Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "27" січня 2014 р.
Справа № 906/1870/13

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Скляров Д.М. - довіреність
№182 від 30.12.2013;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність
б/н від 11.05.2010;

В порядку ст. 30 ГПК України: ОСОБА_3 -
довіреність від 23.01.2014

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Банк Національний кредит"
(м.Київ)

до Фізичної особи підприємця ОСОБА_5
(м.Малин)

про стягнення 96959,80 грн.

У відповідності до ст. 77 ГПК України, в
судовому засіданні 27.01.2014
оголошувалась перерва до 14 год. 20 хв.
27.01.2014.

Позивач звернувся з позовом до суду про
стягнення з відповідача 96959,80 грн., з
яких: 47688,47грн. заборгованості по
процентам за користування кредитом,
12098,54грн. пені за несвоєчасну сплату
процентів за кредитом, 24306,17грн. пені за
несвоєчасне повернення кредиту,
2410,48грн. - 3% річних від простроченої
суми процентів, 4768,84грн. - 3% річних від
простроченої суми кредиту, 1030,70грн.
інфляційних за час прострочення сплати
заборгованості по процентам, 4656,60грн. -
інфляційних за час прострочення сплати
заборгованості по кредиту.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві. Подав клопотання, яке було
задоволено судом, про долучення
документів до матеріалів справи (а.с.
111-125).

Представник відповідача позов
заперечив, з викладених у відзиві на
позовну заяву (а.с. 127) мотивів. Просив
суд зменшити розмір пені.

Викликаний в судове засідання, в
порядку ст. 30 ГПК України, представник
ВДВС Малинського РУЮ надала усні
пояснення та клопотання про долучення
документів до матеріалів справи.
Вказане клопотання судом задоволено
(а.с. 128-132).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначив позивач у позовній заяві,
24.06.2008 між АКБ "Національний кредит",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Банк
Національний кредит" (а.с. 80) - надалі
Банк, позивач) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5
(позичальник, відповідач) було укладено
Кредитний договір №208 від 24.06.2008.

Позивач вказує, що ним було надано
відповідачу кредит в розмірі 100000,00грн.,
що встановлено рішенням
господарського суду Житомирської
області від 09.08.2011 у справі №20/5007/65/11 за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Банк Національний кредит"
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5
про стягнення 128262,55грн. (76-79), за
результатами розгляду якої також було
стягнуто з відповідача заборгованість,
що існувала перед Банком станом на
01.03.2011.

Посилаючись на те, що після настання
строку виконання зобов'язання та після
винесення рішення суду про стягнення
заборгованості Договір є діючим до
остаточного виконання сторонами
прийнятих на себе зобов'язань, позивач
просить задовольнити його вимоги щодо
стягнення заборгованості по процентах,
пені, 3% річних та інфляційних,
нарахованих за період з 01.03.2011 по 01.08.2013.

Позивач також зауважує, що згідно п. 6.8
Договору, в с і с п о р и між сторонами
при недосягненні згоди шляхом
переговорів передаються на вирішення
господарського суду. При цьому, с т р о
к, у межах якого Банк м о ж е з в е р н у т
и с я до с у д у з вимогою про захист
своїх прав за цим Договором (с т р о к п
о з о в н о ї д а в н о с т і),
встановлюється т р и в а л і с т ю у 10 р
о к і в.

Відповідач, згідно відзиву на позовну
заяву (а.с. 127), вважає позов
безпідставним та необґрунтованим.
Пояснює, що листом від 07.08.2012 №04-19/1775
позивач зобов'язався, у разі погашення
заборгованості, розглянути питання про
списання штрафних санкцій. Вказує, що
стягнутий за рішення суду борг був
погашений у повному обсязі 13.02.2013,
доказом чого вважає розпорядження
№29493469 та постанову про закриття
виконавчого провадження від 14.02.2013.
Зауважує, що не дивлячись на вказане,
позивач не лише не розглянув питання
про списання штрафних санкцій, а й
безпідставно нарахував в період з
13.02.2013 відсотки на суму 1206,14грн., пеню за
несвоєчасну сплату відсотків на суму
75,66грн., пеню за несвоєчасну сплату тіла
кредиту в розмірі 650,65грн. та 130,14грн. 3%
річних по тілу кредиту.

При цьому відповідач вважає
безпідставним нарахування позивачем 3%
річних та інфляційних, оскільки
останні, у відповідності до приписів ч.
2 ст. 625 ЦК України, нараховуються у разі,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором, або законом. На
думку відповідача, нарахування
позивачем пені в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ та процентів у
розмірі 30% виключає застосування ст. 265
ЦК України.

Також ФОП ОСОБА_5 просить суд,
відповідно до ст. 551 ЦК України,
зменшити розмір пені до 5000,00грн.,
оскільки вона не займається
підприємницькою діяльністю і сума
заборгованості по відсотках у розмірі
47688,47грн. є досить значною, а стягнення
пені в розмірі 36404,71грн. може призвести
до неможливості виконання рішення
суду.

Оцінивши в сукупності матеріали
справи, проаналізувавши вимоги чинного
законодавства, що регулює спірні
правовідносини, заслухавши пояснення
учасників судового процесу,
господарський суд дійшов висновку про
часткову обґрунтованість позовних
вимог, враховуючи наступне.

За приписами ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України, підставами виникнення
цивільних прав і обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини, інші
юридичні факти.

Матеріалами справи підтверджено, що
підставою звернення позивача до суду
стало неналежне виконання
відповідачем умов Кредитного договору
№208 від 24.06.2008.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1054 ЦК України,
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення про договір
позики, якщо інше не встановлено
положеннями про кредитний договір і не
випливає із суті кредитного договору.

Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України
визначено, що позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. У разі
відсутності іншої домовленості сторін
проценти виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Так, за умовами п. 2.2. Договору, кінцевий
термін повернення кредиту - не пізніше
23.06.2009р.

Згідно п. 3.3 Договору, нарахування
банком відсотків починається з дати
першої оплати розрахункових
документів позичальника з позичкового
рахунку по день повного погашення
кредиту на суму щоденного залишку
заборгованості за кредитом. При
розрахунку процентів використовується
метод "факт/факт", виходячи із фактичної
кількості днів у місяці та у році.

Пунктом 3.4 Договору сторони узгодили,
що відсотки за користування кредитом
нараховуються банком щомісячно за
період з першого по останній день
поточного місяця та сплачуються
позичальником на рахунок НОМЕР_2
відкритий в філії АКБ "Національний
кредит" в м. Малин, МФО 311788 щомісячно, не
пізніше останнього робочого дня
поточного місяця, а при поверненні суми
кредиту в повному розмірі - в день
погашення заборгованості. Відсотки за
грудень місяць нараховуються банком в
останній робочий день цього місяця за
період з першого по останній
календарний день грудня місяця та
сплачуються позичальником не пізніше
останнього робочого дня цього ж місяця.

Відсотки за користування кредитом
сплачуються позичальником, виходячи із
встановленої банком відсоткової
ставки у розмірі 22 відсотків річних (п.
3.2 договору). Згідно договору №260 від
17.10.2008р. про внесення змін до кредитного
договору, сторони встановили відсотки
за користування кредитом у розмірі 25
відсотків річних (а.с.9).

Пунктом 3.5. Договору сторони
встановили, що у випадку порушення
позичальником встановленого п.2.2 цього
договору строку погашення одержаного
кредиту позичальник надалі сплачує
відсотки за неправомірне користування
кредитом, виходячи із відсоткової
ставки у розмірі 30 (тридцять) відсотків
річних, порядок нарахування та сплати
яких встановлюється згідно п.3.3, 3.4
цього договору.

Так, рішенням господарського суду
Житомирської області від 09.08.2011 у
справі №20/5007/65/11, стягнуто з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства
"Банк Національний кредит" 86961,52грн.
основної заборгованості за Кредитним
Договором №208 від 24.06.2008, 8702,22грн.
заборгованості по сплаті відсотків за
користування кредитними коштами,
160,13грн. пені за несвоєчасну сплату
відсотків, 10961,60грн. пені за несвоєчасну
сплату кредиту, 3296,79грн. 3% річних,
9595,46грн. інфляційних нарахувань,
1196,78грн. державного мита та 220,20грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи
не доводяться знову при вирішенні
інших спорів, в яких беруть участь ті
самі сторони.

Таким чином, вищевказаним рішенням
суду встановлено факт неналежного
виконання відповідачем зобов'язань
щодо проведення розрахунків за
Кредитним Договором №208 від 24.06.2008, тому
правомірним є нарахування позивачем
відсотків за користування кредитом у
розмірі 30%.

Водночас, враховуючи, що відповідач
заперечує щодо нарахування позивачем
відсотків за користування кредитом та
пені інфляційних, річних на
заборгованість по тілу кредиту з 13.02.2013,
з посиланням на те, що саме 13.02.2013
заборгованість по тілу кредиту було у
повному обсязі погашено, слід
зазначити наступне.

Як вбачається рішення господарського
суду Житомирської області від 09.08.2011 у
справі №20/5007/65/11, судом було
встановлено, що у відповідача
утворилась заборгованість по сплаті
кредитних коштів у розмірі 86961,52грн.
станом на 01.03.2011 (а.с. 77 (зворотній бік)).
Отже, позивачем вірно визначено
початок нарахування відсотків за
користування кредитом, пені та
нарахувань за ст. 625 ЦК України.

Що стосується кінцевого строку
нарахування відсотків, слід зазначити,
що дійсно, 14.02.2013 старшим державним
виконавцем ДВС Малинського РУЮ було
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження у зв'язку з
тим, що борг сплачено у повному обсязі
(а.с. 93). Однак, як вбачається з
платіжного доручення №721 від 15.02.2013 (а.с.
131), сплачені відповідачем кошти в сумі
25650,00грн. за виконавчим документом
№50/5007/65/11, були проведені банком лише
05.03.2013, а 57662,88грн., сплачених згідно
платіжного доручення №721 від 18.02.2013 -
лише 20.03.2013.

Стосовно зазначеного, присутня в
судовому засіданні державний
виконавець ВДВС Малинського РУЮ
Житомирської області пояснила, що
кошти дійсно надійшли від боржника
13.02.2013 у повному обсязі, у тому числі і
на виконавчий збір. При цьому сума, яка
надійшла, Держказначейством була
розділена на 2 частини, перерахування
яких стягувачу було проведено 05.03.2013 та
20.03.2013.

Водночас з наданої до матеріалів
справи картки обліку сум виконавчого
провадження (а.с.130) вбачається, що саме
13.02.2013 від боржника (відповідача)
надійшли до ВДВС Малинського РУЮ кошти,
якими остаточно було погашено
заборгованість, стягнуту за рішенням
господарського суду Житомирської
області від 09.08.2011 у справі №20/5007/65/11.
При цьому виконання рішення суду у
повному обсязі стало підставою для
закриття 14.02.2013 виконавчого
провадження №20/5007/65/11.

Враховуючи наведене, зокрема те, що
остаточне погашення боргу по кредиту
відбулося не шляхом перерахування
боржником коштів на рахунки стягувача,
а в процесі виконавчого провадження,
здійснення якого регулюється
спеціальним законодавством, тому суд
вважає обґрунтованими заперечення
відповідача щодо невірного визначення
позивачем кінцевого терміну
нарахування процентів і нарахованих на
тіло кредиту пені, 3% відсотків річних
та інфляційних, а саме - по 19.03.2013.

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок заборгованості по
процентам за користування кредитом,
суд дійшов висновку, що вірним є їх
нарахування за період з 01.03.2011 по 13.02.2013
у розмірі 46387,17грн. У стягненні 1301,30грн.
процентів слід відмовити за
безпідставністю.

Що стосується заявлених позивачем
12098,54грн. пені за несвоєчасну сплату
процентів за кредитом та 24306,17грн. пені
за несвоєчасне повернення кредиту,
слід зазначити наступне.

У відповідності до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання). У
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки (ст.611 ЦК України).

Пунктом 5.3 Договору сторони визначили,
що за несвоєчасну сплату сум кредиту
та/або відсотків за користування
кредитом та/або відсотків за
неправомірне користування кредитом
позичальник сплачує банку пеню, яка
обчислюється від суми простроченого
платежу, у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період
прострочення платежу.

При цьому, п. 3.6 Договору сторони
визначили, що у випадку, якщо банком
застосована до позичальника неустойка
у вигляді пені, остання нараховується
банком з д а т и в и н и к н е н н я
обставин, що є підставою для
застосування пені, до д а т и п р и п и н
е н н я цих о б с т а в и н в к л ю ч н о, та
сплачується позичальником.

З розрахунків позивача (а.с. 14-18)
вбачається, що пеню за несвоєчасне
виконання зобов'язань щодо сплати
процентів у відповідності до умов
Кредитного договору, останнім
нараховано за період з 01.03.2011 по 31.07.2013 і
її сума складає 12098,54грн., пеня за
несвоєчасне повернення кредиту - за
період з 01.03.2011 по 19.03.2013 в сумі 24306,17грн.

Враховуючи дату остаточного погашення
заборгованості по тілу кредиту (13.02.2013)
та вірний період нарахування процентів
за користування кредитом (з 01.03.2011 по
13.02.2013) і їх обґрунтовано заявлений до
стягнення розмір (46387,17грн.), а також
зважаючи на вищевказані приписи
Договору, зокрема його п.п. 3.6, 6.8, якими
сторони за домовленістю встановили
10-ти річний строк позовної давності
вцілому до правовідносин, пов'язаних з
укладенням та виконанням цього
Договору, а отже і стосовно пені, що
відповідає приписам ст. 259 ЦК України,
та встановили її нарахування до
повного погашення відповідної
заборгованості, суд здійснив
перерахунок пені, згідно якого
правомірно заявленою її сумою по
процентах є 12032,06грн., по тілу кредиту -
23655,52грн. В частині стягнення 66,48грн.
пені за несвоєчасну сплату процентів
за користування кредитом та 650,65грн.
пені за несвоєчасне повернення кредиту
слід відмовити.

Приписами ст.625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому, зважаючи на заперечення
відповідача, слід зазначити, що ст. 625 ЦК
України не обмежує права кредитора
звернутися до суду за захистом свого
права, якщо грошові зобов'язання не
виконуються й після ухвалення рішення
про стягнення основного боргу. Також не
обмежено законодавством та договором
право нараховувати за кредитними
договорами 3% річних та інфляційних
водночас з пенею та процентами за
користування коштами, що вбачається,
зокрема, з приписів ч.1 ст. 1048, ч.1 ст. 1050,
ст. 1056-1 ЦК України та п. п. 3.1, 4.1.
Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань". Крім того, у п.п.1.3
цієї Постанови зазначено, що з
урахуванням приписів статті 549, частини
другої статті 625 ЦК України та статті 1
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" правовими наслідками
порушення грошового зобов'язання,
тобто зобов'язання сплатити гроші, є
обов'язок сплатити не лише суму
основного боргу, а й неустойку (якщо її
стягнення передбачене договором або
актами законодавства), інфляційні
нарахування, що обраховуються як
різниця добутку суми основного боргу
на індекс (індекси) інфляції, та
проценти річних від простроченої суми
основного боргу. З огляду на те, що
згадану статтю 625 ЦК України вміщено в
розділі 1 книги 5 цього Кодексу -
"Загальні положення про зобов'язання",
ця стаття застосовується до всіх
грошових зобов'язань, якщо інше не
передбачено спеціальними нормами, які
регулюють відносини, пов'язані з
виникненням, зміною чи припиненням
окремих видів зобов'язань.

З розрахунків позивача (а.с. 18-23)
вбачається, що 3% річних від
простроченої суми процентів останнім
нараховано за період з 01.03.2011 по 31.07.2013 в
сумі 2410,48грн., а 4768,84грн. 3% річних від
простроченої суми кредиту - за період з
01.03.2011 по 19.03.2013.

Господарський суд, перевіривши
вищевказані розрахунки 3% річних,
зважаючи на дату остаточного погашення
заборгованості по тілу кредиту та
вірний період нарахування процентів за
користування кредитом, а також на їх
обґрунтовано заявлений до стягнення
розмір, вважає, що правомірно
заявленими до стягнення є 3% річних від
прострочених процентів за період з
01.03.2011 по 31.07.2013 в сумі 2395,60грн. та 3%
річних від простроченого тіла кредиту
за період з 01.03.2011 по 13.02.2013 в сумі
4638,71грн. У стягненні 14,88грн. 3% річних від
прострочених процентів та 130,13грн. 3%
річних від простроченого кредиту слід
відмовити.

Стосовно заявлених до стягнення з
відповідача 1030,70грн. інфляційних за час
прострочення сплати заборгованості по
процентам, нарахованих за період з
березня 2011 по липень 2013, та 4656,60грн. -
інфляційних за час прострочення сплати
заборгованості по кредиту, нарахованих
за період з березня 2011 по березень 2013
(а.с. 23-27), то проаналізувавши надані
позивачем їх розрахунки, суд встановив
факт неврахування позивачем
дефляційних процесів, що призвело до
завищення наведених сум.

Так, згідно абз.2 п.п.3.1 Постанови
Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14, зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Відповідно до абз.3 п.п.3.2 цієї
Постанови, розмір боргу з урахуванням
індексу інфляції визначається
виходячи з суми боргу, що існувала на
останній день місяця, в якому платіж
мав бути здійснений, помноженої на
індекс інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

Здійснивши перерахунок інфляційних,
суд дійшов висновку, що обґрунтовано
заявленою до стягнення їх сумою від
прострочених процентів є 150,57грн., сума
інфляційних від простроченого тіла
кредиту - 2138,62грн. За вказаного, у
стягненні 880,13грн. інфляційних від
простроченої суми процентів та 2517,98грн.
інфляційних від простроченої суми
кредиту, слід відмовити, оскільки їх
заявлено до стягнення безпідставно.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Отже, позов є обґрунтованим та
підтверджується належними доказами на
суму 91398,25грн., з яких: 46387,17грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом; 12032,06грн. пені за
несвоєчасну сплату процентів за
користування кредитом; 23655,52грн. пені за
несвоєчасне повернення кредиту,
2395,60грн. 3% річних від простроченої суми
процентів; 4638,71грн. 3% річних від
простроченої суми кредиту; 150,57грн.
інфляційних від простроченої суми
процентів; 2138,62грн. інфляційних від
простроченої суми кредиту.

В частині стягнення 1301,30грн. процентів
за користування кредитом, 66,48грн. пені
за несвоєчасну сплату процентів за
користування кредитом, 650,65грн. пені за
несвоєчасне повернення кредиту, 14,88грн.
3% річних від простроченої суми
процентів; 130,13грн. 3% річних від
простроченої суми кредиту, 880,13грн.
інфляційних від простроченої суми
процентів, 2517,98грн. інфляційних від
простроченої суми кредиту, відмовити.

Разом з тим, враховуючи викладене у
відзиві на позовну заяву (а.с. 127)
клопотання відповідача щодо зменшення
пені до 5000,00грн., обґрунтоване тим, що: -
пеня уже стягувалася за рішенням суду
від 09.08.2011; - на даний час ФОП ОСОБА_5 не
займається підприємницькою
діяльністю, слід зазначити наступне.

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право у виняткових випадках
зменшувати розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 233 ГК України, у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

За приписами абз.1, 2 п.п.3.17.4 п.3.17
Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Зважаючи на вищевикладене,
проаналізувавши обставини, наведені
відповідачем в обґрунтування його
клопотання про зменшення розміру пені,
суд вважає, що останнє дійсно
заслуговує на увагу.

Так, оцінюючи доцільність задоволення
клопотання відповідача, судом
враховано, що вся сума заборгованості
по тілу кредиту, стягнута за рішенням
суду від 09.08.2011 по справі №20/5007/65/11, була
погашена у повному обсязі 13.02.2013, тобто
до звернення з даним позовом до суду.
При цьому, на вказану суму боргу
позивачем нараховувалися проценти за
користування кредитом, пеня, 3% річних,
інфляційні, обґрунтовано заявлений
розмір яких, було стягнуто за рішенням
суду від 09.08.2011 та сплачено
відповідачем 13.02.2013. Водночас суд
враховує, що листом від 07.08.2012 №04-19/1775
(а.с.97) позивач пропонував, у разі
погашення цієї заборгованості до
20.08.2012, розглянути питання про списання
штрафних санкцій та видати довідку про
відсутність заборгованості,
врезультаті чого значна частина боргу,
стягнута за рішенням від 09.08.2011, була
сплачена відповідачем за період з 04.07.12
по 27.08.2012. Натомість, на всю прострочену
заборгованість по кредиту, починаючи з
01.03.2011 до дня її погашення, продовжено
нарахування процентів за користування
кредитом, пені, 3% річних, інфляційних.
Такі ж нарахування здійснено і щодо
процентів за користування кредитом по
31.07.2013, незважаючи на те, що сама лише
сума заявлених до стягнення у даній
справі процентів, є досить значною,
порівняно із сумою заборгованості по
кредиту.

За вказаного та зважаючи, що інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, виступають способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті, а сплата
трьох процентів річних від
простроченої суми є способом захисту
майнового права та інтересу кредитора
шляхом отримання від боржника
компенсації (плати) за користування ним
коштами, належними до сплати
кредиторові (абз.1 п. 3.1. та абз. 1 п.4.1.
Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14),
враховуючи, що за весь період
користування кредитом відповідачу
було нараховано проценти за
користування коштами, у тому числі у
розмірі 30% річних за весь період
прострочення по тілу кредиту, суд
вважає, що навіть обґрунтовано
заявлені до стягнення суми пені за
несвоєчасну сплату кредиту та
відсотків, є надмірно великими
порівняно з можливими наслідками
порушення зобов'язання. Водночас,
позивачем не доведено факту завдання
йому чи іншим учасникам господарських
відносин збитків внаслідок
несвоєчасної сплати відповідачем
заборгованості по кредитному договору.

Отже, керуючись принципами розумності
та справедливості, враховуючи інтереси
обох сторін, ступінь виконання
зобов'язання, факт погашення основної
заборгованості по кредиту на дату
звернення з позовом до суду,
невідповідність розміру стягуваної
пені наслідкам порушення зобов'язання,
суд дійшов висновку про необхідність
зменшення заявленої до стягнення пені
за несвоєчасну сплату процентів за
користування кредитом та за
несвоєчасне повернення кредиту до 30%,
що становить, відповідно, 3609,62грн. та
7096,66грн.

Судові витрати покладаються на
відповідача пропорційно розміру
обґрунтовано заявлених позовних вимог.
При цьому судом враховуються приписи
абз.4 п.п.3.17.4 п.3.17 Постанови Пленуму ВГСУ
від 26.12.2011 № 18.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 32-34, 49, 69, 77, 82-85 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені за несвоєчасну
сплату процентів за користування
кредитом та за несвоєчасне повернення
кредиту до 30%.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 (АДРЕСА_1 ід. номер НОМЕР_1)

на користь Публічного акціонерного
товариства "Банк Національний кредит"
(04053, м. Київ, вул. Тургенєвська, 52/58, ід.
код 20057663):

- 46387,17грн. заборгованості по процентам
за користування кредитом;

- 3609,62грн. пені за несвоєчасну сплату
процентів за користування кредитом;

- 7096,66грн. пені за несвоєчасне
повернення кредиту;

- 2395,60грн. 3% річних від простроченої
суми процентів;

- 4638,71грн. 3% річних від простроченої
суми кредиту;

- 150,57грн. інфляційних від простроченої
суми процентів;

- 2138,62грн. інфляційних від простроченої
суми кредиту;

- 1827,97грн. судового збору.

3. В частині стягнення 1301,30грн.
процентів за користування кредитом,
66,48грн. пені за несвоєчасну сплату
процентів за користування кредитом,
650,65грн. пені за несвоєчасне повернення
кредиту, 14,88грн. 3% річних від
простроченої суми процентів; 130,13грн. 3%
річних від простроченої суми кредиту,
880,13грн. інфляційних від простроченої
суми процентів, 2517,98грн. інфляційних
від простроченої суми кредиту,
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 03.02.2014.

Суддя
Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати:

1 - у справу;

2 - позивачу (рек. з пов.)

3 - відповідачу (рек. з пов.)