ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року Справа № 902/666/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді: судді:Прокопанич
Г.К., Алєєва І.В. (доповідач), Євсіков
О.О.за участю представників: від
позивача:Кириленко О.П., представник за
дов.;від відповідача 1:Слюсар О.В.,
представник за дов.;від відповідача
2:Слюсар О.В., представник за
дов.розглянувши у відкритому судовому
засіданнікасаційну скаргуВідкритого
акціонерного товариства "Вінніфрут"на
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 11.09.2013р.у
справі господарського суду№902/666/13
Вінницької областіза
позовомПублічного акціонерного
товариства "Український інноваційний
банк"до 1.Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еко-Сфера";
2.Відкритого акціонерного товариства
"Вінніфрут"простягнення 1 109 637 грн.В С Т
А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 22.07.2013р.
(складене 23.07.2013р.), залишеним без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 11.09.2013р. у
справі №902/666/13, позовні вимоги
задоволені частково. Стягнуто з
Відкритого акціонерного товариства
"Вінніфрут" на користь Публічного
акціонерного товариства "Український
інноваційний банк" 952779,80грн. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

Відкрите акціонерне товариство
"Вінніфрут" з прийнятими судовими
актами не погодилось та звернулось до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати в частині задоволених
позовних вимог судове рішення
місцевого господарського суду та
постанову апеляційної інстанції та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити у
повному обсязі.

Обґрунтовуючи підстави звернення до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, скаржник
посилається на порушення
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права.

У зв'язку з відпусткою судді
Владимиренко С.В. було проведено
повторний автоматичний розподіл
справи №902/666/13 відповідно до
розпорядження керівника апарату
Вищого господарського суду України від
25.12.2013р. №08.03-04/1669.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 27.12.2013р. зазначена
касаційна скарга прийнята до
провадження та призначена до розгляду
у новому складі колегії суддів:
головуючий суддя - Прокопанич Г.К.,
судді - Алєєва І.В. (доповідач),
Мирошниченко С.В.

Розпорядженням секретаря першої
судової палати Вищого господарського
суду України від 17.01.2014р. №02-05/19 у
зв'язку з виходом з відпустки судді
Євсікова О.О. та завантаженістю судді
Мирошниченка С.В., для розгляду справи
№902/666/13 сформовано колегію суддів у
складі: головуючий суддя - Прокопанич
Г.К., судді - Алєєва І.В. (доповідач),
Євсіков О.О.

Пунктом 3.8 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. №18 визначено, що у разі
залучення до участі у справі іншого
відповідача або заміни неналежного
відповідача розгляд справи
починається заново, заново розгляд
справи починається і в разі прийняття
позовної заяви третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору, та зміни складу суду, а отже,
спочатку починається й перебіг строку
вирішення спору.

З урахуванням приписів ст.ст. 1115, 1118 ГПК
України, п. 3.8 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. №18, у разі зміни складу суду
розгляд справи починається спочатку.

Ухвалами від 20.01.2014р. та 27.01.2014р. Вищий
господарський суд України відкладав
розгляд касаційної скарги.

В призначеному судовому засіданні
касаційної інстанції 03.02.2014р. оголошено
перерву до 10.02.2014р.

У письмовому відзиві на касаційну
скаргу позивач просив оскаржувані
судові акти залишити без змін, а
касаційну скаргу - без задоволення.

В призначене судове засідання
касаційної інстанції 10.02.2014р. з'явились
представники позивача та відповідачів.

Перевіривши правильність застосування
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, проаналізувавши
доводи з цього приводу, викладені в
касаційній скарзі, Вищий господарський
суд України дійшов до висновку, що
касаційна скарга Відкритого
акціонерного товариства "Вінніфрут"
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як було встановлено господарськими
судами попередніх інстанцій, 06.09.2005р.
між Акціонерним товариством
"Український інноваційний банк"
(іпотекодержатель) та Відкритим
акціонерним товариством "Вінніфрут"
(іпотекодавець) з метою забезпечення
виконання кредитного договору №296 від
06.09.2005р., укладено іпотечний договір
№02-02/25з, відповідно до умов якого
іпотекодавець передає в іпотеку
частину цілісного майнового комплексу
"Калинівський завод фруктових
концентратів" (виробничі будівлі,
споруди та обладнання), що розміщений
за адресою: Вінницька область, м.
Калинівка, вул. Фрунзе, 45.

Відповідно до п. 2.2 договору (із змінами
внесеними додатковою угодою №4 від
24.09.2007р.) вартість предмета іпотеки
визначена сторонами і становить
77661309,18грн.

В зв'язку з невиконанням ВАТ "Вінніфрут"
своїх зобов'язань за кредитним
договором №296 від 06.09.2005р., позивачем
звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК України,
касаційна інстанція перевіряє
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у рішенні
місцевого господарського суду та
постанові апеляційного господарського
суду.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012р. №6 "Про судове рішення", рішення
з господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Згідно зі ст. ст. 42, 43 ГПК України,
правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом. Судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Судове рішення приймається суддею за
результатами обговорення усіх
обставин справи, а якщо спір
вирішується колегіально - більшістю
голосів суддів. У такому ж порядку
вирішуються питання, що виникають у
процесі розгляду справи (ст. 47 ГПК
України).

У відповідності зі ст. 82 ГПК України,
при вирішенні господарського спору по
суті (задоволення позову, відмова в
позові повністю або частково)
господарський суд приймає рішення.
Рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Господарським судам слід виходити з
того, що рішення може ґрунтуватись лише
на тих доказах, які були предметом
дослідження і оцінки судом. При цьому,
необхідно мати на увазі, що, згідно зі
ст. 43 ГПК України, наявні докази
підлягають оцінці у їх сукупності і
жодний доказ не має для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору (ст. 32
ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
(ст. 33 ГПК України).

Згідно ст. 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Так, заявник касаційної скарги
зазначає, що прибудова до
транспортного цеху літера "В1" та
будівля цеху по виробництву фруктового
пюре, літера "М6" ніколи не були окремим
об'єктом іпотеки, а входили в
загальному порядку до літер "М" та "В" як
прибудови (про що свідчить додаток №1
до іпотечного договору); що насосна
станція, літера "У" до позивача у право
власності в 2011р. не переходило,
оскільки була розібрана в 2008р.

Відповідно до приписів ст. 225 ГК України
до складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються, зокрема, вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства. При визначенні розміру
збитків, якщо інше не передбачено
законом або договором, враховуються
ціни, що існували за місцем виконання
зобов'язання на день задоволення
боржником у добровільному порядку
вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у
разі якщо вимогу не задоволено у
добровільному порядку, - на день
подання до суду відповідного позову
про стягнення збитків.

Як обґрунтовано зазначає заявник
касаційної скарги, господарські суди
попередніх інстанцій при визначенні
розміру збитків виходили з розрахунку
позивача, складеного на підставі звіту
суб'єкта оціночної діяльності
оформленого 20.01.2011р., а відповідна
позовна заява подана в 2013р.

Отже, господарськими судами попередніх
інстанцій не досліджувалось питання
щодо дійсної вартості майна відповідно
до вимог чинного законодавства.

Наведене свідчить, що під час розгляду
справи місцевим господарським судом та
апеляційною інстанцією допущені
порушення ст. ст. 42, 43, 47, 43, 82, 99, 101 ГПК
України.

В силу приписів ст. 1117 ГПК України,
касаційна інстанція не має права сама
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові місцевого чи
апеляційного господарського суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Враховуючи приписи ст. 1117 ГПК України,
колегія суддів дійшла до висновку, що
рішення господарського суду
Вінницької області від 22.07.2013р.
(складене 23.07.2013р.) та постанова
Рівненського апеляційного
господарського суду від 11.09.2013р. у
справі №902/666/13 підлягають скасуванню,
як винесені без дослідження всіх
обставин справи, що мають істотне
значення для правильного розгляду
спору по суті, з направленням справи на
новий розгляд до господарського суду
першої інстанції.

При новому розгляді справи суду
необхідно врахувати викладене, вжити
всі передбачені законом засоби для
всебічного, повного і об'єктивного
встановлення обставин справи,
перевірити доводи, на яких ґрунтуються
вимоги та заперечення сторін, дати їм
належну юридичну оцінку, і в залежності
від встановлених обставин вирішити
спір у відповідності з нормами чинного
законодавства, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, з
ухваленням законного й обґрунтованого
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117 - 11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства "Вінніфрут" -
частково задовольнити.

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 11.09.2013р. та
рішення господарського суду
Вінницької області від 22.07.2013р.
(складене 23.07.2013р.) у справі №902/666/13 -
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до господарського суду
Вінницької області.

Головуючий суддя Г.К. Прокопанич
Суддя (доповідач) І.В. Алєєва Суддя
О.О. Євсіков