м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 5011-4/8874-2012 28.01.14
За позовомТовариства з обмеженою
«Електробудсервіс»ДоФонду державного
майна УкраїниПровизнання договору
Головуючий суддя Борисенко І.І.
Судді Літвінова М.Є.
Від позивача не з'явився
Від відповідача Костенко В.М. - за
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання пунктів договору
купівлі-продажу пакета акцій
Відкритого акціонерного товариства
«Феодосійський приладобудівний завод»
за конкурсом №КПП-578 від 18.01.2011 р., а саме
п.п. 11.1.2, 11.1.3 та 11.1.4 недійсними.
Фонд державного майна України
(Відповідач) заперечив проти позову з
підстав викладених в Відзиві на
позовну заяву від 18.09.2012р.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.01.2013р. провадження у справі
№ 5011-4/8874-2012 зупинене до розгляду
пов'язаної з нею справи №910/1011/13 за
позовом Приватного підприємства
«Тахо» до Фонду державного майна
України та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Електробудсервіс»
про визнання недійсним протоколу
засідання конкурсної комісії про
продаж акцій і договору купівлі
продажу №КПП-578 від 18.01.2011 р.
20.12.2013р. через канцелярію суду від
відповідача надійшло клопотання про
відновлення провадження у справі №
Ухвалою Господарського суду міста
Києва поновлено провадження у справі,
розгляд справи призначено на 28.01.2014р.
Позивач у судове засідання не з'явився,
представників не направив, про поважні
причини неявки суд не повідомив.
Місцезнаходження Товариства з
обмеженою відповідальністю
ухвала суду від 23.12.2013р. про поновлення
провадження у справі направлена на
адресу повідача - Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Електробудсервіс»: 99040, Севастополь,
вул. Індустріальна,буд.12. Ухвала суду
від 23.12.2013р. була вручена 02.01.2014р.
уповноваженому Товариства з обмеженою
відповідальністю «Електробудсервіс»
за довіреністю „ Сокун".

Тому повернення рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення, а саме ухвали
господарського суду від 23.12.2013р. з
зазначенням: „вищезазначене поштове
відправлення вручено 02.01.2014р. за
довіреністю" з урахуванням конкретних
обставин даної справи є належними
доказами виконання господарським
судом обов'язку щодо повідомлення
учасника судового процесу про вчинення
цим судом певних процесуальних дій,
тому спір розглядається за наявними у
справі доказами, відповідно до ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги і заперечення проти позову,
об'єктивно оцінивши в сукупності
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.01.2011р. між Позивачем та Відповідачем
було укладено Договір № КПП-578
купівлі-продажу пакета акцій
Відкритого акціонерного товариства
«Феодосійський приладобудівний завод»
за конкурсом, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу та
зареєстрованого в реєстрі за №66,
відповідно до умов якого Продавець за
підсумками конкурсу з використанням
відкритості пропонування ціни за
принципом аукціону з продажу
державного пакета акцій зобов'язується
передати у власність Покупцю пакет
акцій Відкритого акціонерного
товариства «Феодосійський
приладобудівний завод», розташованого
за адресою: 98105, АРК, м. Феодосія, вул.
Сімферопольське шосе, 48, а Покупець
зобов'язується сплатити за вказаний
пакет акцій ціну пакета акцій, прийняти
цей пакет акцій і виконати обов'язки,
передбачені Договором.

Відповідно до п.1 Договору, предметом
Договору є пакет акцій Відкритого
акціонерного товариства
«Феодосійський приладобудівний завод»
кількістю 1 901 156 штук простих іменних
акцій, випущених у документарній формі,
що становить 99, 415% статутного капіталу
товариства, номінальною вартістю
однієї акції 0,25 грн. та номінальною
вартістю пакета акцій 475 289,00 грн., який
за результатом конкурсу продано за 490
000, 00 грн.

Згідно з п. 47 Договору, він є дійсним,
якщо його не припинено згідно з чинним
законодавством та умовами Договору.

У позовній заяві Позивач стверджує, що
п. п. 11.1.2, 11.1.3. та 11.1.4 Договору не
відповідають нормам чинного
законодавства України в тому числі
положенням ГК України, Закону України
«Про акціонерні товариства» та Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», а тому є
недійсними.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи
документи та досліджуючи в судовому
засіданні докази, Господарський суд
вважає позовні вимоги
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню з наступних
підстав:

Відповідно до ст. 146 ГК України,
приватизація державних (комунальних)
підприємств здійснюється не інакше як
на виконання державної програми
приватизації, що визначає цілі,
пріоритети та умови приватизації, і в
порядку, встановленому законом.

Дотримуючись положень Закону України
«Про державну програму приватизації»,
Закону України «Про приватизацію
державного майна», відповідно до
Положення «Про порядок проведення
конкурсів з продажу пакетів акцій
акціонерних товариств», затвердженого
наказом Фонду від 31.08.2004р. № 1800,
розпорядженням Антимонопольного
комітету України від 31.08.2004р. № 330-р,
рішенням Державної комісії з цінних
паперів та фондового ринку від 17.11.2004р.
№ 489 та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції від 23.12.2004р. за № 1634/10233, Фондом
державного майна України було
проведено конкурс з продажу пакета
акцій Відкритого акціонерного
товариства «Феодосійський
приладобудівний завод».

Відповідно до п. 2.8. Положення подання
конкурсних пропозицій та
підтверджуючих документів до органу
приватизації розцінюється як факт
визнання потенційним покупцем усіх
умов і аспектів конкурсу, а також того,
що він ознайомившись з наданою йому
інформацією про конкурс та про об'єкт
приватизації в повній мірі і надалі не
матиме претензій до відповідного
органу приватизації чи до особи, яка за
дорученням органу приватизації готує
та проводить конкурс.

Також, у відповідності з вимогами
законодавства, вичерпна інформація про
об'єкт приватизації була надрукована у
газеті Відомості приватизації.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що укладаючи договір купівлі-продажу
Відкритого акціонерного товариства
«Феодосійський приладобудівний завод»
Позивач був обізнаний про юридичний та
фактичний стан підприємства.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними.

Загальні вимоги, додержання яких
є необхідними для чинності правочину,
визначені ст. 203 ЦК України, відповідно
до якої:

- зміст правочину не може
суперечити цьому кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Судом встановлено, що під час укладання
спірного Договору сторонами було
досягнуто всіх вимог для чинності
правочину, тому твердження Позивача
про наявність підстав для визнання
пунктів 11.1.2., 11.1.3 та 11.1.4 такого Договору
недійсним є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою, шостою ст. 203
цього Кодексу.

Для визнання недійсним у судовому
порядку правочину або частини
правочину необхідно встановити, що
правочин або частина правочину не
відповідає вимогам закону або ж його
сторонами (стороною) при укладені було
порушено господарську компетенцію.

Згідно зі ст. 626 ЦК України, договір є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. ч. 4, 7 ст. 179 ГК України,
при укладені господарських договорів
сторони можуть визначити зміст
договору на основі, зокрема, вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.
Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими ЦК України, з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

В силу ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначення умов
договору з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Отже, оскільки належними доказами не
доведено, що при укладенні спірних
пунктів Договору порушено приписи ст.
203 ЦК України, - немає підстав вважати їх
такими, що не створюють юридичних
наслідків для сторін.

Посилання Позивача на норми ГК України
та Закону України «Про акціонерні
товариства», щодо відсутності
відповідальності акціонерів
товариства за його, тобто товариства
зобов'язання не є вірними, оскільки
зобов'язання за Договором, потрібно
відрізняти від зобов'язань Покупця як
акціонера товариства.

В Договорі мова не йде про задоволення
Позивачем претензій кредиторів у
процедурі банкрутства як акціонером
товариства, мова йде про зобов'язання
економічного, інвестиційного,
соціального, екологічного характеру
під які держава в особі Фонду
державного майна України проводить
приватизацію, та на які погодився
Позивач підписавши Договір.

Включення до Договорів купівлі-продажу
державного майна таких умов є
обов'язковим, оскільки передбачено ст.
27 Закону України «Про приватизацію
державного майна».

Що стосується посилання Позивача на ст.
31 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» щодо
можливості задоволення вимог
кредиторів у процедурі банкрутства
тільки за рахунок продажу майна
підприємства, потрібно зазначити
наступне.

Законодавством для виведення
підприємства з процедури банкрутства
передбачені такі механізми, як
введення процедури санації та
укладення мирової угоди боржника з
кредитором, яка відповідно до положень
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» може бути
укладена на будь-якій стадії
провадження у справі про банкрутство.

Крім того, роз'ясненнями, наданими
Постановою Верховного Суду України від
18.12.2009р. № 15 «Про судову практику про
банкрутство» передбачено, що мировою
угодою може бути передбачено окрім
відстрочки чи розстрочки або прощення
(списання) боргів чи їх частини,
виконання зобов'язань боржника третіми
особами, обмін вимог кредиторів на
акції боржника, задоволення вимог
кредиторів іншими особами, що не
суперечить закону.

Враховуючи викладене, твердження
Позивача щодо можливості задоволення
вимог кредиторів у процедурі
банкрутства тільки за рахунок продажу
майна підприємства, є помилковими.

Також судом встановлено, що під час
продажу пакета акцій за Договором
підприємство не перебувало на стадії
ліквідації. Саме через бездіяльність
Покупця та не виконання покладених на
нього Договором обов'язків,
підприємство у процедурі банкрутства
опинилося на стадії ліквідації з
відповідними наслідками передбаченими
законодавством.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що при укладені Договору Фонд
державного майна України керувався
загальним законодавством України,
спеціальним законодавством з питань
приватизації з урахуванням положень
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», тому
твердження Позивача стосовно
невідповідності п. п. 11.1.2, 11.1.3. та 11.1.4
Договору чинному законодавству
України є необґрунтованими та
безпідставними.

Під час розгляду даної справи судом не
встановлено, а позивачем не доведено
наявності обставин, з якими закон
пов'язує недійсність правочинів, та
настання відповідних наслідків.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

На виконання ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
позивачем не доведено у спосіб
встановлений ст. 34 цього ж кодексу
законні підстави для задоволення
позовних вимог, а тому суд не знаходить
підстави для задоволення позову.

Витрати по оплаті судового збору
згідно ст. 49 ГПК України покладаються
на Позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального
кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 05.02.2014р.

Головуючий суддя
Борисенко І.І.

Суддя
Літвінова М.Є.

Суддя
Якіменко Н.Н.