ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року Справа № 905/143/13-г

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Полякова Б.
М.суддів:Коваленка В. М., Короткевича О.
Є.(доповідач у справі)розглянувши
матеріали касаційної скарги
Управління Пенсійного фонду
України у Ворошиловському районі м.
Донецькана постанову та
ухвалуДонецького апеляційного
господарського суду від 04.12.2013 року
Господарського суду Донецької області
від 23.09.2013 рокуу справі№ 905/143/13-гза
заявою доФізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Канцлер"пробанкрутство Представники в
судове засідання не з'явились

встановив:

23.09.2013 року ухвалою господарського суду
Донецької області затверджено звіт
ліквідатора та ліквідаційний баланс
підприємства банкрута Товариства з
обмеженою відповідальністю "Канцлер", а
провадження у справі № 905/143/13-г
припинено.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 04.12.2013 ухвалу
господарського суду Донецької області
від 23.09.2013 року залишено без змін.

В касаційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України у
Ворошиловському районі м. Донецька
просить скасувати постанову
Донецького апеляційного
господарського суду від 04.12.2013 року, а
ухвалу господарського суду Донецької
області від 23.09.2013 року залишити в силі.
В обґрунтування посилається на
порушення та неправильне застосування
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України, переглянувши у
касаційному порядку ухвалу суду першої
та постанову апеляційної інстанцій на
підставі встановлених фактичних
обставин справи, перевіривши
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку про наявність правових
підстав для задоволення касаційної
скарги, виходячи з такого.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 04.01.2013 року за заявою
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
порушено провадження у справі про
банкрутство Товариства з обмеженою
відповідальністю "Канцлер" з
урахуванням особливостей, визначених
ст. 52 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

Постановою господарського суду
Донецької області від 10.01.2013 року (суддя
Чорненька І. К.) визнано відсутнього
боржника - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Канцлер" банкрутом,
відкрито ліквідаційну процедуру у
справі, ліквідатором призначено
Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, якого
зобов'язано організувати своєчасне
проведення ліквідаційної процедури;
подати до суду звіт про проведену
роботу та ліквідаційний баланс
банкрута.

Судом апеляційної інстанції скасовано
ухвалу господарського суд від 23.09.2013
року та встановлено безпідставність
порушення провадження з особливостями
передбаченими ст. 52 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" у
справі про банкрутство Товариства з
обмеженою відповідальністю "Канцлер", у
зв'язку з відсутністю належних доказів
про відсутності боржника за
місцезнаходження.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 ГПК України,
провадження у справах про банкрутство
здійснюється у порядку, передбаченому
цим кодексом з врахуванням вимог
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (далі Закон),
норми якого, як спеціальні норми права,
превалюють у застосуванні над
загальними нормами Господарського
процесуального кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 4, 43 ГПК України судове
рішення є законним та обґрунтованим
лише у випадку всебічного повного та
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності у відповідності з нормами
матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Відповідно до частини 1 ст. 52 Закону в
разі, якщо громадянин-підприємець -
боржник або керівні органи боржника -
юридичної особи відсутні за її
місцезнаходженням, або у разі
ненадання боржником протягом року до
органів державної податкової служби
згідно із законодавством податкових
декларацій, документів бухгалтерської
звітності, а також за наявності інших
ознак, що свідчать про відсутність
підприємницької діяльності боржника,
заява про порушення справи про
банкрутство відсутнього боржника може
бути подана кредитором незалежно від
розміру його вимог до боржника та
строку виконання зобов'язань.

Тобто, згідно з особливостями
банкрутства відсутнього боржника за
ст. 52 Закону предметом доказування є
визначення місцезнаходження боржника,
факт відсутності особи за її
місцезнаходженням, а також
неплатоспроможність боржника.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 6 Закону, яка
регулює загальні, основні підстави для
порушення справи про банкрутство,
справа про банкрутство порушується
господарським судом, якщо безспірні
вимоги кредитора (кредиторів) до
боржника сукупно складають не менше
трьохсот мінімальних розмірів
заробітної плати, які не були
задоволені боржником протягом трьох
місяців після встановленого для їх
погашення строку, якщо інше не
передбачено цим Законом.

При цьому безспірність вимог кредитора
повинна підтверджуватись документами,
які кредитор зобов'язаний додати до
заяви про порушення справи про
банкрутство.

Перелік цих документів міститься в п. 8
ст. 7 Закону, в якому зокрема
зазначається, що кредитор повинен
додати до заяви виконавчі документи, чи
інші документи, які підтверджують
визнання боржником вимог кредитора.

За приписами частини 8 статті 1 Закону
безспірні вимоги кредиторів - вимоги
кредиторів, визнані боржником, інші
вимоги кредиторів, підтверджені
виконавчими документами чи
розрахунковими документами, за якими
відповідно до законодавства
здійснюється списання коштів з
рахунків боржника.

Тобто, Закон України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом " не передбачає
можливості порушення справи про
банкрутство, як за загальною, так і за
спрощеною процедурою за відсутності
безспірних вимог ініціюючого
кредитора.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанцій,
заборгованість боржника перед
кредитором підтверджується
матеріалами справи, доказів її
погашення боржником не надано. Так,
заборгованість перед ініціюючим
кредитором - у сумі 30 000 грн.
підтверджується виконавчим написом
нотаріуса, який пред'явлений до
виконання до ВДВС Куйбишевського РУЮ у
м. Донецьку.

Отже, судами встановлено безспірність
вимог ініціюючого кредитора у справі
про банкрутство.

Крім того, ст. 16 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців"
передбачено, що з метою забезпечення
органів державної влади та учасників
цивільного обороту достовірною
інформацією про юридичних осіб та
фізичних осіб (підприємців)
створюється Єдиний державний реєстр,
який містить відомості щодо
місцезнаходження юридичної особи, дати
та номеру записів про проведення
державної реєстрації юридичної особи,
дату та номеру записів про внесення
змін до нього, дати видачі або зміни
свідоцтва про державну реєстрацію,
дані про установчі документи, дати та
номери записів про внесення змін до
них.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців", в Єдиному державному
реєстрі містяться також відомості про
відсутність юридичної особи за її
місцезнаходженням, про відсутність
підтвердження відомостей про юридичну
особу, а також відомості про
зарезервовані найменування юридичних
осіб.

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст. 18
вказаного Закону, якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін. Якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, не були до
нього внесені, вони не можуть бути
використані в спорі з третьою особою.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В матеріалах справи наявний витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
подана разом з заявою про порушення
провадження у справі про банкрутство, в
якому зазначено про внесення
інформації щодо відсутності юридичної
особи за адресою.

Таким чином суд апеляційної інстанції
дійшов хибного висновку про
неналежність Довідки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, як доказу
відсутності боржника
місцезнаходження, в якій містяться
відомості про внесення інформації щодо
відсутності юридичної особи за
вказаною адресою.

За таких обставин, висновки суду
апеляційної інстанцій про
неправомірність порушення справи про
банкрутство з урахуванням
особливостей, визначених ст.52 Закону є
такими, що прийняті без врахування всіх
обставин справи та вищезазначених
вимог закону.

Таким чином, колегія суддів вважає,
що постанова апеляційного
господарського суду підлягає
скасуванню, а скасована нею законна та
обґрунтована ухвала місцевого
господарського суду - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Ворошиловському районі м. Донецька
задовольнити.

Постанову Донецького
апеляційного господарського суду від
04.12.2013 року у справі № 905/143/13-г
скасувати, а ухвалу господарського
суду Донецької області від 23.09.2013 року у
справі № 905/143/13-г залишити в силі.

Головуючий
Б. М. Поляков

Судді
В. М. Коваленко

О. Є. Короткевич