ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2014 р.Справа № 916/2590/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.,

суддів Савицького Я.Ф., Лавренюк О.Т.

при секретарі судового засідання
Будному О.В.

за участю представників сторін в
судовому засіданні від 06.02.2014 р.:

від позивача: Ярчук Л.В., за довіреністю,

від відповідача: Журба О.О., за
довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Ергопак"

на рішення господарського суду
Одеської області від 14.11.2013 р.

по справі № 916/2590/13

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю „Ергопак"

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю „Ламан Шипінг
Ейдженсі"

про стягнення 54 553,65 грн.

У судовому засіданні 06.02.2014 р. згідно ст.
85 Господарського процесуального
кодексу України оголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю „Ергопак"
(позивач, ТОВ „Ергопак") звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Ламан Шипінг
Ейдженсі" (відповідач, ТОВ „Ламан
Шипінг Ейдженсі") про стягнення 54 553,65
грн. боргу та 1720,50 грн. - судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані
помилковим перерахуванням позивачем
на виконання договору на
транспортно-експедиторське
обслуговування № 25/03/2011, укладеного між
сторонами 25.03.2011 р., вищевказаної суми
(за зберігання в порту вантажу в
контейнері DFSU4096160 - 19847,87 грн., за
понаднормативне використання
контейнерного обладнання - 32327,55 грн., за
простій автотранспорту - 2378,23 грн.) на
рахунок ТОВ „Ламан Шипінг Ейдженсі".
Позивач вважає, що ці кошти отримані
відповідачем без достатньої правової
підставі, у з в'язку з чим підлягають
стягненню з огляду на положення ст. 1212
ЦК України.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 14.11.2013 р. по справі №
916/2590/13 (суддя Петров В.С.) у задоволенні
позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні
вимоги є необґрунтованими, не
відповідають фактичним обставинам та
вимогам чинного законодавства, у
зв'язку з чим не підлягають
задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ
„Ергопак" звернулось до Одеського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
вказане рішення суду скасувати,
прийняти нове рішення про задоволення
позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі скаржник
наводить, зокрема, наступні доводи: -
надані ТОВ „Ламан Шипінг Ейдженсі"
копії документів на підтвердження
своїх заперечень на позовну заяву
засвідчені юрисконсультом Журбою О.О.,
проте матеріали справи не містять
доказів стосовно повноважень
останнього щодо засвідчення копій
документів від імені відповідача;
витрати на понаднормативне
використання контейнерного обладнання
в сумі 32 327,55 грн.,
простій автотранспорту в сумі 2 378,23
грн. та зберігання в порту в сумі 19
847,87 грн. ТОВ „Ламан Шипінг Ейдженсі"
документально не підтвердило; - в акті
здачі-приймання робіт (надання послуг)
від 15.11.2011 р. відображені недостовірні
дані щодо вказаних витрат відповідача;
- виникнення зазначених витрат могло
мати місце лише в результаті
неналежного виконання відповідачем
своїх договірних зобов'язань, що
підтверджується листом Південної
митниці Міністерства доходів і зборів
України від 03.10.2013 р. № 3.1./1.3-14/6318.

У запереченнях на апеляційну скаргу
ТОВ „Ламан Шипінг Ейдженсі" вказує, що
оскаржуване рішення місцевого
господарського суду прийнято у
відповідності до норм чинного
законодавства, тому просить залишити
рішення суду без змін, а в задоволенні
апеляційної скарги - відмовити.

У судовому засіданні 06.02.2014 р.
представник позивача підтримав доводи
апеляційної скарги, представник
відповідача просив рішення суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, надавши оцінку всім обставинам
справи, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, заслухавши пояснення
представників сторін, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги, виходячи з
наступного.

Місцевим господарським судом
правильно встановлено та підтверджено
в процесі перегляду справи апеляційним
господарським судом, що 25.03.2011 р. між ТОВ
„Ергопак" (Клієнт) та ТОВ „Ламан Шипінг
Ейдженсі" (Експедитор) укладено договір
№ 25/03/2011 на транспортно-експедиторське
обслуговування, за умовами якого
Клієнт доручає, а Експедитор
зобов'язується організувати за рахунок
Клієнта транспортно-експедиторське
обслуговування, перевезення
експортно-імпортних і транзитних
вантажів по території України та в
міжнародному сполученні, а також
надавати інші
транспортно-експедиторські послуги
Клієнту за згодою сторін. Умови
перевезення, вид вантажу, вид
транспорту, вартість послуг
Експедитора, а також інші умови,
пов'язані з виконанням даного договору,
встановлюються за згодою сторін (п. 1.2
договору).

Згідно п. 1.3 договору на кожне
перевезення вантажу Клієнт надає
Експедитору заявку, в якій
обумовлюється найменування і
кількість вантажу, маршрут перевезення
(порт навантаження, порт розвантаження,
місце доставки вантажу), плановану дату
надання вантажу відправником, тип
транспортного засобу, дані про
відправників і одержувачів та іншу
необхідну інформацію, що стосується
організації
транспортно-експедиторського
обслуговування. Заявка подається за 2
тижні до початку навантаження і
готовності вантажу до перевезення.

Пунктом 2.1.3. договору Експедитора
зобов'язано у розумні строки надавати
Клієнтові інформацію про виконання
цього договору, а також пересилати
документацію, пов'язану з перевезенням.

Пунктом 3.1.10 договору визначено, що
Клієнт зобов'язується підписати і
направити Експедиторові акт виконаних
робіт (послуг) протягом трьох (3)
банківських днів з моменту його
отримання, або надати протягом п'яти
робочих днів мотивовану відмову.

Зі змісту п.п. а), б) п. 4.1.3 договору
вбачається, що Клієнт оплачує
узгоджені платежі, що підлягають
оплаті за надані послуги з перевезення
вантажу морським транспортом (фрахт) та
супутні витрати, пов'язані з таким
перевезенням (навантаження та/або
розвантаження вантажу, агентський збір
и і т.д.), протягом 14 банківських днів з
моменту виставлення Експедитором
рахунку, за наявності вантажу в порту
призначення (Одеса та/або Маріуполь,
Іллічівськ) і документів, що
підтверджують доставку вантажу, але до
виходу контейнерів з порту; узгоджені
платежі, що підлягають оплаті
Експедитору, автомобільному та/або
залізничному перевізнику (при
наземній доставці вантажу) проводяться
протягом 14 банківських днів з моменту
отримання Клієнтом рахунку-фактури за
надані послуги Експедитора та/або
підтвердження фактичних витрат
останнього.

Підпунктом „в" п. 4.1.3 договору сторони
погодили, що Клієнт оплачує по
виставленому рахунку Експедитора
внутрішньопортове зберігання вантажу,
використання інфраструктури порту,
згідно з тарифами, офіційно
встановленими Одеським та/або
Іллічівським морським торговельним
портом та/або контейнерними
операторами, що офіційно здійснюють
свою діяльність на території
зазначених портів.

Пунктом 4.1.4 договору передбачено, що
Клієнт оплачує використання
контейнерного та іншого обладнання
(демередж) відповідно до умов,
встановлених судноплавної лінією,
власністю якої є таке обладнання.
Підписуючи даний договір, сторони
визнають обов'язковість вказаних умов
у відношеннях сторін.

Виконані послуги регламентуються
актом виконаних робіт та рахунком
Експедитора (п. 4.1.7 договору).

В п. 4.1.8 договору зазначено, що плата
Експедиторові вказується в додатках до
даного договору. Такий додаток може
мати вигляд додаткової угоди, заявки
Клієнта, акта виконаних робіт, рахунку
Експедитора, гарантійного листа.

Згідно п. 4.3.3 договору Експедитор
оплачує перевезення та інші послуги
третіх осіб на користь, з коштів, за
рахунок та за дорученням Клієнта
(вантажоодержувачів,
вантажовідправників та інших осіб).
Кошти, що надходять на рахунок
Експедитора від Клієнта, не переходять
у власність Експедитора та не є його
прибутком, а вважаються транзитними
для наступної оплати перевезення та
інших послуг третіх осіб (портів,
перевізників, брокерів,
експедиторських організацій та інш.). У
власності Експедитора залишається
виключно експедиторська винагорода,
розмір якої підлягає оподатковуванню в
порядку, визначеному законодавством.
Дана умова договору не вимагає
додаткового підтвердження документами
перевізника, клієнтів замовника або
інших осіб.

У пункті п. 5.1.5 договору погоджено, що
сторони звільняються від
відповідальності за повне або часткове
невиконання своїх зобов'язань за цим
договором, якщо таке невиконання стало
наслідком обставин непереборної сили
(форс-мажорних обставин), які включають,
але не обмежуються такими причинами,
як, зокрема, законні або незаконні
обмеження, розпорядження або заборони
органів державної влади (адміністрації
або управління) їх структурних
підрозділів, що носять заборонний
характер; а також інші непередбачені
обставини, які перебувають поза
контролем сторін, подолати які
розумними методами неможливо, які
безпосередньо вплинули на можливість
виконання даного договору.

За умовами п. 5.3.3 договору Клієнт несе
відповідальність за простій
автомобільного транспорту, залученого
для перевезення відповідно до умов
договорів перевезення, укладених
Експедитором. Простій виникає при
знаходженні транспорту більш 2 діб під
митним контролем і вивантаженням на
складі. У випадку доставки вантажу до
12-00 поточного дня, день прибуття
вважається повною добою (перша доба
нормативного часу обробки вантажу
минає о 24-00 цього дня). Сума штрафу не
може перевищувати суму еквівалентну 100
доларам США на добу за простій одного
автотранспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи,
16.08.2011 р. сторони підписали заявку № 74767
на транспортування та експедирування
вантажів, в якій погодили вартість
наступних послуг ТОВ „Ламан Шипінг
Ейдженсі" по перевезенню вантажу в
контейнері DFSU4096160: морське перевезення
FOB Shekou (China) - Ilychevsk (Ukrainе),
автоперевезення Ilychevsk
(Ukrаіnе)-Киев-Канев, експедирування
вантажів, вивантаження з судна, а також
можливі додаткові витрати на послуги:
простой автотранспорту понад 2
календарних дні на митній очистці та
вивантаженні, зберігання контейнерів в
порту, використання контейнерного
обладнання (демередж), штраф
Укравтодору, витрати Експедитора на
ремонт.

На виконання вищезазначеної заявки в
липні - листопаді 2011 року ТОВ „Ламан
Шипінг Ейдженсі" організовано та
здійснено доставку вантажу у вказаному
контейнері, про що свідчать первинні
товарно-транспортні документи:
коносамент № SZNLEG1107227, міжнародна
товарно-транспортна накладна № 045508 та
інвойс № 11ЕХ-170.

15.11.2011 р. сторонами складено та
підписано акт здачі - прийняття робіт
(надання послуг) № LS-0005106, в якому
вказано про надання Експедитором на
виконання вказаного договору послуг
(транспортно-експедиторське
обслуговування на території України,
простій автотранспорту, зберігання в
порту, понаднормативне використання
контейнерного обладнання) на загальну
суму 55726,36 грн. В акті також зазначено,
що послуги надані в повному обсязі,
претензій від Клієнта немає.

22.11.2011 р. Експедитором виставлено
рахунок-фактуру № LS-3647896 на загальну
суму 55726,36 грн. на оплату послуг та
витрат на доставку вантажу в
контейнері DFSU4096160, а саме:

- за транспортно-експедиторське
обслуговування на території України -
1172,71 грн.,

- за простій автотранспорту - 2 378,23
грн.;

- за зберігання в порту - 19 847,87 грн.;

- за понаднормативне використання
контейнерного обладнання - 32327,55 грн.

Згідно платіжного доручення № 9319 від
28.12.2011 р., ТОВ „Ергопак" 28.12.2011 р.
перераховано ТОВ „Ламан Шипінг
Ейдженсі" 55726,36 грн. (на розрахунковий
рахунок № 1 в ПАТ „Марфін Банк",
МФО 328168).

Вважаючи, що витрати відповідача на
простій автотранспорту, зберігання в
порту та понаднормативне використання
контейнерного обладнання в загальній
сумі 54 553,65 грн., не обґрунтовані та не
доведені ТОВ „Ламан Шипінг Ейдженсі",
позивач звернувся до господарського
суду з позовом про стягнення вказаних
коштів як набутих без достатньої
правової підстави (в результаті
помилкового перерахування) відповідно
до положень ст. 1212 ЦК України.

Як передбачено ч. 1 ст. 175 ГК України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Положеннями ст. 929 Цивільного
кодексу України встановлено, що за
договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного
експедирування може бути встановлено
обов'язок експедитора організувати
перевезення вантажу транспортом і за
маршрутом, вибраним експедитором або
клієнтом, зобов'язання експедитора
укласти від свого імені або від імені
клієнта договір перевезення вантажу,
забезпечити відправку і одержання
вантажу, а також інші зобов'язання,
пов'язані з перевезенням. Договором
транспортного експедирування може
бути передбачено надання додаткових
послуг, необхідних для доставки
вантажу (перевірка кількості та стану
вантажу, його завантаження та
вивантаження, сплата мита, зборів і
витрат, покладених на клієнта,
зберігання вантажу до його одержання у
пункті призначення, одержання
необхідних для експорту та імпорту
документів, виконання митних
формальностей тощо).

Положення глави 65 Цивільного кодексу
України поширюються також на випадки,
коли обов'язки експедитора виконуються
перевізником.

Умови договору транспортного
експедирування визначаються за
домовленістю сторін, якщо інше на
встановлено законом, іншими
нормативно-правовими актами.

Аналогічні положення вказаної статті
Цивільного кодексу України закріплені
в ст. 316 ГК України.

Статтею 931 Цивільного кодексу України
передбачено, що розмір плати
експедиторові встановлюється
договором транспортного
експедирування, якщо інше не
встановлено законом. Якщо розмір плати
не встановлений, клієнт повинен
виплатити експедитору розумну плату.

За ст. 932 Цивільного кодексу України
експедитор має право залучити до
виконання своїх обов'язків інших осіб.
У разі залучення експедитором до
виконання своїх обов'язків за
договором транспортного
експедирування інших осіб експедитор
відповідає перед клієнтом за порушення
договору.

Згідно ст. 9 Закону України „Про
транспортно-експедиторську
діяльність" за договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.
Платою експедитору вважаються кошти,
сплачені клієнтом експедитору за
належне виконання договору
транспортного експедирування. У плату
експедитору не включаються витрати
експедитора на оплату послуг (робіт)
інших осіб, залучених до виконання
договору транспортного
експедирування, на оплату зборів
(обов'язкових платежів), що сплачуються
при виконанні договору транспортного
експедирування. Підтвердженням витрат
експедитора є документи (рахунки,
накладні тощо), видані суб'єктами
господарювання, що залучалися до
виконання договору транспортного
експедирування, або органами влади.

Експедитор зобов'язаний надавати
транспортно-експедиторські послуги
згідно з договором транспортного
експедирування і вказівками клієнта,
погодженими з експедитором у
встановленому договором порядку (ч. 1
ст. 11 названого Закону).

У відповідності до ч. 2 ст. 12 вказаного
Закону клієнт зобов'язаний у порядку,
передбаченому договором транспортного
експедирування, сплатити належну плату
експедитору, а також відшкодувати
документально підтверджені витрати,
понесені експедитором в інтересах
клієнта в цілях виконання договору
транспортного експедирування.

За приписами ст. 10 Закону України „Про
транспортно-експедиторську
діяльність" експедитор має право,
зокрема, на відшкодування в погоджених
з клієнтом обсягах додаткових витрат,
що виникли в нього при виконанні
договору транспортного
експедирування, якщо такі витрати
здійснювалися в інтересах клієнта.

Як передбачено ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Як вбачається з позову, заявлені ТОВ
„Ергопак" вимоги за своєю суттю є
вимогами про повернення виконаного
стороною згідно ст. 1212 ЦК України.

Так, відповідно до вимог ст. 1212 ЦК
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події. Положення цієї
глави застосовуються також до вимог
про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Розглянувши спір по суті, місцевий
господарський суд дійшов
обґрунтованого висновку про
недоведеність та непідтвердженість
матеріалами справи позовних вимог щодо
стягнення з відповідача коштів у сумі 54
553,65 грн., у зв'язку з чим відмовив у
задоволенні позову.

Судова колегія погоджується з таким
висновком з огляду на наступне.

Як вже зазначалось, в межах виконання
укладеного між сторонами договору
складено та підписано згадану вище
заявку № 74767, в якій сторони погодили
всі витрати, зокрема: простій
автотранспорту згідно п. 5.3.3 договору;
зберігання контейнеру в порту згідно
умов лінійного агента та використання
контейнерного обладнання (демередж),
оплата за які визначається згідно умов
лінійного агента.

Підтвердженням витрат Експедитора є
документи (рахунки, накладні тощо),
видані суб'єктами господарювання, що
залучалися до виконання договору
транспортного експедирування, або
органами влади відповідно до ст. 9
вказаного Закону.

Відповідачем на підтвердження
понесених витрат в рамках виконання
укладеного сторонами у справі договору
надано копії наступних документів:
рахунок № 621-11 від 17.11.2011 р., рахунок №
621-11 від 16.11.2011 р., рахунок № 568-11 від
17.11.2011 р., акт виконаних робіт № 568-11 від
15.11.2011 р., платіжне доручення № 7068 від
18.11.2011 р., рахунок № 10019 від 17.11.2011 р., акт
виконаних робіт № 10019, платіжне
доручення № 7224 від 28.11.2011 р.,
платіжне доручення № 7056 від 17.11.2011 р.,
рахунок № 727 від 30.11.2011 р., акт надання
послуг № 727 від 30.11.2011 р., платіжні
доручення: № 6642 від 01.11.2011 р., № 6671 від
01.11.2011 р., № 6719 від 03.11.2011 р., № 6753 від
07.11.2011 р., № 6872 від 10.11.2011 р., № 6919 від
11.11.2011 р., № 6934 від 11.11.2011 р., № 6960 від
14.11.2011 р., № 6978 від 15.11.2011 р., № 7018 від
16.11.2011 р., № 7038 від 17.11.2011 р., № 7074 від
18.11.2011 р., № 7090 від 21.11.2011 р., № 7141 від
23.11.2011 р., № 7183 від 24.11.2011 р., № 7209 від
25.11.2011 р., № 7238 від 28.11.2011 р., які
підтверджують витрати Експедитора на
збереження вантажу в Іллічівському
морському торговельному порту, догляду
вантажу у спеціально обладнаній
санітарно-доглядовій зоні
Іллічівського морського торговельного
порту, вантажних операцій при митному
огляді, автоперевезення вантажу.

У відповідності до п. 4.3.3 договору
підставою для сплати послуг
Експедитора є рахунок-фактура,
виставлений Клієнту для оплати.

Як свідчать матеріали справи, понесені
відповідачем витрати за простій
автотранспорту в сумі 2378,23 грн.
підтверджуються рахунком на оплату №
727 від 30.11.2011 р., виставленим відповідачу
з боку ТОВ „Ламан Транс-Експрес", а
також актом надання послуг № 727 від
30.11.2011 р. та випискою з реєстру
вказаного акту, складеними між
відповідачем та ТОВ „Ламан
Транс-Експрес".

Витрати відповідача за
понаднормативне використання
контейнерного обладнання в сумі 32327,55
грн. підтверджуються інвойсом № 3654084
від 26.12.2011 р., актом здачі-прийняття
виконаних послуг від 26.12.2011 р.;
платіжним дорученням в іноземній
валюті № 62 від 27.12.2011 р., банківською
випискою від 27.12.2011 р., а також листом
Компанії „Юні Ламан Контейнер Лайн
Лтд" (республіка Кіпр) на запит
відповідача щодо підтвердження
нарахування платні за використання
контейнерним обладнанням
понаднормативного часу (демереджу) №
07/13-2 від 06.11.2013 р. Даний перелік
документів відповідно до чинного
законодавства є вичерпним, а отже,
достатнім для підтвердження
експедитором витрат по виконанню своїх
зобов'язань.

Наявним в матеріалах справи листом
Управління СБУ від 09.09.2013 р. № 392
підтверджено, що через проведення
співробітниками УСБУ митних оглядів
товарів, що переміщувались через
державний кордон України в контейнерах
через морські порти м. Іллічівськ
протягом серпня - листопада 2011 року,
призвели до значної затримки товарів
під митним контролем, що своєчасно та
неодноразово повідомлялось
відповідачем позивачу згідно п. 2.1.3.
договору, однак, позивач не надав
відповідних інструкцій відповідачу в
період перевірки товарів
співробітниками УСБУ, в той час як
Експедитор має право діяти тільки за
дорученням клієнта та за його
інструкціями в рамках укладеного
договору. Крім того, сторони
передбачили пунктом 5.1.5. договору
звільнення від відповідальності за
повне або часткове невиконання своїх
зобов'язань за договором, якщо таке
невиконання з'явилося наслідком
обставин форс-мажорних обставин.

Разом з тим, місцевим господарським
судом обґрунтовано не прийнято до
уваги посилання позивача на лист
Південної митниці Міністерства
доходів і зборів України від 03.10.2013 р. №
3.1./1.3-14/6318, який, на думку позивача,
підтверджує те, що у разі, якби
відповідач дійсно зазнав витрат на
спірну суму, то дані витрати були б
відсутні за умов належного виконання
відповідачем своїх договірних
зобов'язань. Так, з даного листа
вбачається, що товар у контейнері
DFSU4096160 надійшов до пункту пропуску для
морського сполучення "Іллічівський
морський торговельний порт" 22.08.2011 р.,
про що свідчить наявність у
відповідача розпорядження про видачу
вантажу від № 9853YМ від 22.08.2013 р.
лінійного агента ТОВ „Транс-Оушен
Експрес", коносаменту № М300054800 з
відміткою Південною митниці „під
митним контролем" з 22.08.2013 р., що, в свою
чергу, підтверджує те, що 22.08.2013 р. ТОВ
„Ламан Шипінг Ейдженсі" передало
отриманий від морського перевізника
вантаж під митний контроль з усіма
необхідними товаросупровідними
документами.

Згідно п. 29 частини першої статті 4
Митного кодексу України митні
формальності - це сукупність дій, що
підлягають виконанню відповідними
особами і органами доходів і зборів з
метою дотримання вимог законодавства
України з питань державної митної
справи.

Узгоджена між сторонами заявка не
містить обов'язку відповідача
здійснювати заходи щодо забезпечення
митних формальностей щодо пропуску
контейнера № DFSU4096160 у
вільний обіг. Не містить і чинне
законодавство імперативного обов'язку
експедитора забезпечувати здійснення
митних формальностей.

Отже, оскільки ані договором, ані
положеннями чинного законодавства
обов'язки щодо забезпечення митних
формальностей на експедитора не
покладено, то вина ТОВ „Ламан Шипінг
Ейдженсі" у понаднормативному
використанні контейнера DFSU4096160 -
відсутня, а тому виникають правові
підстави для оплати позивачем
зберігання вантажу та демереджу.

Витрати за зберігання вантажу в
контейнері DFSU4096160 в порту в сумі
19847,87 грн. сплачено відповідачем
лінійному агенту - ТОВ „Транс-Оушен
Експрес" згідно платіжного доручення №
7056 від 17.11.2011 р., рахунку-фактури №
ТО-3646426 від 15.11.2011 р. та акту здачі
прийняття-робіт (надання послуг) №
ТО-0003864 від 14.11.2011 р.

Доводи позивача про те, що витрати за
зберігання вантажу у вказаній сумі не є
фактичними, бо не сплачені третій особі
- ТОВ „Транс-Оушен Експрес", яка
залучалась до надання даної послуги,
спростовуються матеріалами справи та
листом ТОВ „Транс-Оушен Експрес" (вих.
№ 0411/13 від 04.11.2013 р.), в якому дане
товариство підтвердило сплату
вказаної суми за зберігання цього
контейнеру з вантажем на території
Іллічівського морського торговельного
порту.

Факт надання відповідачем
вищезгаданих послуг на спірну суму
підтверджується також згаданим вище
актом здачі - прийняття робіт (надання
послуг) № LS-0005106 від 15.11.2011 р., який
свідчить про прийняття позивачем
наданих експедитором послуг без
зауважень та про згоду ТОВ „Ергопак" з
сумою цих послуг, які виставлені до
оплати в рахунку-фактурі від 22.11.2011 р.

Доводи позивача про те, що вказаний акт
не містить обов'язкових реквізитів, а
саме: посади особи, відповідальної за
здійснення господарської операції,
прізвища й інших даних особи, яка його
підписала, що позбавляє можливості
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні операції від імені ТОВ
„Ергопак", у зв'язку з чим цей акт не
відповідає вимогам чинного
законодавства України, а отже, не має
юридичної сили, судова колегія не
приймає до уваги з огляду на те, що
підпис уповноваженої особи позивача у
вказаному акті скріплено печаткою ТОВ
„Ергопак".

Таким чином, відповідач належним чином
підтвердив фактично понесені ним, як
експедитором, витрати в рамках
укладеного з позивачем договору №
25/03/2011, а тому наявні підстави для
сплати позивачем наданих ТОВ „Ламан
Шипінг Ейдженсі" послуг.

Що стосується посилань позивача на
положення статті 1212 ЦК України, то з
аналізу вказаної норми вбачається, що
цей вид позадоговірних зобов'язань
породжують такі юридичні факти як
набуття особою майна або його
збереження за рахунок іншої особи та
відсутність для цього правових підстав
або якщо такі відпали.

Необхідність в поверненні виконаного
однією із сторін договору виникає у
разі дострокового припинення договору
(до його повного виконання). Сторона
договору не має права вимагати
повернення того, що було виконано
сторонами за зобов'язаннями до моменту
зміни або розірвання договору, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Право вимагати повернення
виконаного надається не стороні
договору, а суб'єкту, який вже втратив
статус сторони договору, і обов'язок
повернення несе не сторона договору, а
суб'єкт, який мав такий статус у
минулому.

Оскільки між сторонами у справі було
укладено договір на
транспортно-експедиторське
обслуговування, а кошти, які позивач
просив стягнути з відповідача,
отримано останнім як оплату виконаних
за договором послуг, то такі кошти
набуто за наявності правової підстави.

В силу приписів ч. 4 ст. 653 ЦК України
сторони не мають права вимагати
повернення того, що було виконане ними
за зобов'язанням до моменту зміни або
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Отже, виходячи з викладеного та
враховуючи обставини виконання
сторонами договору, який не
оспорюється сторонами, місцевий
господарський суд дійшов вірного
висновку про необґрунтованість
доводів позивача щодо помилкової і
безпідставної сплати ним спірної суми
коштів. В свою чергу спірну суму коштів
не може бути витребувано відповідно до
положень ст. 1212 ЦК України як
безпідставне збагачення, і такі
обставини виключають можливість
покладення на відповідача обов'язку
щодо повернення вказаних коштів.

Такої ж позиції дотримується Верховний
суд України в постановах від 22.01.2013 р. у
справах № 5006/18/13/2012 та № 3-69гс12, які
(постанови) є обов'язковими для всіх
судів України згідно ст. 111-28 ГПК
України.

За таких обставин, оцінивши надані
сторонами докази в сукупності,
господарський суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що позовні вимоги ТОВ „Ергопак" є
необґрунтованими, не відповідають
фактичним обставинам та вимогам
чинного законодавства, тому законно
відмовив у задоволенні позову.

Щодо клопотання ТОВ „Ламан Шипінг
Ейдженсі" про віднесення за рахунок
позивача понесених відповідачем
витрат за переклад з англійської мови
документів та їх нотаріальне
посвідчення, суд зазначив, що вказані
документи були надані в підтвердження
заявником своїх заперечень на позов, а
не на вимогу суду. Крім того, надана
відповідачем квитанція про оплату
вказаних витрат свідчить про
здійснення оплати Журбою Е.А. на
користь ФОП Калюжної І.А., а не
відповідачем на користь перекладача
або нотаріуса, якого зазначено у
перекладі засвідчених документів, тому
суд обґрунтовано не задовольнив дане
клопотання.

Посилання скаржника на те, що висновки
суду ґрунтуються на незасвідчених
належним чином документах, наявних у
матеріалах справи, не приймаються
колегією суддів до уваги, оскільки
матеріали справи містять довіреність
№ 05/10-13 від 05.10.2013 р., яка підтверджує
відповідні повноваження Журби О.О. як
представника ТОВ „Ламан Шипінг
Ейдженсі".

Інші доводи скаржника не спростовують
висновку суду про відсутність підстав
для стягнення з відповідача спірної
суми коштів.

З огляду на вищевикладене, оскаржуване
рішення прийнято без порушень норм
матеріального та процесуального права,
і підстави для його скасування
відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської
області від 14.11.2013 р. у справі
№ 916/2590/13 залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з
дня її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст складено та
підписано 11.02.2014 р.

Головуючий суддя:
Т.Я. Гладишева

Суддя:
Я.Ф. Савицький

Суддя:
О.Т. Лавренюк