згоди внести зміни до
договору: - пункт 4.6.3. послуги мають бути
надані в повному обсязі до 25 грудня 2011
року, - пункт 9.1. договір про закупівлю
набирає чинності з дати його
підписання та діє до 31 грудня 2011 року
(а.с. 44).

Додатковою угодою № 3 від 30.12.2011 року до
договору №109-Ф-10 від 29.07.2010 року сторони
дійшли до згоди внести зміни до
договору: - пункт 4.6.3. послуги мають бути
надані в повному обсязі до 01 серпня 2012
року, - пункт 9.1. договір на закупівлю
набирає чинності з дати його
підписання та діє до 30 листопада 2012
року (а.с. 54).

Додатковою угодою № 4 від 30.11.2012 року до
договору №109-Ф-10 від 29.07.2010 року сторони
внесли зміни до договору та узгодили
пункт 9.1. договору - договір на
закупівлю набирає чинності з дати його
підписання та діє до 28 грудня 2012 року
(а.с. 64).

31.08.2010 року сторонами був підписаний
акт №1 приймання-передачі послуг за
етапом №1 (а.с. 85).

22.09.2010 року сторонами був підписаний
акт №2 приймання-передачі послуг
відповідно за етапом №2 (а.с. 86).

29.11.2012 року та 11.02.2013 року позивачем
було направлено відповідачу претензії
щодо сплати штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання.

Пунктами 1.1. та 1.2. додаткової угоди № 5
від 28.12.2012 року до договору №109-Ф-10 від
29.07.2010 року сторони внесли зміни до
договору у пункті 4.6.3. договору слова 01
серпня 2012 року замінили словами 01
жовтня 2013 року, пункт 1.2. додаткової
угоди № 5 у пункті 9.1. договору слова 28
грудня 2012 року замінити словами 01
жовтня 2013 року (а.с. 65).

08.02.2013 року сторонами був підписаний
акт №3 приймання-передачі послуг за
етапом №3 (а.с. 87).

Звертаючись до господарського суду,
позивач послався на те, що незважаючи
на укладення між позивачем та
відповідачем додаткової угоди № 5 від
28.12.2012 року до договору, якою було
змінено строк дії договору та строки
надання послуг за 3 етапом, відповідач є
таким, що порушив строк надання послуг
за 3 етапом, визначений у календарному
плані (додаток №2 до додаткової угоди
№3 від 30.12.2011 року до договору), у зв'язку
з чим просив суд стягнути з відповідача
штрафні санкції в розмірі 4317,12 грн. з
яких: пеня за порушення строків надання
послуг за 3 етапом в розмірі 2007,12 грн. та
штраф за прострочення виконання послуг
за 3 етапом понад 30 днів у розмірі 2310,00
грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що строк виконання відповідачем
обов'язку з надання послуг за договором
не настав на момент звернення із
позовом до суду, та у позивача відсутнє
право вимагати стягнення штрафних
санкцій за порушення зобов'язання
відповідачем.

З даними висновками повністю
погоджується колегія суддів, оскільки
вони відповідають обставинам справи,
ґрунтуються на документальних доказах
та нормах чинного законодавства, які
регулюють спірні правовідносини.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 34, 36 ГПК
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Письмовими доказами є
документи i матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Слід зазначити, що за своєю правовою
суттю між сторонами по справі виникли
правовідносини з договору № 109-Ф-11 на
надання послуг з Розроблення та
перегляду нормативно-правових актів з
охорони праці (НПАОП) згідно планів,
затверджених спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
охорони праці (Другий етап розроблення
та перегляду НПАОП) "Розроблення правил
охорони праці під час гарячої і
холодної прокатки алюмінієвих і
магнієвих сплавів" (далі - договір).

Так, в первісній редакції договору
сторони домовились, що він діє до 31.12.2010.
В цей же термін мали бути надані
передбачені договором послуги.

Ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України
передбачено, що зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Отже, в процесі виконання договору
сторони п'ять раз корегували договір
шляхом складання за взаємною згодою
додаткових угод до нього: № 1 від 30.12.2010;
№ 2 від 30.06.2011; № 3 від 30.12.2011; № 4 від
30.11.2012 та № 5 від 28.12.2012.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в
додатковій угоді № 5 від 28.12.2012 сторони
зазначили, що до договору вносяться
наступні зміни: у пункті 4.6.3 договору
слова " 01 серпня 2012 р." вирішено замінити
словами " 01 жовтня 2013 року", у
календарному плані (додаток № 2 до
договору) слова «жовтень 2010 - 01 серпня
2012» вирішено замінити словами « 28
грудня 2012 року - 01 жовтня 2013 року».

Ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі істотної зміни
обставин, якими сторони керувались при
укладенні договору, договір може бути
змінений або розірваний за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
зобов'язання. Зміна обставин є
істотною, якщо вони змінились
настільки, якби сторони могли це
передбачити, вони не укладали б договір
або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч.1 ст. 653 Цивільного
кодексу України у разі зміни договору
зобов'язання сторін змінюються
відповідно до змінених умов щодо
предмета, місця, строків виконання
тощо.

Згідно ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу
України договір є однією з підстав
виникнення зобов`язань та є
обов'язковим для виконання сторонами.

Ст. 628 Цивільного кодексу України
визначено, що зміст договору
становлять умови, визначені на розсуд
сторін і погоджені та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Отже, додатковою угодою № 5 від 28.12.2012,
яка є невід'ємною частиною договору,
були змінені істотні умови договору
щодо строку виконання 3 етапу договору,
які в силу закону є обов'язковими для
виконання сторін, та змінились
зобов'язання сторін відповідно до
вказаних умов.

Таким чином, є очевидним, що наміри
сторін були направлені саме на зміну
умов договору, оскільки в процесі
виконання договору сторони впевнилися
в неможливості виконання 3 етапу
договору в обумовлений строк.

Частиною 3 ст. 653 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі зміни
або розірвання договору зобов'язання
змінюється або припиняється з моменту
досягнення домовленості про зміну або
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором чи не обумовлено
характером його зміни.

Оскільки сторонами підписана
додаткова угода до договору
відповідно до якої строк виконання
робіт за 3 етапом жовтень 2010 - 01 серпня
2012 змінено на строк 28 грудня 2012 року - 01
жовтня 2013 року, а строк договору
продовжений до 01.10.2013 року, тому
відсутні підстави вважати відповідача
таким, що прострочив виконання
зобов'язання за договором, оскільки
додатковою угодою сторони виклали
умови договору в частині строків
виконання робіт по 3 етапу та дії самого
договору в новій редакції, тобто старої
редакції договору вже не існує і
позивачем не доведений факт
прострочення відповідачем його
договірного не грошового зобов'язання.

Так, діюче законодавство не передбачає
існування двох різних дат виконання
одного і того ж зобов'язання.

Аналізуючи правовідносини, які
склалися між сторонами, колегія суддів
приходить до висновку, що датою
виконання проектних робіт за 3 етапом є
саме 28 грудня 2012 року - 01 жовтня 2013 року,
як це узгоджено сторонами, тому
прострочення боржника відсутнє.

Матеріалами справи підтверджено, що
станом 31.08.2010 замовникові було передано
першій етап передбаченої договором
роботи, про що було складено акт
приймання-передачі № 1 від 31.08.2010,
станом на 22.09.2010 - передано другий етап
(акт № 2 від 22.09.2010), станом на 08.02.2013 -
передано третій етап (акт № 3 від 08.02.2013).
Тобто, станом на 08.02.2013 умови договору №
109-Ф-10 було виконано у повному обсязі.

В зв'язку з викладеним, колегія суддів
зазначає, що позиція заявника
апеляційної скарги стосовно існування
правових підстав для нарахування пені
саме до укладання додаткової угоди за
період з 02.08.2012 по 28.12.2012, а також штрафу
з прострочення понад 30 днів, є
неправомірною, оскільки додаткова
угода № 5 від 28.12.2012 є невід'ємною
частиною договору, якою продовжено
строки виконання певних зобов'язань
сторін.

Таким чином, враховуючи те, що з
матеріалів справи не вбачається
доказів порушення відповідачем своїх
зобов'язань за договором, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність правових підстав для
нарахування пені та штрафу, тому вважає
правомірними висновки першої
інстанції про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Приймаючи до уваги вищезазначене,
колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що
обставини справи були всебічно і повно
досліджені господарським судом, а тому
рішення господарського суду
Харківської області від 04 грудня 2013
року по справі № 922/4236/13 відповідає
чинному законодавству та фактичним
обставинам справи, а доводи заявника, з
яких подана апеляційна скарга про
скасування рішення, не можуть бути
підставою для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 04 грудня 2013
року по справі № 922/4236/13 залишити без
змін.

Постанова набирає чинності з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та
підписано 17 січня 2014 року

Головуючий суддя
Істоміна О.А.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Плужник О.В.