ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.01.14р. Справа № 904/10155/13

За позовом Дочірнього підприємства
"ТОРГОВИЙ ДІМ" Приватного підприємства
"КБТ", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОСВІТНІЙ
КОНСУЛЬТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 2935,00 грн.

Суддя Коваленко О.О.

Представники:

від позивача - Ковальчук Д.Ю.,
представник, довіреність №1 від 15.08.2013р.

від відповідача - не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Розглядається позовна заява
дочірнього підприємства "Торговий дім"
приватного підприємства "КБТ",
м.Дніпропетровськ (далі по тексту -
позивач) до товариства з обмеженою
відповідальністю "Освітній
консультаційний центр",
м.Дніпропетровськ (далі по тексту -
відповідач) про стягнення з
відповідача на користь позивача
грошових коштів у розмірі 2935,00грн. на
підставі ст.1212 Цивільного кодексу
України.

Судові витрати по справі покласти на
відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між
сторонами 06.10.08р. укладено договір
№0610-08д за умовами якого позивача
доручив, а відповідач зобов'язався
укласти від імені та за рахунок
позивача договір купівлі-продажу на
придбання Звено цепи, ролик на суму
2935,00грн. з третьою стороною (продавцем),
а також провести розрахунок з
продавцем за рахунок засобів
довірителя. На виконання умов
укладеного між сторонами договору
позивач перерахував відповідачу
грошові кошти у розмірі 2935,00грн.
Відповідач в порушення умов укладеного
між сторонами договору свої
зобов'язання не виконав. Договір
припинив свою дію 31.12.09р. Враховуючи, що
відповідач умови укладеного між
сторонами не виконав, а договір
припинив свою дію позивач вирішив в
порядку ст.1212Цивільного кодексу
України звернутися до суду з даною
позовною заявою з метою захисту свого
порушеного права.

За результатами розгляду позовної
заяви за вих. № б/н від 28.11.13р. ухвалою
суду від 26.12.13р. порушено провадження по
справі та призначено слухання на 28.01.13р.

Відповідно до п.3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України. У разі присутності
сторони або іншого учасника судового
процесу в судовому засіданні протокол
судового засідання, в якому
відображені відомості про явку сторін
(пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, що підтверджується конвертом,
який повернувся на адресу
господарського суду з відміткою пошти
"за закінченням терміну зберігання" та
заявою за вих.№б/н від 16.12.13р. про
застосування наслідків спливу строків
позовної давності.

28.01.13р. в судове засідання з'явився
повноважний представник позивача. За
результатами судового засідання
справу було розглянуто за участю
повноважного представника позивача за
наявними в ній матеріалами та
оригіналами документів наданих
сторонами додатково на вимоги суду в
судове засідання в обґрунтування своїх
позовних вимог і своїх позовних
заперечень. У судовому засіданні, в
порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення та представника
позивача повідомлено про дату
складення повного тексту рішення.
Фіксація судового процесу технічними
засобами не проводилася.

Вивчивши матеріали справи,
господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

06.10.08р. між позивачем та відповідачем
укладено договір №0610-08д доручення на
придбання товару (далі по тексту -
договір). Відповідно до п.1.1 договору
довіритель (позивач) доручає, а
повірений (відповідач) зобов'язується
укладати від імені та за рахунок
довірителя (позивача) договори
купівлі-продажу на придбання Звено
цепи, ролик на загальну суму 2935,00грн. з
третьою стороною (продавець), а також
здійснити розрахунки з продавцем за
рахунок засобів довірителя (позивача).

Пунктом 1.2 договору сторони визначили,
що доручення вважається виконаним
після укладення договору між повіреним
(відповідачем) та продавцем.

Одним з обов'язків повіреного
(відповідача), відповідно до п.2.1
договору є у дводенний строк
повідомити довірителя (позивача) про
виконання доручення.

На виконання умов укладеного між
сторонами договору позивач
перерахував відповідачу грошові кошти
у розмірі 2935,00грн. (06.10.08р. - 900,00грн.;
03.11.08р. - 50,00грн.; 28.11.08р. - 50,00грн.; 19.12.08р. -
1710,00грн.; 26.12.08р. - 45,00грн.; 15.05.09р. -
180,00грн.), що підтверджується копіями
банківських виписок (а.с.12-17) та
визнається відповідачем у заяві за
вих.№б/н від 16.12.13р. про застосування
наслідків спливу строків позовної
давності.

Пунктом 8.1 договору визначено, що
договір вступає в силу з моменту його
підписання сторонами та діє до 31.12.09р.
Пунктом 8.2 договору визначено, що
договір може бути пролонгований на тих
самих умовах та на той самий строк, якщо
за місяць до закінчення строку дії
даного договору жодна зі сторін не
заявить намір розірвати договір.

Сторонами визнано, що договір за
обопільною згодою розірвано 31.12.09р. Як
доказ зазначених обставин відповідач
надав суду, а суд долучив до матеріалів
справи копію отриманого відповідачем
від позивача листа за вих.№б/н від
20.11.09р. в якому позивач повідомив
відповідача про припинення договору з
31.12.09р.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала (ч.1). Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події (ч.2). Положення цієї
глави застосовуються зокрема до вимог
про повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні (ч.3).

Дослідивши матеріали справи, оригінали
документів наданих сторонами на вимогу
суду в судове засідання та заслухавши
повноважного представника позивача в
судовому засіданні, суд дійшов
висновку, що позивач правильно
застосував статтю 1212 Цивільного
кодексу України і вимога позивача про
стягнення з відповідача на користь
позивача грошових коштів у загальній
сумі 2935,00грн. судом визнана
обґрунтованою, документально
доведеною та такою, що не суперечать
чинному законодавству України.

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу (ст.256 Цивільного
кодексу України).

Статтею 257 Цивільного кодексу України
визначено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Стаття 261 Цивільного кодексу України
визначає початок перебігу позовної
давності, відповідно до частини першої
якої перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Статтею 267 Цивільного кодексу України
визначено наслідки спливу позовної
давності, а саме особа, яка виконала
зобов'язання після спливу позовної
давності, не має права вимагати
повернення виконаного, навіть якщо
вона у момент виконання не знала про
сплив позовної давності (ч.1). Заява про
захист цивільного права або інтересу
має бути прийнята судом до розгляду
незалежно від спливу позовної давності
(ч.2). Позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення (ч.3).
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4). Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту (ч.5).

В процесі слухання справи відповідач
звернувся до суду з заявою за вих.№б/н
від 16.12.13р. про застосування наслідків
спливу строків позовної давності.
Господарський суд дослідив положення
даної заяви та визнав її обґрунтованою.
Керуючись ст.261 Цивільного кодексу
України господарський суд визначив, що
01.01.10р. позивач довідався про порушення
свого права, таким чином саме з цієї
дати починається відлік позовної
давності. Враховуючи положення ст.257
Цивільного кодексу України, позовна
давність спливла 01.01.13р., а позивач за
захистом свого порушеного права
звернувся 25.12.13р., у зв'язку з чим
господарський суд задовольняє заяву за
вих.№б/н від 16.12.13р. відповідача про
застосування наслідків спливу строків
позовної давності і констатує
відсутність поважності причин
пропущення позовної давності.

З огляду на все вищевикладене в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до абз.8 ч.1 ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір при відмові в
позові покладається на позивача.

З урахуванням абз.8 ч.1 ст.49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір у розмірі 1720,50грн.
покласти на позивача.

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст.ст.1,22,33,43,44,49,82-85,87
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

03.02.14р.

Суддя О.О. Коваленко Згiдно з
оригіналом Помічник судді В.С.
Лисаченко