м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23973/13 27.01.14

За позовом державного підприємства
"РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРИЧНІ МЕРЕЖІ"

до товариства з обмеженою
відповідальністю "ЄВРАЗІЙСЬКА
ПРОМИСЛОВА ГРУПА"

про стягнення 6.065,53 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Ходаківський О.А. - за
довіреністю від 18.11.2013 № 46;

відповідача: не з'явилися.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И :

Державне підприємство "РЕГІОНАЛЬНІ
ЕЛЕКТРИЧНІ МЕРЕЖІ" звернулося до
Господарського суду міста Києва із
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю "ЄВРАЗІЙСЬКА
ПРОМИСЛОВА ГРУПА" про стягнення з
останнього заборгованості в сумі 6.065,53
грн.

Суть спору: позовні вимоги
обґрунтовані тим, що відповідачем не
виконані зобов'язання щодо поставки
позивачеві оплаченого останнім товару
на підставі договору поставки,
укладеного сторонами спору у спрощений
спосіб. У зв'язку із наявною у
відповідача перед позивачем
заборгованістю, останнім заявлено
позовну вимогу про стягнення в сумі
6.065,53 грн боргу в судовому порядку, з
яких 5.980,01 грн - основана заборгованість
та 85.52 грн - 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.12.2013 прийнято вказаний вище
позов до розгляду та порушено
провадження у справі № 910/23973/13. Вказану
ухвалу суду надіслано останнім
відповідачеві на його адресу
місцезнаходження, яка відповідає
відомостям, внесених до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, відтак, у
розумінні ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідач повідомлений про дату, час
та місце належним чином.

Відповідач свого повноважного
представника у судові засідання не
направив, обґрунтованих пояснень з
цього приводу до суду від відповідача
не надходило.

Крім того, відповідач правом наданим
ст. 59 Господарського процесуального
кодексу України не скористався,
відзиву на позов від останнього до суду
не надійшло. Таким чином, відповідно до
положень статті 75 Господарського
процесуального кодексу України, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Представник позивача клопотання щодо
фіксації судового процесу не заявляв у
зв'язку з чим, розгляд справи
здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

В судовому засіданні 27.01.2014 судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши доводи повноважного
представника позивача по суті даного
спору та дослідивши наявні докази у
матеріалах даної справи, Господарський
суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно досягнутих між державним
підприємством «РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРИЧНІ
МЕРЕЖІ», як покупцем, (далі - позивач) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "ЄВРАЗІЙСЬКА
ПРОМИСЛОВА ГРУПА", як постачальником,
(далі - відповідач) домовленостей з
приводу поставки будівельних
матеріалів (далі - товар), останнім 10
січня 2011 року виставлено позивачеві
рахунок-фактуру № СФ-123020 на оплату
замовленого товару в сумі 5.980,01 грн
(засвідчена копія вказаного
рахунку-фактури наявна у справі, а її
оригінал оглянуто судом у судовому
засіданні).

Позивач, у свою чергу, на підставі
виставленого останньому
рахунку-фактури від 10.08.2011 № СФ-123020,
платіжним дорученням від 16.08.2011 № 2774
перерахував на користь відповідача
грошові кошти в сумі 5.980,01 грн
(засвідчена копія зазначеного
платіжного доручення наявна у справі, а
його оригінал оглянуто судом у
судовому засіданні).

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, відповідно до статті 11
Цивільного кодексу України є, зокрема,
договори. Договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Положенням статті 205 Цивільного
кодексу України визначено, що правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів (ст. 181
Господарського кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України
та частиною 2 статті 180 Господарського
кодексу України визначено, що договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом, як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Факт виставлення відповідачем рахунку
на оплату товару та оплати його
позивачем свідчить про виникнення між
сторонами спору договірних
правовідносин з поставки товару,
укладеного останніми у спрощений
спосіб, відтак, в силу ст. 712 Цивільного
кодексу України, істотними умовами
договору поставки є предмет та ціна,
які узгоджені сторонами спору у
названих документах.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного
кодексу України договір є підставою
виникнення цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору (ст. 526 Цивільного Кодексу
України), а одностороння відмова від
виконання зобов'язання не допускаються
(ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Спір між сторонами судового процесу
виник внаслідок порушення з боку
відповідача його зобов'язання, яке
полягає у поставці позивачеві товару
за договірними правовідносинами, які
виникли між сторонами спору на
підставі договору поставки, укладеного
останніми у спрощений спосіб.

Приписом статті 663 Цивільного кодексу
України встановлено, що продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві
у строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу.

У зв'язку із наведеними вище
обставинами, позивач 31.05.2013 надіслав
відповідачеві лист від 30.05.2013 № 4-26
(засвідчена копія наявна у справі), у
відповідності до якого вимагав
поставити товар або повернути грошові
кошти в сумі 5.980,01 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Проте, всупереч наведеній вище нормі
цивільного права та вимозі позивача,
відповідач оплачений позивачем товар
останньому не поставив, грошові кошти в
сумі 5.980,01 грн не повернув.

За таких підстав, позивач звернувся до
господарського суду за захистом своїх
порушених прав шляхом стягнення з
відповідача попередньої оплати товару,
а також 3 % річних на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України.

Виходячи з викладених вище обставин та
наявних у матеріалах даної справи
доказів, суд дійшов висновку, що позов
підлягає задоволенню повністю з
урахуванням такого.

Згідно положень ч. 2 ст. 693 Цивільного
кодексу України, якщо продавець, який
одержав суму попередньої оплати
товару, не передав товар у встановлений
строк, покупець має право вимагати
передання оплаченого товару або
повернення суми попередньої оплати.

Частинами 1, 3 ст. 612 Цивільного кодексу
України унормовано, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. Якщо внаслідок прострочення
боржника виконання зобов'язання
втратило інтерес для кредитора, він
може відмовитися від прийняття
виконання.

Таким чином, внаслідок неналежного
виконання відповідачем його
зобов'язань за договором поставки, в
останнього виникла перед позивачем
заборгованість у розмірі 5.980,01 грн.

Суд відзначає, жодного підтвердження
щодо факту поставки позивачеві товару
або повернення останньому суми
попередньої оплати у розмірі 5.980,01 грн
від сторін спору до суду не надходило.

Обов'язок доказування відповідно до
пункту 4 частини третьої статті 129
Конституції України та статті 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Отже, з урахуванням всіх обставин
справи та в їх сукупності, факт
наявності заборгованості у
відповідача перед позивачем належним
чином доведений, документально
підтверджений і в той же час
відповідачем не спростований, відтак,
суд дійшов висновку, що позовна вимога
про стягнення з відповідача боргу в
сумі 5.980,01 грн, який виник внаслідок
невиконання останнім зобов'язання з
поставки товару, підлягає задоволенню
повністю.

Щодо заявленої позивачем вимоги про
застосування до відповідача
відповідальності за порушення ним
грошового зобов'язання шляхом
стягнення з останнього 3 % річних за
період з 07.06.2013 по 27.11.2013 в сумі 85.52 грн
суд зазначає таке.

За приписом ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином, відповідач своїми діями,
які полягають у не поверненні останнім
позивачеві у семиденний строк від дня
пред'явлення останнім вимоги (лист від
30.05.2013 № 4-26) грошових коштів в сумі 5.980,01
грн, які були перераховані позивачем в
якості попередньої оплати товару,
прострочив виконання грошового
зобов'язання, відтак, суд вважає, що
заявлена позивачем вимога про
стягнення з відповідача 3 % річних в
сумі 85.52 грн є обґрунтованою та такою,
що підлягає задоволенню повністю, за
здійсненим позивачем розрахунком, який
перевірений та визнаний судом вірним.

З огляду на те, що позовні вимоги
підлягають задоволенню у повному
обсязі, згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85, 116-118
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "ЄВРАЗІЙСЬКА
ПРОМИСЛОВА ГРУПА" (01015, м. Київ,
Печерський район, вул. Цитадельна, буд.
7; ідентифікаційний код 37045754, з
будь-якого її рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення суду) на користь державного
підприємства «РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРИЧНІ
МЕРЕЖІ» (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, буд. 85;
ідентифікаційний код 32402870, на будь-який
його рахунок, виявлений державним
виконавцем під час виконання рішення
суду) основну заборгованість в сумі
5.980,01 (п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят)
грн 01 коп.; три відсотки річних в сумі
85.52 (вісімдесят п'ять) грн 52 коп.; витрати
по сплаті судового збору в сумі 1.720,50
(одна тисяча сімсот двадцять) грн 50 коп.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 03 лютого 2014
року.

Суддя
С.В. Балац