ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року Справа № 927/845/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Остапенка
М.І. (головуючого),

Гончарука
П.А. (доповідача),

Стратієнко
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу товариства
з обмеженою відповідальністю "ВНВ 2000"
на рішення господарського суду
Чернігівської області від 21 серпня 2013
року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від 10
грудня 2013 року у справі № 927/845/13 за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Севен Систем" до
товариства з обмеженою
відповідальністю "ВНВ 2000" про стягнення
суми, -

Встановив:

У липні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю "Севен Систем", яке
згодом було перереєстровано у
товариство з обмеженою
відповідальністю "ТЛЛ", звернулось до
господарського суду Чернігівської
області з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю "ВНВ 2000" про
стягнення 89709,87 грн. основного боргу,
4991,81 грн. пені, 22427,47 грн. штрафу, 949,49 грн.
3 % річних, посилаючись на порушення
відповідачем умов договору поставки №
040 від 1 листопада 2012 року в частині
розрахунків.

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 21 серпня 2013
року, залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 10 грудня 2013
року, позов задоволено. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 89709,87
грн. основного боргу, 4991,81 грн. пені,
22427,47 грн. штрафу, 949,49 грн. 3 % річних та
судові витрати.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення
господарськими судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить постановлені у справі судові
рішення скасувати, а справу направити
на новий розгляд.

Заслухавши пояснення представника
позивача, вивчивши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
суд вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено попередніми судовими
інстанціями, 1 листопада 2012 року
сторонами укладено договір поставки №
040, на виконання якого позивачем
здійснено поставку товару на суму 89709,87
грн., що підтверджується відповідними
видатковими накладними, копії яких
знаходяться в матеріалах справи.
Отримання відповідачем зазначеного
товару підтверджується підписами на
накладних особи, відповідні
повноваження якій надані довіреністю
№ 1 від 1 лютого 2013 року.

В порушення умов договору поставки,
відповідач не виконав свої
зобов'язання з повної та своєчасної
оплати товару, заборгувавши
відповідачу 89709,87 грн., що стало
підставою для звернення останнього до
суду з даним позовом.

Встановивши зазначене, керуючись
нормами ст.ст. 525, 526, 530, 655, 662, 692, 712
Цивільного кодексу України,
господарський суд першої інстанції
дійшов висновку про необхідність
задоволення позову в частині стягнення
суми основної заборгованості.

Крім того, з посиланням на норми ст.ст.
546-549, 610, 612, 625 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 215-218, 230-232 Господарського
кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", а також правильність
відповідних розрахунків позивача,
судом задоволено й вимоги стосовно
стягнення пені, штрафу та 3 % річних,
нарахованих на суму основного боргу.

З таким рішенням господарського суду
першої інстанції погодився і
апеляційний господарський суд,
залишивши його без змін.

Висновок попередніх судових інстанцій
про наявність правових підстав для
задоволення позову в частині стягнення
штрафних санкцій за порушення
відповідачем строків виконання
грошового зобов'язання є законним і
обґрунтованим, прийнятим у
відповідності з фактичним обставинами
та наявними матеріалами справи, а тому,
постановлені у справі судові рішення в
даній частині зміні або скасуванню не
підлягають.

Проте, з висновком судів про стягнення
89709,87 грн. основної заборгованості
погодитись не можна, виходячи з
наступних обставин.

Дані вимоги процесуального закону
попередніми судовими інстанціями в
повній мірі не враховані.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
після подання позовної заяви, до
моменту винесення судового рішення у
справі, відповідачем, платіжними
дорученнями № 177 від 11 липня 2013 року, №
191 від 23 липня 2013 року, № 200 від 6 серпня
2013 року, сплачено частину
заборгованості в сумі 31720,02 грн.

Дані обставини представники сторін
підтвердили.

Проте, на вказані факти, а також на
відповідні доводи відповідача
попередні судові інстанції не звернули
належної уваги, помилково стягнувши на
користь позивача суму заборгованості в
повному обсязі.

Таким чином, суму основного боргу, що
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, слід зменшити на суму
фактично сплаченої частини
заборгованості в розмірі 31720,02 грн.

Враховуючи викладене, постановлені у
справі судові рішення в частині
стягнення суми основного боргу
підлягають зміні, а вказана сума -
зменшенню до 57989,85 грн.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "ВНВ 2000"
задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Чернігівської області від 21 серпня 2013
року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від 10
грудня 2013 року у справі № 927/845/13 в
частині стягнення суми основної
заборгованості в розмірі 89709,87 грн.
змінити, зменшивши вказану суму до 57989,85
грн.

В решті судові рішення у справі
залишити без змін.

Головуючий
Остапенко М.І.

Судді
Гончарук П.А.

Стратієнко Л.В.