ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2014 р.
Справа № 918/1138/13

Господарський суд Рівненської області
у складі судді Політики Н.А.
розглянувши матеріали справи за
позовом Фізичної особи - підприємця
Мартинюка Олександра Петровича

до Фізичної особи - підприємця Захарчук
Альони Василівни

про стягнення коштів в сумі 38 867 грн. 82
коп.

Представники сторін:

від позивача- не з'явився.;

від відповідача- Смачило І.В.,
представник за довіреністю б/н від
02.09.2013.

В судовому засіданні 06 лютого 2014
року, відповідно до ст.85 ГПК України
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Мартинюк
Олександр Петрович звернувся до
господарського суду Рівненської
області із позовом до фізичної
особи-підприємця Захарчук Альони
Василівни про стягнення 3 756 грн. 00 коп.
вартості послуг евакуатора, 26 399 грн. 82
коп. вартості ремонту компресора, 7 512
грн. 00 коп. вартості замовлення
автобуса та 1 200 грн. 00 коп. вартості
неякісного ремонту.

Ухвалою суду від 01.08.2013 року позовну
заяву від 01.08.2013 року прийнято до
розгляду та порушено провадження у
справі №918/1138/13, розгляд якої було
призначено на 15 серпня 2013 року.

Ухвалою суду від 15.08.2013 року розгляд
справи відкладено на 10.09.2013 р., у зв'язку
із неявкою відповідача

У судовому засіданні 10.09.2013 року
оголошено перерву до 24.09.2013 року.

23.09.2013 року від представника
відповідача через відділ канцелярії та
документального забезпечення надійшли
письмові пояснення від 20.09.2013 року, щодо
предмету спору, якими відповідач
просить суд відмовити у задоволенні
позову. (а.с.47)

24.09.2013 року від представника позивача
через відділ канцелярії та
документального забезпечення надійшло
клопотання від 23.09.2013 року про
відкладення розгляду справи у зв'язку
із відсутністю можливості прибути у
дане судове засідання, у зв'язку з
зазначеним Ухвалою суду від 24 вересня
2013 року розгляд справи відкладено на 01
жовтня 2013 року.

В судовому засіданні 01 жовтня 2013
року оголошено перерву до 15 жовтня 2013
року.

01 жовтня 2013 року ухвалою суду
відповідно до ч.3 ст.69 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) продовжено строк розгляду
справи на 15 днів.

15.10.2013 року від позивача через відділ
канцелярії та документального
забезпечення надійшли письмові
пояснення від 14.10.2013 року, щодо предмету
спору, якими позивач просить суд
задовольнити позовні вимоги. (а.с.66-68).

15.10.2013 року від представника позивача
та відповідача через відділ канцелярії
та документального забезпечення
надійшли клопотання про призначення
судово-автотехнічної експертизи.
(а.с.69-70)

Ухвалою суду від 15.10.2013 року
господарським судом Рівненської
області по даній справі призначено
судово-автотехнічну експертизу.
Проведення судово-автотехнічної
експертизи доручено Волинському
відділенню Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз. Провадження у справі
зупинено до отримання висновку
експерта. Матеріали справи №918/1138/13
направлено до Волинського відділення
Львівського науково-дослідного
інституту судових експертиз (43001,
м.Луцьк, вул.Червоного Хреста,16).

04.02.2014 року до господарського
суду Рівненської області надійшли
матеріали справи №918/1138/13 та лист
завідуючого Волинського відділення
Львівського науково-дослідного
інституту судових експертиз, в якому
останній повідомляє про неможливість
виконати вищевказану ухвалу суду у
зв'язку з не оплатою проведенням
експертизи.

06.02.2014 року від відповідача через
відділ канцелярії та документального
забезпечення надійшло клопотання від
15.10.2013 року про стягнення з позивача на
її користь судові витрати по справі за
послуги адвоката в розмірі 2 500 грн..
Дане клопотання прийняте судом до
розгляду.

Представник позивача в судових
засіданнях підтримав позовні вимоги з
підстав, викладених у позовній заяві,
поясненнях та наполягав на їх
задоволенні.

Представник відповідача в судових
засіданнях позовні вимоги заперечив з
підстав зазначених у відзиві на позов.

06 лютого 2014 року в судове засідання
представник позивача Дяденчук А.І. не
з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про місце, день та час
слухання справи, про що свідчить
особистий підпис відповідача на
звороті ухвали суду від 05.02.2014 року
(а.с.80).

За таких обставин, суд не вбачає
підстав для відкладення розгляду
справи та відповідно до статті 75 ГПК
України здійснює її розгляд за
наявними матеріалами без участі
представника позивача.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно усної домовленості Суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою Захарчук Альоною Василівною
(далі - відповідач) було надано Суб'єкту
підприємницької діяльності - фізичній
особі Мартинюк Олександру Петровичу
(далі - позивач) послуги по ремонту
автобуса державний номерний знак ВК9976
ВЕ, а саме: ремонт М/Д водонагрівача; М/Д
компресора, ремонт компресора; М/Д
турбіни; мийка компресора; М/Д крана 4-х
контурного; М/Д ручника; слюсарні
роботи; ремонт ручника; діагностика
електрична; діагностика пневмосистеми.
Факт надання вказаних робіт
підтверджується Актом здачі-прийняття
робіт №АПРУ103 від 22 лютого 2013року, який
підписаний сторонами без зауважень та
не заперечувався сторонами в судовому
засіданні. (а.с.9). За надання вказаних
послуг відповідач виставив підприємцю
рахунок - фактуру №АПРУ103 від 22.02.2013р.
яку СПД-фізична особі Мартинюк О.П.
оплатив 11.03.2013р., що стверджується
банківською випискою наявною в
матеріалах справи (а.с.41).

В процесі експлуатації даного
автобуса, під час перевезення
пасажирів за рейсом Рівне (Україна)-
Закопане (Польща) на території Польщі,
відбулася поломка компресора який
пошкодив інші деталі автобуса, що
призвело до зупинки вказаного
транспортного засобу. Внаслідок
вказаної події, позивач змушений був
замовити евакуатор, замовити інший
автобус для перевезення пасажирів, а
також оплатити ремонт автобуса
(компресора). В якості підтвердження
вищевикладеного, позивач додає фактуру
ПДВ№114/2013 від 02.03.2013р., фактуру№42/13/ват
від 11.03.2013р., замовлення на ремонт від
28.02.2013р., (а.с.22-27). При цьому позивач
зазначив, що внаслідок неякісного
надання послуг з ремонту компресора,
які були здійснені відповідачем
22.02.2013р. (згідно акту здачі - прийняття
робіт) останній повинен відшкодувати
СПД-фізичній особі Мартинюк О.П. 1200 грн.
00 коп.

В судових засіданнях представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити.

Представник відповідач в судових
засіданнях позовні вимоги заперечив, з
підстав зазначених у відзиві на позов,
зокрема зазначає наступне. Відносини у
сфері надання послуг з ремонту
регулюються нормами Цивільного
кодексу України, зокрема главою 61, яка
містить загальні положення про підряд.
При цьому, положення даної глави
містять норми які встановлюють
спеціальний порядок прийняття наданих
послуг (виконаних робіт), які позивач на
думку відповідача не дотримав, в
зв'язку з зазначеним заявлені позовні
вимоги є безпідставними.

Також зазначає, що на даний момент
неможливо встановити причинний
зв'язок, що саме неякісний ремонт
автобуса який був проведений
відповідачем призвів до наступної
поломки останнього на території
Польщі, оскільки в підтвердження
зазначеного позивачем не додано
жодного належного доказу. Разом з тим
відповідач вказує, що в доданих до
матеріалів справи фактурах відсутня
будь-яка інформація яка б
ідентифікувала транспортний засіб і
дала ствердні дані про те, що автобус
який знаходився на ремонті у
відповідача СПД-фізичної особи
Захарчук А.В. та ремонтувався на
території Республіки Польща є тим
самим.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, встановивши обставини справи і
давши їм оцінку, господарський суд
вважає, що позов не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини.

Відповідно до п.1 ст. 202. ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п.1 та п.2 ст. 205 ЦК України
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Усно можуть вчинятися правочини, які
повністю виконуються сторонами у
момент їх вчинення, за винятком
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність. (ст.206 ЦК України).

У відповідності до ст. 181
Господарського кодексу України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

За своєю правовою природою спірні
правовідносини між сторонами виникли з
договору підряду.

Згідно ст. 837 ЦК України, за договором
підряду одна сторона (підрядник)
зобов'язується на свій ризик виконати
певну роботу за завданням другої
сторони (замовника), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу.

Відповідно до ст. 853 ЦК України замовник
зобов'язаний прийняти роботу, виконану
підрядником відповідно до договору
підряду, оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі. Замовник,
який прийняв роботу без перевірки,
позбавляється права посилатися на
недоліки роботи, які могли бути
встановлені при звичайному способі її
прийняття (явні недоліки). Якщо після
прийняття роботи замовник виявив
відступи від умов договору підряду або
інші недоліки, які не могли бути
встановлені при звичайному способі її
прийняття (приховані недоліки), у тому
числі такі, що були умисно приховані
підрядником, він зобов'язаний негайно
повідомити про це підрядника.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно усної домовленості між
позивачем та відповідачем останнім
були надані послуги з ремонту автобуса,
що стверджується Актом здачі-прийняття
робіт №АПРУ103 від 22 лютого 2013року.
Вказаний акт підписаний сторонами без
зауважень та скріплений відтиском
печатки СПД-фізичної особи Мартинюк
Олександра Петровича. Враховуюче
зазначене, суд вважає, що позивач
(замовник) прийняв виконану роботу від
відповідача (виконавця) без виявлених
недоліків. Судом встановлено, що під
час експлуатації автобусу при
здійсненні перевезень пасажирів
рейсом Рівне (Україна) - Закопани
(Польща) сталася поломка компресора,
яка на думку позивача була спричинена
неякісним ремонтом який здійснював
відповідач - СПД-фізична особа Захарчук
Альона Василівна. Однак вказане
твердження позивача є хибним та не
заслуговує на увагу.

Як зазначалося вище, договір на ремонт
автомобіля, укладений сторонами у
справі у спрощений спосіб та за своєю
природою є договором підряду.

Частиною 3 ст. 853 ЦК України передбачено,
якщо після прийняття роботи замовник
виявив відступи від умов договору
підряду або інші недоліки, які не могли
бути встановлені при звичайному
способі її прийняття (приховані
недоліки), у тому числі такі, що були
умисно приховані підрядником, він
зобов'язаний негайно повідомити про це
підрядника. Однак відповідач всупереч
зазначеному таких дій не вчинив,
зокрема після поломки автобуса на
території Польщі, позивач не повідомив
про це відповідача і жодних вимог
стосовно усунення недоліків не
пред'явив.

Частиною 1 ст. 858 ЦК України унормовано,
якщо робота виконана підрядником з
відступами від умов договору підряду,
які погіршили роботу, або з іншими
недоліками, які роблять її непридатною
для використання відповідно до
договору або для звичайного
використання роботи такого характеру,
замовник має право, якщо інше не
встановлено договором або законом, за
своїм вибором вимагати від підрядника:
1) безоплатного усунення недоліків у
роботі в розумний строк; 2)
пропорційного зменшення ціни роботи; 3)
відшкодування своїх витрат на усунення
недоліків, якщо право замовника
усувати їх встановлено договором.
Однак, суд звертає увагу позивача, що
право на відшкодування витрат у
останнього відсутнє, оскільки
договірними відносинами сторони не
врегулювали вищезазначене.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини. За
змістом даної норми для застосування
такої міри відповідальності як
стягнення збитків необхідною є
наявність усіх елементів складу
цивільного правопорушення, а саме:
протиправної поведінки, збитків,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками, вини.
Відсутність хоча б одного із цих
елементів цивільно-правова
відповідальність не настає. Наявні
матеріали справи, не містять жодного
доказу позивача які б містили достатні
дані про причинний зв'язок між тим, що
саме неякісний ремонт проведений
відповідачем призвів до наступної
поломки автобуса.

Разом з тим, у суду виникають сумніви
щодо ідентифікації автобуса, оскільки
додані до матеріалів справи в якості
доказу фактура ПДВ№114/2013 від 02.03.2013р.,
фактура №42/13/ват від 11.03.2013р.,
замовлення на ремонт від 28.02.2013р., Акт
здачі-прийняття робіт №АПРУ103 від 22
лютого 2013року не містять жодної
інформації, яка б ідентифікувала
транспортний засіб (автобус), зокрема:
марка, реєстраційний номер, рік
випуску, номер кузова. Тобто
відсутність вказаних доказів, не дають
суду підстав стверджувати що автобус
послуги по ремонту якого були надані
відповідачем згідно акту-
здачі-прийняття робіт №АПРУ103 від 22
.02.2013року є тим самим автобусом який
експлуатувався та вийшов з ладу на
території Польщі, як хибно вважає
позивач.

У відповідності до пункту 4 частини
третьої статті 129 Конституції України
основними засадами судочинства є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведеності перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст.32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Згідно ст.34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищевикладене, суд
приходить до висновку, що доводи
позивача про наявність прямого
причинного зв'язку між діями
відповідача по неналежному ремонту
автобуса та їх наслідками у вигляді
поломки в процесі експлуатації
автобуса є недоведеними.

Проаналізувавши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги позивача в сумі 38 867 грн.
82 коп. суд визнає не обґрунтованими, а
отже такими, що до задоволення не
підлягають.

Відповідно до ст.49 ГПК України оплата
судових витрат покладається на
позивача у зв'язку з відмовою в позові.

Крім того, відповідачем заявлено
клопотання про відшкодування витрат на
послуги адвоката в розмірі 2 500 грн.

Згідно з п. 6.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених ч. 5 ст.
49 ГПК. Відшкодування цих витрат
здійснюється господарським судом
шляхом зазначення про це у рішенні,
ухвалі, постанові за наявності
документального підтвердження витрат,
як-от: угоди про надання послуг щодо
ведення справи у суді та/або належно
оформленої довіреності, виданої
стороною представникові її інтересів у
суді, платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій. У разі неподання
відповідних документів у
господарського суду відсутні підстави
для покладення на іншу сторону
зазначених сум.

За змістом ч. 3 ст. 48 та ч. 5 ст. 49 ГПК у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6
Закону України "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність"), а не будь-якої
особи, яка надавала правову допомогу
стороні у справі.

Судом встановлено, що 02.09.2013 року між
відповідачем та адвокатом Смачило І.В.
укладено договір про надання правової
допомоги б/н, за п. 1.1. якого відповідно
до даного договору адвокат приймає на
себе зобов'язання надавати правову
допомогу та представляти інтереси
відповідача в обсязі та на умовах,
передбачених даним Договором. (а.с.38)

Пунктом 3 ч.3 та пунктом 4 Договору
передбачено, що відповідач
зобов'язується оплатити послуги
адвоката. За роботу, виконану адвокатом
відповідач зобов'язаний здійснити
оплату юридичних послуг згідно з актом
виконання робіт або на підставі іншого
документу, що містить інформацію про
надані послуги.

15.10.2013 року між сторонами підписано Акт
виконаних робіт згідно договору про
надання правової допомоги від 02.09..2013
року, за яким вартість наданої правової
допомоги склала 2 500 грн.

На підтвердження факту оплати вартості
послуг адвоката позивачем надано
квитанцію від 15.10.2013 року на 2 500 грн.

Частиною 5 ст. 49 ГПК України
передбачено, що суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК України
витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
"Про адвокатуру та адвокатську
діяльність".

Статтею 30 вказаного Закону унормовано,
що гонорар є формою винагороди
адвоката за здійснення захисту,
представництва та надання інших видів
правової допомоги клієнту. Порядок
обчислення гонорару (фіксований
розмір, погодинна оплата), підстави для
зміни розміру гонорару, порядок його
сплати, умови повернення тощо
визначаються в договорі про надання
правової допомоги. При встановленні
розміру гонорару враховуються
складність справи, кваліфікація і
досвід адвоката, фінансовий стан
клієнта та інші істотні обставини.
Гонорар має бути розумним та
враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ст. 33 Правил адвокатської
етики, схвалених Вищою кваліфікаційною
комісією адвокатури при Кабінеті
Міністрів України 01.10.1999 року, гонорар є
єдиною допустимою формою отримання
адвокатом винагороди за надання
правової допомоги клієнту. Гонорар,
отримуваний адвокатом за надання
правової допомоги, повинен бути
законним за формою і порядком внесення
і розумно обґрунтованим за розміром.

Фактори, що повинні братися до уваги
при визначенні обґрунтованого розміру
гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу
і роботи, що вимагаються для належного
виконання доручення; ступінь
складності та новизни правових питань,
що стосуються доручення; необхідність
досвіду для його успішного завершення;
2) вірогідність того, що прийняття
доручення перешкоджатиме прийняттю
адвокатом інших доручень або суттєво
ускладнить їх виконання в звичайному
часовому режимі; 3) необхідність виїзду
у відрядження; 4) важливість доручення
для клієнта; 5) роль адвоката в
досягненні гіпотетичного результату,
якого бажає клієнт; 6) досягнення за
результатами виконання доручення
позитивного результату, якого бажає
клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги
клієнта стосовно строків виконання
доручення; 8) характер і тривалість
професійних відносин даного адвоката з
клієнтом; 9) професійний досвід,
науково-теоретична підготовка,
репутація, значні професійні здібності
адвоката.

Жодний з названих факторів не має
самодостатнього значення; вони
підлягають врахуванню у взаємозв'язку
з обставинами кожного конкретного
випадку.

Вирішуючи питання про такий розподіл,
господарський суд має враховувати, що
розмір відшкодування судових витрат,
не пов'язаних зі сплатою судового
збору, не повинен бути неспіврозмірним,
тобто явно завищеним порівняно з ціною
позову.

Зважаючи на вищенаведені обставини,
суд дійшов висновку про
обґрунтованість вимог ФОП Захарчук А.В.
2 500 грн. 00 коп. витрат на послуги
адвоката, у зв'язку з чим вказана вимога
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 6.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 7
від 21.02.12013 року "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" (далі - Постанова) передбачено,
що витрати позивачів та відповідачів,
третіх осіб, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49
ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от: угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

Відповідно до п. 6.5. Постанови
розподіл сум інших, крім судового
збору, судових витрат здійснюється за
загальними правилами ч. 5 ст. 49 ГПК,
тобто при задоволенні позову вони
покладаються на відповідача, при
відмові в позові - на позивача, а при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. За тими ж
правилами здійснюється й розподіл сум
цих витрат у розгляді господарським
судом апеляційних і касаційних скарг.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 75, 81-1, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову фізичної особи -
підприємця Мартинюка Олександра
Петровича до фізичної особи -
підприємця Захарчук Альони Василівни
про стягнення коштів у сумі 38 867 грн. 82
коп. - відмовити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
Мартинюка Олександра Петровича (33016, м.
Рівне, вул. Коновальця, 6/251,
ідентифікаційний код ) на користь
фізичної особи - підприємця Захарчук
Альони Василівни (33003, м.Рівне,
вул..Гагаріна, 8/29ідентифікаційний код
) 2 500 (дві тисячі п'ятсот) грн.
витрат на послуги адвоката.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено та підписано
10.02.2014 року

Суддя
Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (33016, м.
Рівне, вул.Коновальця, 6/251);

3 - відповідачу рекомендованим (33003, м.
Рівне, вул. Гагаріна, 8/29).