ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Чернігівської області
Справа №927/49/14.
ЗА ПОЗОВОМ: Публічного акціонерного
товариства «Чернігівоблбуд», вул.
ДО ВІДПОВІДАЧА: Виконавчого комітету
Чернігівської міської ради, вул..
Треті особи без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача:
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, АДРЕСА_1.
Предмет спору: про скасування рішення.
Суддя Ю.В. Федоренко
П Р Е Д С Т А В Н И К И С Т
від позивача: Мельникова В.В.
довіреність № 1/1 від 08.01.14.
від відповідача: Матлашевська О.Є
довіреність № 3-24/326 від 11.03.13
від третьої особи 1: ОСОБА_1- особисто
від третьої особи 2: ОСОБА_2-особисто
від третьої особи 3: ОСОБА_3-особисто
від третіх осіб 1, 2, 3: ОСОБА_6-адвокат.
Ухвалу прийнято після перерви, яку
оголошено на підставі ст.77 ГПК України.
Позивачем заявлено позов про
скасування рішення органу
приватизації - Виконавчого комітету
Чернігівської міської ради №1783 від
10.10.2000 р. про передачу в приватну
спільну часткову власність ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що квартира АДРЕСА_1 вибула із
державного житлового фонду на підставі
рішення Виконавчого комітету
Чернігівської міської ради №13 від
26.01.96, була зарахована на баланс
підприємства позивача і набула статусу
житлового приміщення, яке є приватним
житловим фондом. Відповідачем прийнято
рішення про передачу в приватну
спільну часткову власність квартири,
яке належить до приватного житлового
фонду, що не відповідає законодавству.

Відповідач позов не визнав,
вважає свої дії законними про що
зазначив у письмових запереченнях від
11.02.14.

Треті особи надали письмові
заперечення проти позову у яких
просять відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Рішенням Виконавчого комітету
Чернігівської міської ради від 17.04.95 №86
проектному ремонтно-будівельному
орендному підприємству
«Чернігівоблбуд», правонаступником
якого є позивач, виділено квартири з №1
поАДРЕСА_2 та №?34 по 40 по АДРЕСА_2. В
зв'язку з тим, що 40 квартирний будинок
збудований за кошти орендного
підприємства, бюро технічної
інвентаризації видати свідоцтва на
право власності.

Листом від 26.05.05 №1/180 на ім'я
голови Чернігівської міської ради
позивачем повідомлено про можливість
виділити 3 кімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Рішенням Виконавчого комітету
Чернігівської міської ради від 22.05.95
Управлінню служби безпеки України по
Чернігівській області виділено
трикімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Рішенням Виконавчого комітету
Чернігівської міської ради від 26.01.96
Проектному ремонтно-будівельному
орендному підприємству
«Чернігівоблбуд» виділено обопільно
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1;
однокімнатну квартиру АДРЕСА_3.

Зміст вказаного рішення не
містить посилання на те, що позивачу
було виділено спірну квартиру замість
квартириАДРЕСА_2.

Такі угоди повинні укладатися у
письмовій формі відповідно до положень
п.1 ч.2 ст.44 Цивільного кодексу УРСР, який
був чинним на момент прийняття рішення
Виконавчим комітетом 26.01.96.

Рішенням Виконавчого комітету
Чернігівської міської ради від 18.03.96 №45
затверджено спільні рішення
адміністрацій, житлових комісій і
профспілкових комітетів підприємств,
організацій про видалення житлової
площі і видати ордери: 6.24. Чернігівське
спеціалізоване ремонтно-будівельне
управління №3 - ОСОБА_1 на двокімнатну,
жилою площею 28,59 кв.м. квартиру АДРЕСА_1
на сім'ю 3 чоловіки (він, дружина, син) зі
зняттям з квартирного обліку.
Квартирна черга з 11.07.79, загальна за №1.

22.03.96 Виконавчим комітетом
Чернігівської міської ради ОСОБА_1
видано ордер на житлове приміщення №96
серії Д на сім'ю з 3 чоловік - квартиру
АДРЕСА_1 в м. Чернігові.

Як зазначено в інвентарній картці
обліку основних засобів позивача
квартиру АДРЕСА_1 взято позивачем на
облік 01.02.96. Однак знаходження майна на
балансі товариства не підтверджує
права власності балансоутримувача на
це майно.

03.08.04 набрав чинності Закон
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» який регулює відносини,
пов'язані з державною реєстрацією
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з частинами 1, 3 та 4 статті 3
вказаного Закону державна реєстрація
прав є обов'язковою; права на нерухоме
майно та їх обтяження, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту
такої реєстрації; права на нерухоме
майно та їх обтяження, що виникли до
набрання чинності цим Законом,
визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав та їх
обтяжень була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав та їх обтяжень діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Позивачем не було зареєстровано
право власності на спірну квартиру до
набрання чинності Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», хоча
Правилами державної реєстрації
об'єктів нерухомого майна що
знаходиться у власності юридичних та
фізичних осіб, затверджений наказом
Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству №56
від 13.12.95, зареєстрованими в
Міністерстві юстиції України 19.01.96 (які
були чинними на дату прийняття рішення
про виділення позивачу спірної
квартири) було передбачено обов'язкову
реєстрацію таких прав.

Обов'язкову реєстрацію прав на
нерухоме майно було також передбачено
і Інструкцією про порядок державної
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, що перебувають у
власності юридичних та фізичних осіб,
затвердженою наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 09.06.98№121,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 26.06.98 за № 399/2839, яка була чинною
на час приватизації спірної квартири
третіми особами.

За правилами ст. 33,34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Позивачем не надано належних
доказів про набуття ним права
власності на спірну квартиру. На дату
приватизації квартира перебувала у
державній власності.

Розпорядженням органу приватизації №
1783-10.10.2000 прохання наймача ОСОБА_1 про
передачу квартири, в якій він мешкає, за
адресою: проспект Жовтневої революції,
153/54 задоволено і передано вказану
квартиру в приватну спільну власність.

Свідоцтвом про право власності на
житло від 13.10.00, яке видано Виконавчим
комітетом Деснянської районної ради
АДРЕСА_1 в цілому належить на праві
приватної, спільної (сумісної)
власності громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3.

Відповідно до ч.4 ст.35 ГПК України
рішення суду з цивільної справи, що
набрало законної сили, є обов'язковим
для господарського суду щодо фактів,
які встановлені судом і мають значення
для вирішення спору.

Як вбачається із наданого суду
рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 21.06.12 у справі №2/2506/745/12 за
позовом ПАТ «Чернігівоблбуд» до
відповідачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Комунального підприємства
«Чернігівське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Чернігівської обласної ради, треті
особи: Виконавчий комітет
Чернігівської міської ради,
Чернігівська міська ради, про визнання
недійсним приватизації житла,
свідоцтва про право власності на
квартиру, зобов'язання скасувати
державну реєстрацію права власності на
квартиру АДРЕСА_1, у позові було
відмовлено повністю.

Вказаним рішенням, зокрема,
встановлено, що позивач не був і на
даний час не є власником квартири
АДРЕСА_1, так як свідоцтво про право
власності на житло він не оформив і
право власності на нерухоме майно не
зареєстрував в бюро технічної
інвентаризації; відсутні судові
рішення про визнання за позивачем
права власності на зазначену квартиру
в порядку визнання дійсним договору
міни чи інших підстав; спірна квартира
станом на 18.03.96 належала до державного
житлового фонду, вона була надана
відповідачам згідно ордеру в порядку
поліпшення їх житлових умов, із зняттям
їх з квартирного обліку, а з 13.10.00
квартира на законних підставах
перебуває у спільній частковій
власності відповідачів відповідно до
положень Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

Вказане рішення набрало законної
сили, що підтверджується ухвалою
Апеляційного суду Чернігівської
області по справі №2/2506/745/12 від 01.08.12,
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19.10.12.

Отже, рішенням суду з цивільної
справи встановлено, що позивач не є
власником квартири, яка була предметом
оспорюваного рішення, вказана квартира
на час приватизації відносилась до
державного житлового фонду, рішенням
підтверджено законність проведення
приватизації та перебування квартири у
власності фізичних осіб, які є третіми
особами у даній справі.

Вказані факти є обов'язковими для
господарського суду в силу вимог ч.4
ст.35 ГПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.12 ГПК
України господарським судами
підвідомчі справи у спорах, що
виникають при укладенні, зміні,
розірванні і виконанні господарських
договорів, у тому числі щодо
приватизації майна, та з інших підстав,
крім спорів про приватизацію
державного житлового фонду.

Оскільки предметом спору є
правомірність прийнятого рішення
органу приватизації щодо приватизації
державного житлового фонду даний спір
не підвідомчий господарському суду.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.80 ГПК
України господарський суд припиняє
провадження у справі якщо спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України, а тому провадження у
справі необхідно припинити.

Як зазначено у п.5.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування розділу УІ
Господарського процесуального кодексу
України» статтею 7 Закону України «Про
судовий збір» передбачено підстави
повернення судового збору, перелік
яких є вичерпним. У їх числі не
зазначено такої підстави, як
припинення провадження у справі
(стаття 80 ГПК). Водночас закриття
провадження у справі, про яке йдеться у
пункті 5 частини першої цієї статті
Закону, є поняттям цивільного і
адміністративного судочинства,
передбаченим відповідно статтею 205
Цивільного процесуального кодексу
України і статтею 157 Кодексу
адміністративного судочинства
України, які господарським судам у
здійсненні судочинства не
застосовуються.

Таким чином, припинення
провадження у справі з підстав,
передбачених статтею 80 ГПК, не тягне за
собою наслідків у вигляді повернення
сплаченої суми судового збору.

Частиною 4 статті 49 ГПК України
встановлено порядок розподілу
господарських витрат, зокрема, і витрат
на послуги адвоката, при задоволенні
позову, при відмові у позові та при
частковому задоволенні позову.

Оскільки справа не підлягає
розгляду у господарських судах України
клопотання третіх осіб про покладення
на позивача вартості витрат за послуги
адвоката судом відхиляється.

Керуючись ст. п.1 ч.1 ст.80
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,-

У Х В А Л И
В :

Провадження у справі припинити.

Суддя
Ю.В. Федоренко