м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23975/13 30.01.14

За позовом Комунального підприємства
«Київтранспарксервіс»

До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стерек»

Про стягнення 23 687,52 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Глущенко М.М. -
представник за довіреністю № 11 від
31.12.13.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Комунального підприємства
«Київтранспарксервіс» до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Стерек»
про стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості за Договором
про надання в експлуатацію фіксованих
місць для денного паркування № 1.1-86.12
від 30.11.12. в розмірі 23 687,52 грн. ( 22 400,00 грн.
- сума основного боргу; 1 051,86 грн. - пеня;
235,66 грн. - 3% річних).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач вказує на те, що всупереч умов
зазначеного вище Договору та
законодавства України, Товариством з
обмеженою відповідальністю «Стерек»
не було в повному обсязі проведено
розрахунки перед Комунальним
підприємством «Київтранспарксервіс»
по сплаті наданих послуг за Договором
про надання в експлуатацію фіксованих
місць для денного паркування № 1.1-86.12
від 30.11.12., внаслідок чого у відповідача
утворилася заборгованість, що зумовило
нарахування пені та 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.12.13. порушено провадження у
справі № 910/23975/13; розгляд справи
призначено на 14.01.14. о 11-00.

14.01.14. представник позивача через
відділ діловодства Господарського
суду м. Києва подав письмові пояснення
по справі щодо розрахунку суми
основного боргу, та нарахування
штрафних санкцій.

Крім того, 14.01.14. позивач через відділ
діловодства Господарського суду м.
Києва подав частково документи по
справі, які були витребувані судом.

Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стерек» 14.01.14. через
відділ діловодства Господарського
суду м. Києва подав документи по справі.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.01.14. на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи було відкладено
на 30.01.14. о 10-10.

Представник позивача в судовому
засіданні 30.01.14. підтримав свої позовні
вимоги та просив суд задовольнити їх в
повному обсязі.

Крім того, позивач в судовому засіданні
30.01.14. подав клопотання про долучення
документів до матеріалів справи, та
письмові пояснення по справі, в яких
зазначає, що відповідно до п. 5.2.
Договору про надання в експлуатацію
фіксованих місць для денного
паркування № 1.1-86.12 від 30.11.12. договір є
продовженим на 2013 рік.

Представник відповідача повторно в
судове засідання 30.01.14. не з'явився,
вимог попередніх ухвал Господарського
суду міста Києва у справі № 910/23975/13 в
повному обсязі не виконав, письмового
відзиву на позов не надав, про поважні
причини неявки суд не повідомив, про
час і місце проведення судового
засідання був повідомлений належним
чином.

Так, згідно з п. 11 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України №
01-8/123 від 15.03.2007 р. «Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році» відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України №
01-8/1228 від 02.06.2006 р. «Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році» до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками «адресат вибув»,
«адресат відсутній» і т.п., з
урахуванням конкретних обставин
справи можуть вважатися належними
доказами виконання господарським
судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу про
вчинення цим судом певних
процесуальних дій.

Слід зазначити, що законодавство
України, в тому числі Господарський
процесуальний кодекс України, не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відомості про місцезнаходження
відповідача є правомірними, оскільки
підтверджені витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серія АГ №
806452 від 20.12.13.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд у
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
ухвалив рішення по справі № 910/23975/13.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно п. 4 Рішення Київської міської
ради «Про вдосконалення паркування
автотранспорту в м. Києві» визначено,
що Комунальне підприємство
«Київтраспарксервіс» є єдиним
оператором з паркування транспортних
засобів, яке займається стягненням
паркувального збору та виготовленням
єдиних абонементних талонів з
паркування автомобільного транспорту.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського
кодексу України, відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями, громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.

30.11.12. між Комунальним підприємством
«Київтраспарксервіс» (далі - Сторона-1)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Стерек» (далі -
Сторона-2) було укладено Договір про
надання в експлуатацію фіксованих
місць для денного паркування № 1.1-86.12,
відповідно до умов якого (п. 1.1 Договору)
Сторона-1 надає Стороні-2 в експлуатацію
вісім фіксованих місць для щоденного
паркування автотранспортних засобів
за адресою: м. Київ, Печерський район,
вул. Велика Васильківська, 1-21.

Договір вважається укладеним і набирає
чинності з 30.11.12. і діє до 31.12.12. (п. 5.1.
Договору).

У відповідності до приписів п. 5.2.
Договору, якщо за місяць до закінчення
терміну дії Договору одна із сторін
письмово не повідомить іншу сторону
про припинення строку дії Договору, то
Договір вважається продовженим ще на
один рік.

Таким чином, бажання Сторони-2
продовжувати відносини за
вищевказаним Договором висловлюється
конклюдентними діями - використанням
фіксованих місць після закінчення
строку дії Договору, та не направленням
відповідної заяви, яка передбачена п.
5.2. Договору.

Що ж стосується Сторони-1, то підставою
для продовження відносин за спірним
Договором є його мовчазна згода, яка
виражається у відсутності заперечень
протягом одного місяця до закінчення
строку дії Договору про надання в
експлуатацію фіксованих місць для
денного паркування № 1.1-86.12 від 01.04.12.

При цьому, в матеріалах справи відсутні
докази направлення жодною із сторін в
період з 01.12.12. по 31.12.12. заяв про
закінчення строку дії Договору.

Таким чином, з огляду на викладене вище,
суд дійшов висновку, що строк дії
вищевказаного Договору було
продовжено до 31.12.13.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач вказує на те, що всупереч
умовам зазначеного Договору та
законодавства України, відповідачем не
були проведені розрахунки перед
позивачем по сплаті наданих послуг за
період з травня 2013 р. по серпень 2013 р.
включно, в зв'язку з чим заборгованість
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стерек» перед
Комунальним підприємством
«Київтраспарксервіс» становить 23 687,52
грн. (22 400,00 грн. - сума основного боргу, 1
051,86 - пеня; 235,66 грн. - 3% річних)

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам
на підставі чинного законодавства і не
зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11
Цивільного кодексу України, договір є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
Кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України встановлено, що в силу
зобов'язання одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з ст. 901 ЦК України, за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Як встановлено ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Сторона-1 надає Стороні-2 в експлуатаціє
вісім фіксованих місць для паркування
автотранспортних засобів за тарифом 700
грн. за одне фіксоване місце на місяць.
Загальна вартість використання
фіксованих місць для паркування
автотранспортних засобів складає 5 600,00
грн. (п. 3.1. Договору).

Згідно п. 3.2. Договору, розрахунок між
Сторонами здійснюється щомісячно
шляхом оплати у розмірі 100% місячної
вартості послуг не пізніше
п'ятнадцятого числа поточного місяця.

При цьому, пунктом 3.3. Договору
зазначено, що Сторона-1 щомісячно, не
пізніше п'ятого числа місяця,
наступного за звітнім надає Стороні-2 в
двох примірниках акт
приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до п. 3.4. Договору, Сторона-2
зобов'язана протягом двох календарних
днів з дня отримання акту
приймання-передачі наданих послуг
підписати його та повернути Стороні-1
один примірник акту.

В матеріалах справи міститься
підписанні та скріпленні печатками
підприємств наступні акти
задачі-приймання робіт (надання
послуг): № КП-0014091 від 30.06.13., № КП-0016819
від 31.07.13.

Пунктом 3.5. Договору визначено, якщо на
думку Сторони-2 надані Стороною-1
послуги не відповідають встановленим
вимогам, то протягом трьох робочих днів
місяця, наступного за звітнім, Сторона-2
повинна надати мотивовану відмову від
прийняття послуг. Якщо в установлений
строк Сторона-1 не одержить підписаний
акт приймання-передачі наданих послуг
або мотивовану відмову від підписання
акту, послуги вважаються прийнятими з
виконанням всіх умов Договору. Акт без
підпису Сторони-2 вважається прийнятим
за умови наявності запису «Зауважень
від Сторони-2 не надійшли».

Слід зазначити, що наступні акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг):
№ КП-0011437 від 31.05.13. та № КП-0019933 від
31.08.13. були направленні на адресу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стерек», що
підтверджується описом вкладення у
цінний лист № 360 від 24.10.13. та
фіскальним чеком № 0627 від 24.10.13.

Матеріали справи не містять письмової
відмови Сторони-2 від прийняття послуг,
які були надані за спірними актами,
тому вищевказані акти здачі-прийняття
робіт (наданих послуг) в силу п. 3.5.
Договору вважаються прийнятими, а
послуги наданими.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України визначено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Судом встановлено, що строк виконання
зобов'язань за спірний період за
Договором про надання в експлуатацію
фіксованих місць для денного
паркування № 1.1-86.12 є таким, що настав.

22.08.13. Комунальне підприємство
«Київтранспарксервіс» на адресу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стерек» направило
претензію № 2268, в якій просило сплатити
наявну у відповідача заборгованість.

Як вбачається з матеріалів справи, дана
претензія залишена відповідачем без
розгляду.

Суд зазначає, що матеріали справи не
містять належних та допустимих доказів
на підтвердження того, що відповідачем
було сплачено наявну у нього
заборгованість за спірним Договором в
розмірі 22 400,00 грн.

Крім того, пунктом 2.2.4 Договору
визначено, що Сторона-2 зобов'язується
своєчасно та в повному обсязі
перераховувати Стороні-1 кошти згідно
умов спірного Договору.

В силу приписів ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Судом встановлено, що відповідач в
порушення покладеного на нього законом
та Договором обов'язку по сплаті
наданих послуг за період з травня 2013 р.
по серпень 2013 р. включно не виконав,
внаслідок чого заборгованість
відповідача перед позивачем по сплаті
наданих послуг становить 22 400,00 грн.

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по платежах,
позивач просить суд на підставі п. 4.1
Договору стягнути з відповідача 1 051,86
грн. - пені.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений Договорами строк свого
обов'язку по перерахуванню коштів не
виконав, допустивши прострочення
виконання грошового зобов'язання (в т.ч.
у період, який вказано позивачем), тому
дії відповідача є порушенням
договірних зобов'язань (ст. 610
Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

В силу приписів п. 18 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році"
№ 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги
частини 1 статті 47 ГПК України щодо
прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК України стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого нарахування сум штрафних
санкцій, річних, збитків від інфляції, і
в разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.

Здійснивши перерахунок пені, судом
встановлено, що його розмір вірно
вирахувано позивачем, внаслідок чого з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 1 051,68 грн. - пені.

Позивач в порядку ст. 625 Цивільного
кодексу України просить суд стягнути з
відповідача на свою користь 235,66 грн. - 3%
річних.

Згідно зі статтею 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних в
порядку ст. 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. (Відповідної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
№ 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд
України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010
р.).

Суд відзначає, що прострочене грошове
зобов'язання визначено у гривні, а тому
нарахування 3% річних та інфляційного
збільшення суми боргу є правомірним.

Здійснивши перерахунок 3% річних, судом
встановлено, що його розмір вірно
вирахувано позивачем, внаслідок чого з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 235,66 грн. - 3% річних.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати, пов'язані з розглядом
справи, покладаються при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Комунального
підприємства «Київтраспарксервіс»
задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стерек (01054, м. Київ,
вул. Дмитрівська, буд. 18/24, кв. 8;
ідентифікаційний номер 20017758) на
користь Комунального підприємства
«Київтраспарксервіс» (01030, м. Київ, вул.
Леонтовича, буд. 6; ідентифікаційний код
35210739) 22 400 (двадцять дві тисячі
чотириста) грн. 00 коп. - основного боргу,
1 051 (одна тисяча п'ятдесят одна) грн. 86
коп. - пені, (сімсот вісімнадцять) грн. 76
коп. - пені, 235 (двісті тридцять п'ять)
грн. 66 коп. - 3% річних, 1 720 (одну тисячу
сімсот двадцять) грн. 50 коп. - витрат по
сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 04.02.14.

Суддя
Т.М. Ващенко