ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

04.02.14 № 910/1446/14.

Суддя Господарського суду міста Києва
Котков О.В., розглянувши матеріали за
позовом Фірми «Шевос» АО (Szewos S.A.) до
Солдата Сергія Віталійовича про
стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2014 року до канцелярії
Господарського суду міста Києва від
Фірми «Шевос» АО (Szewos S.A.) (позивач) на
розгляд суду надійшла позовна заява б/н
від 20.11.2013 року до Солдата Сергія
Віталійовича (відповідач) в якій
викладені позовні вимоги про стягнення
грошових коштів.

Пунктом 4 ч.1 ст.63 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що суддя повертає позовну
заяву та додані до неї документи без
розгляду у випадку неподання доказів
сплати судового збору у передбаченому
порядку та розмірі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Господарського
процесуального кодексу України до
позовної заяви додаються, зокрема,
документи, які підтверджують сплату
судового збору у встановлених порядку
і розмірі.

Згідно із ст.ст.1, 2 Закону України "Про
судовий збір" судовий збір - це збір, що
справляється на всій території України
за подання заяв, скарг до суду, а також
за видачу судами документів і
включається до складу судових витрат.
Платниками судового збору є громадяни
України, іноземці, особи без
громадянства, підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні) та фізичні особи -
підприємці, які звертаються до суду.

Статтею 4 вказаного Закону України
встановлено, що судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Зокрема, за подання до господарського
суду позовної заяви майнового
характеру судовий збір встановлюється
у розмірі 2% ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
(1827,00 грн.) та не більше 60 розмірів
мінімальних заробітних плат
(73 080,00 грн.). З позовних заяв
немайнового характеру справляється
судовий збір у розмірі 1 мінімальної
заробітної плати (1218,00 грн.).

Крім того, відповідно до ст. 8 Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2014 рік" мінімальна заробітна плата у
місячному розмірі з 1 січня становить
1218,00 грн.

Таким чином, розмір судового збору за
розгляд позовних заяв в господарському
суді майнового характеру становить не
менше 1827,00 грн. та не більше 73 080,00 грн.,
немайнового характеру - 1218,00 грн.

Крім того, в п. 2.6. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» від 21
лютого 2013 року N 7 визначено, що абзацом
другим частини першої статті 6 Закону
передбачено порядок сплати судового
збору за подання позовів, ціна яких
визначається в іноземній валюті. За
змістом пункту 4 частини першої статті
55 ГПК у позовах про стягнення іноземної
валюти ціна позову визначається як в
іноземній валюті, так і в національній
валюті України відповідно до
офіційного курсу, встановленого
Національним банком України на день
подання позову. Виходячи саме з такої
ціни позову (в національній валюті) й
визначається сума судового збору, що
підлягає сплаті. Однак якщо день
подання позову не співпадає з днем
сплати судового збору (збір
сплачується раніше), то останній
визначається з урахуванням офіційного
курсу гривні до іноземної валюти,
встановленого Національним банком
України саме на день сплати, а не на
день подання позову (абзац другий
частини першої статті 6 Закону).

Втім, позивач не надав до даної
позовної заяви доказів сплати судового
збору у встановлених порядку і розмірі.
При цьому, будь-яких посилань на
правові підстави звільнення від сплати
судового збору позивачем не зазначено.

Окрім того, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України, суддя повертає позовну заяву і
додані до неї документи без розгляду,
якщо не подано доказів надсилання
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 57
Господарського процесуального кодексу
України встановлено, що до позовної
заяви додаються документи, які
підтверджують відправлення
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

Приписами ч. 1 ст. 56 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що позивач, прокурор
зобов'язані при поданні позову
надіслати сторонам копії позовної
заяви та доданих до неї документів
відповідно до кількості відповідачів
та третіх осіб листом з описом
вкладення.

Такі приписи згаданих норм мають на
меті забезпечення, як конституційних
засад змагальності сторін та рівності
усіх учасників процесу перед законом і
судом (п.п.2, 4 ч.3 ст.129 Конституції
України), так і аналогічних приписів
ст.ст.4-2, 4-3 Господарського
процесуального кодексу України.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 54 ГПК України
визначено, що позовна заява повинна
містити, зокрема, місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання
(для фізичних осіб).

Як визначено ст. 93 ЦК України
місцезнаходженням юридичної особи є
адреса органу або особи, які відповідно
до установчих документів юридичної
особи чи закону виступають від її
імені. Відомості про місцезнаходження
юридичної особи включаються до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців (ст. 17
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців").

Згідно абз. 6 п.п. 3.1 п. 3 постанови
Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" у
випадках, передбачених статтею 56 ГПК
України, місцезнаходження (місце
проживання) відповідача визначається
за даними його державної реєстрації як
суб'єкта господарювання.

Відтак, на стадії прийняття позовної
заяви до розгляду та порушення
провадження у справі суд має бути
впевненим у тому, що зазначені засади
не були порушені заявником позову.

В силу Правил надання послуг поштового
зв'язку, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України № 270 від
05.03.2009 р., розрахунковий документ -
(касовий чек, розрахункова квитанція
тощо) видається відправникові з
додержанням вимог Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" і підтверджує факт надання
послуги відділенням зв'язку.

Згідно з п.п. 59, 61 Постанови Кабінету
Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270 "Про
затвердження Правил надання послуг
поштового зв'язку" внутрішні поштові
відправлення з оголошеною цінністю з
описом вкладення подаються для
пересилання відкритими для перевірки
їх вкладення. У разі приймання
внутрішніх поштових відправлень з
оголошеною цінністю з описом вкладення
бланк опису заповнюється відправником
у двох примірниках. Працівник
поштового зв'язку повинен перевірити
відповідність вкладення опису,
розписатися на обох його примірниках і
проставити відбиток календарного
штемпеля.

Таким чином, належним доказом
відправлення відповідачеві позовної
заяви та доданих до неї документів є
опис вкладень в поштовий конверт та
документ, що підтверджує надання
поштових послуг (касовий чек,
розрахункова квитанція тощо) надані в
оригіналі.

З доданих до позовної заяви документів
вбачається, що позивачем взагалі не
додано до позовної заяви доказів
направлення відповідачу копії
позовної заяви з доданими до неї
документами, що є порушенням
вищезазначених норм.

Тоді як, зазначені обставини є
суттєвими, оскільки нормами ст. 59
Господарського процесуального кодексу
України передбачено право відповідача
після одержання ухвали про порушення
провадження у справі надіслати суду
відзив на позовну заяву, тоді як у
даному випадку відповідач
позбавляється можливості підготувати
обґрунтовані заперечення на позовну
заяву, з урахуванням усіх обставин, на
які посилається позивач та поданих ним
доказів.

Крім того, позивачу при наступному
зверненні слід врахувати, що приписами
ст. ст. 1, 21 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що сторонами в судовому
процесі - позивачами і відповідачами -
можуть бути юридичні особи та
громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 3.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" громадянин
визнається суб'єктом господарювання у
разі здійснення ним підприємницької
діяльності за умови державної
реєстрації його як підприємця без
статусу юридичної особи відповідно до
статті 58 Господарського кодексу
України (частина перша статті 128
названого Кодексу); громадянин, який
мав статус суб'єкта підприємницької
діяльності, але на дату подання позову
втратив такий статус, не може бути
стороною в судовому процесі у
господарському суді.

Таким чином, позовна заява не може бути
прийнята до розгляду та підлягає
поверненню для усунення допущеного
порушення, після чого заявник не
позбавлений права повторно звернутись
з позовною заявою до господарського
суду в загальному порядку (ч. 3 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України).

Керуючись п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали б/н від 20.11.2013 року
Фірми «Шевос» АО (Szewos S.A.) до Солдата
Сергія Віталійовича про стягнення
грошових коштів - повернути без
розгляду.

Суддя

О.В.Котков