донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

04.02.2014 справа №905/6759/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:Принцевської
Н.М.суддівЛомовцевої Н.В., Скакуна
О.А.при секретарі судового засідання
Трофимович Ю.М.за участю представників
сторін:
від позивача:
ОСОБА_5, особисто ОСОБА_6, довіреність №
3931 від 09.10.13р. ОСОБА_7, довіреність № 4075
від 21.10.13р.від відповідача:ОСОБА_8,
договір № 09/10-13 від 09.10.13р.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_9, м.
Амвросіївка Донецької областіна
рішення господарського суду Донецької
областівід04.12.2013р. у справі№ 905/6759/13
(суддя Я.С. Мирошниченко)за
позовомФізичної особи - підприємця
ОСОБА_5, м. Ясинувата Донецької
областідо Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_9, м. Амвросіївка
Донецької областіпро стягнення
заборгованості у розмірі 29 600,00грн. та
штрафу у розмірі 35 445,60грн.

В С Т А Н О В И В:

Господарський суд Донецької області
рішенням від 04.12.2013р. частково
задовольнив позовні вимоги ФОП ОСОБА_5
про стягнення з відповідача
заборгованості за договором №150812 від
15.08.2012р., стягнув на користь позивача
суму основного боргу в розмірі 29
600,00грн. та штраф у розмірі 18 609,60 грн.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням
господарського суду, подав апеляційну
скаргу, в якій просив рішення
господарського суду Донецької області
від 04.12.2013р. у справі № 905/6759/13 скасувати
та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити,
оскільки, на думку заявника, судом
порушено норми чинного законодавства,
а саме: судом не в повному обсязі
досліджено докази подані позивачем,
які, як вважає відповідач, не
підтверджують позовних вимог.

Позивач, його представники в судовому
засіданні вказали, що вважають рішення
таким, що винесене без порушень норм
матеріального та процесуального права,
тому просили залишити оскаржуване
рішення без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Представник відповідача в судовому
засіданні пояснив, що підтримує доводи
апеляційної скарги в повному обсязі, з
оскаржуваним рішенням не згоден з
підстав, викладених в апеляційній
скарзі, тому просив його скасувати та
прийняти нове рішення яким у
задоволення позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до ст.101 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними у справі доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін та позивача, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
встановила, що рішення суду першої
інстанції є обґрунтованим та містить
повний юридичний аналіз обставин
справи, а правові висновки, що
містяться в ньому, ґрунтуються на
конкретних матеріально-правових
нормах, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15
серпня 2012р. між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5, м. Ясинувата
Донецької області (Постачальник,
позивач) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_9, м.
Амвросіївка Донецької області
(Замовник, відповідач), укладено
Договір поставки №150812, відповідно до
п.1.1 якого Постачальник зобов'язується
передати у власність Замовника
визначений цим Договором товар, а
Замовник зобов'язується прийняти цей
товар та оплатити його на умовах цього
Договору.

Згідно п. 1.2 Договору, предметом
поставки є товар: борошно пшеничне.

Вартість за 1 тону товару, за умовами
п.2.1 Договору, встановлюється на
підставі виставленого Постачальником
рахунку.

Відповідно до п.2.1 договору, оплата
здійснюється шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
Постачальника.

Пунктом 2.2 Договору сторони узгодили,
що Замовник здійснює оплату у розмірі
100% вартості кожної партії товару, яка
поставляється не пізніше 30-ти
календарних днів з моменту
відвантаження.

Згідно п.3.1. Договору, при умові
поставки транспортом Замовника товар
вважається поставленим з моменту його
приймання на складі Постачальника. При
умові поставки транспортом
Постачальника товар вважається
поставленим з моменту його приймання
на складі Замовника.

Відповідно до п.3.2 Договору, перехід
права власності на товар, рівно як і
перехід ризику гибелі, порчі, втрати
товару здійснюється в момент поставки,
визначений пунктом 3.1 Договору.

Згідно п.5.1 Договору, даний Договір
набирає чинності з моменту його
підписання та діє до 31.12.2015р. чи до
повного виконання сторонами прийнятих
на себе зобов'язань.

На виконання умов укладеного договору
позивачем був поставлений товар за
видатковою накладною №1 від 15.08.2012р. на
суму 65600,00грн., який зі сторони
відповідача було прийнято належним
чином уповноваженим представником
відповідно до відміток на видаткових
накладних.

Також сторонами був підписаний Акт
звірки взаємних розрахунків станом на
01.02.2013р., скріплений печаткою
Відповідача.

Крім того, відповідачем 18.09.13р. був
підписаний лист з проханням відізвати
позовну заяву із завірянням, що суму
боргу за борошно буде погашено до
01.01.2014р.

Таким чином, позивачем доведено
належними та допустимими доказами факт
передання відповідачу товару на
загальну суму 65600 грн. за договором
№150812 від 15.08.2012р.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, укладений між сторонами
правочин за своїм змістом та правовою
природою є договором поставки, який
підпадає під правове регулювання норм
статті 712 Цивільного кодексу України та
статей 264-271 Господарського кодексу
України.

Згідно ст. 712 Цивільного клдексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Стаття 663 Цивільного
кодексу України передбачає, що
продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей
строк, - відповідно до положень статті
530 цього Кодексу.

Згідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, п. п. 1, 7 ст. 193
Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до вимог
закону, умов договору. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається крім випадків,
передбачених законом.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, що
строк виконання відповідачем
зобов'язання з оплати за договором №
150812 від 15.08.2012р. настав 14.09.2012р., тобто
через 30 днів з часу поставки.

Посилання відповідача на неможливість
встановити дату поставки товару,
згідно Накладної №1 від 15.08.2012р., вірно
не прийнято місцевим судом до уваги,
оскільки відповідач підтверджує дату
поставки товару у Акті звіряння
взаємних розрахунків станом на 01.02.2013р.,
підписаним обома сторонами та
скріпленим печаткою відповідача (а.с.16).
З вказаним твердженням погоджується і
судова колегія.

05.10.2012р. та 26.10.2012р. відповідач, на
виконання договору поставки №15082012 від
15.08.2012р., за видатковими касовими
ордерами сплатив позивачу відповідно
16000,00грн. та 20 000грн. Таким чином, як
вірно зауважено судом першої
інстанції, посилання відповідача на
неможливість здійснення свого
обов'язку щодо сплати за поставлений
товар, спростовується фактичними
обставинами справи.

Відповідачу було пред'явлено претензію
№1 від 01.02.2013р., у якій позивач наполягає
на погашенні наявної заборгованості у
розмірі 29600грн. та штрафу, яка
залишилась без відповіді.

Враховуючи те, що на момент прийняття
судом першої інстанції рішення по
справі відповідач, відповідно до вимог
статей 33, 34, 36 Господарського
процесуального кодексу України, не
надав письмових належних та допустимих
доказів погашення боргу, Донецький
апеляційний господарський суд вважає,
що судом першої інстанції правомірно
зроблений висновок про неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором № 150812 від
15.08.2012р.

Таким чином, приймаючи до уваги, що
позивач зобов'язання за договором
№ 150812 від 15.08.2012р. виконав належним
чином, враховуючи, що відповідачем
порушені взяті на себе за договором
обов'язки в частині строку та обсягу їх
виконання, місцевий суд дійшов
обґрунтованого висновку, що вимоги ФОП
ОСОБА_5 про стягнення з ФОП ОСОБА_9 в
частині стягнення основного боргу в
розмірі 29600 грн. є правомірними та
такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із п. 6.3.1 договору за прострочку
платежу Замовнику сплачує
Постачальнику штраф в розмірі 0,3% за
кожен день прострочення платежу
вартості простроченої суми за
поставлений товар, а також відшкодовує
всі понесені витрати та збитки.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За приписами ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

В силу ч.1 ст.230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Оскільки судом зроблено вірний
висновок про порушення відповідачем
своїх зобов'язань, вірним є й стягнення
штрафних санкцій з відповідача на
користь позивача.

Разом із тим, судова колегія зазначає,
що суд першої інстанції не звернув
уваги на те, що за своєю правовою
природою штраф у вигляді сплати 0,3% від
суми заборгованості за кожен день
прострочення, який визначений
договором, підпадає під визначення
пені, згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, частина третьої якої
встановлює, що пенею є неустойка, яка
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

У відповідності до вимог ч.6 ст.232
Господарського кодексу України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов невірного висновку, що сума
штрафу за укладеним між сторонами
договором у розмірі 18609,60 грн. підлягає
стягненню з відповідача, у зв'язку з чим
рішення місцевого суду в цій частині
підлягає зміні в частині задоволення
позовних вимог про стягнення пені.

За розрахунком суду апеляційної
інстанції сума пені від боргу 65600 грн.
за період з 14.09.2012р. по 05.10.2012р., від суми
боргу 49600 грн. за період з 06.10.2012р. по
26.10.2012р. та від суми 29600 грн. за період з
27.10.2012р. по 14.02.2013р. (тобто з урахуванням
часткових оплат та вимог ст. 232 ч. 6 ГК
України) становить 2704,60грн. Саме
вказана сума підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги не прийняті
судовою колегією до уваги, оскільки не
впливають на правомірність прийнятого
господарським судом рішення, жодним
чином не спростовують його висновків
та спростовуються матеріалами справи
та конклюдентними діями відповідача
(часткової оплатою отриманого товару,
підписанням акту звіряння тощо).

Судова колегія вважає, що надані
позивачем документи є належними та
допустимими доказами здійснення
передачі відповідачу продукції за
договором та прийняття цієї продукції
останнім. Докази незгоди відповідача з
належністю виконання позивачем своїх
зобов'язань по Договору щодо передачі
продукції або докази повної оплати
боргу ані суду першої інстанції, ані
суду апеляційної інстанції не
надавалися.

З огляду на вищевикладене, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення господарського суду Донецької
області від 04.12.13р. підлягає зміні в
частині задоволення позовних вимог про
стягнення пені.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_9, м.
Амвросіївка Донецької області на
рішення господарського суду Донецької
області від 04 грудня 2013 року по справі
№ 905/6759/13 - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької
області від 04 грудня 2013 року по справі
№ 905/6759/13 - змінити.

Позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5, Донецька
область, м. Ясинувата до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_9, Донецька
область, Амвросіївський район, м.
Амвросіївка про стягнення
заборгованості у розмірі 29600,00грн. та
штрафу у розмірі 35445,60 грн. задовольнити
частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_9 (87300, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, р/р
НОМЕР_3, ТОБО №10004/0103мФДОУ АТ "Ощадбанк",
м. Амвросіївка, МФО 335106) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5
(АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) суму основного
боргу в розмірі 29 600 грн. 00 коп. та пеню у
розмірі 2 704 грн. 60 коп. та витрати по
сплаті судового збору у розмірі 854 грн.
48 коп.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 (87300,
АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) судовий збір за
подання апеляційної скарги в розмірі 427
грн. 24 коп.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5,
Донецька область, м. Ясинувата до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_9,
Донецька область, Амвросіївський
район, м. Амвросіївка про
стягнення штрафу в розмірі 32741,00грн.

В іншій частині рішення господарського
суду Донецької області від 04 грудня 2013
року по справі № 905/6759/13 залишити без
змін.

Доручити господарському суду
Донецької області видати відповідні
накази.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
через Донецький апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів.

Головуючий
Н.М. Принцевська

Судді:
Н.В.
Ломовцева

О.А. Скакун

Надруковано 5 примірників:

1-позивачу;

1-відповідачу;

1-до
справи;

1-ГС;

1-ДАГС